Єд.унік. № 243/7798/18
Провадження № 2/243/2754/2018
18 грудня 2018 року м. Словянськ
Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:
Головуючого судді Старовецького В.І.
за участю секретаря судового засідання Каліух К.М.
представника позивача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Словянського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 селищної ради про встановлення факту постійного проживання однією сімєю зі спадкодавцем та визнання права власності на майно в порядку спадкування,-
Позивач, як спадкоємець першої черги, який мешкав разом із батьком на момент смерті прийняв спадщину на рухоме та нерухоме майно, проте оформити спадщину не має можливості, оскільки вони із померлим батьком на момент його смерті мали різні адреси реєстрації, а саме ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (Октябрська), буд. 12, а батько був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (Октябрська), буд. 10. Проте, зазначені адреси фактично складають одне домоволодіння.
Позивач звертався до державного нотаріуса Другої словянської державної нотаріальної контори Донецької області з метою оформити спадкові права та отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті батька, але отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20.07.2018 року у звязку із тим, що позивачем було пропущено шестимісячний термін звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.
У зв'язку із вищевказаними обставинами та для захисту своїх прав позивач вимушений звернутися до суду та просить встановити факт його постійного проживання однією сімєю разом із спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини 17 листопада 2017
Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові.
Представник відповідача ОСОБА_3 селищної ради про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до судового засідання не зявився, надав суду заяву, в якій проти задоволення позовних вимог не заперечував та просив справу розглянути без його участі (а.с.48).
Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 мешкали в одному спільному домоволодінні, яке має різні номери будинків. Вказала, що батько повністю перебував на утриманні сина та останній до самої смерті доглядав за померлим. Додатково зазначила, що інших спадкоємців окрім ОСОБА_1 не було.
Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_4 мешкав разом зі своїм сином, ОСОБА_1 однією сімєю за адресою: Донецька область, Словянський район, смт. Андріївка, вул. Зарєчная (Октябрська), буд. 10 та вели спільне господарство. Батько знаходився на утриманні сина, який здійснював за ним догляд та піклувався про нього. Зазначила, що інших спадкоємців, окрім позивача, не має.
Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з положеннями ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Вислухавши позивача та його представника, свідків, дослідивши та проаналізувавши в сукупності зібрані та наявні у справі докази та письмові матеріали, надавши їм належну оцінку, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії VI-НО № 410629 від 25.10.1986 року, виданого ОСОБА_3 селищною радою Словянського району Донецької області, ОСОБА_1 народився 02.09.1986 року та його батьками записані ОСОБА_4 та ОСОБА_7 (а.с.20).
Батькові позивача ОСОБА_4 належало рухоме та нерухоме майно, а саме: 1) квартира АДРЕСА_1, загальною площею 38,4 кв.м., житловою площею 18 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 15.05.2017 року, посвідченим приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_8 (а.с.9-10, 14-15). Право власності на вищевказану квартиру зареєстровано за ОСОБА_4, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.11).
2) житловий будинок з господарськими і побутовими спорудами № 10 по вул. Зарєчная (колишня вул. Октябрська), смт. Андріївка, Словянського району, Донецької області, загальною площею 36,3 кв.м., житловою площею 18,5 кв.м., який складається відповідно до технічного паспорту із житлового будинку А-1, сараю В, вбиральні Г, душу Д,
сараю Е, сараю Ж, літньої кухні И, навісу И, воріт 1, огорожі 2, колодязю 3, що підтверджується договором купівлі-продажу від 09.07.1980 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету ОСОБА_3 селищної ради народних депутатів Словянського району Донецької області ОСОБА_9 (а.с.7, 12-13). Право власності на вищевказаний житловий будинок з господарськими і побутовими спорудами зареєстровано за ОСОБА_4, що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно КП «Бюро технічної інвентаризації» м. Словянськ (а.с.8).
3) легковий сєдан ВАЗ 2105, 1983 року випуску, бежевого кольору, обємом двигуна 1294 куб.см., реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі (кузову) XTA210500D0341524, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії РСА № 330698 від 20.05.2006 року (а.с.18).
5) мопед марки HONDA, модель LEAD, обєм двигуна 49 куб.см., номер шасі AF 481101583, реєстраційний номер АНАС 9358, що підтверджується тимчасовим реєстраційним талоном серії ДАР № 444794 (а.с.19).
Згідно довідки ОСОБА_3 селищної ради Словянського району Донецької області від 30.07.2018 року, вул. Октябрська на теперішній час перейменована на вулицю «Зарєчная» (а.с.23).
17.11.2017 року батько позивача ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії ІІ-НО № 010014 від 21.11.2017 року, виданого виконавчим комітетом ОСОБА_3 селищної ради Словянського району Донецької області та після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з вищепереліченого рухомого та нерухомого майна (а.с.5).
Позивач звертався до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Проте, 20.07.2018 року постановою державного нотаріуса Другої словянської державної нотаріальної контори Донецької області ОСОБА_10 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки ним було пропущено шестимісячний строк для прийняття спадщини (а.с.6).
Згідно відповіді державного нотаріуса Другої словянської державної нотаріальної контори Донецької області від 14.09.2018 року, після смерті ОСОБА_4, померлого 17.11.2017 року заяви про прийняття спадщини не надходили, спадкова справа не заводилась (а.с.33-34).
Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Позивач проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується актом від 02.08.2018 року (а.с.16), заяву нотаріусу у шестимісячний термін не подавав оскільки вважав, що фактичне проживання зі спадкодавцем в одному домоволодінні, хоча воно і має різні номери будинків, та ведення спільного господарства є умовами для прийняття спадщини, про відмову від спадщини не заявляв.
Згідно з п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» діями, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини.
Метою заявника при зверненні до суду є встановлення факту його постійного проживання, як спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для подальшого оформлення прав на спадкове майно в нотаріальному порядку на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України.
Відповідно до п. 211 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністра Юстиції України №20/5 від 03 березня 2004 року - доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в
будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.
У своїй ухвалі № 505/2085/14-ц від 14.09.2016 року Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов висновку - «якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.
Частиною 2 ст. 315 ЦПК України визначено, що в судовому порядку можуть бути встановлені факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Отже, позовні вимоги в частині встановлення факту постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню.
Щодо визнання права власності на майно після померлого батька суд вважає за доцільне зазначити наступне.
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.
Згідно ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини, або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені уст. 1261-1265 цього кодексу.
Відповідно до ч.1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про спадкування» від 24 червня 1983 року № 4, якщо позивач в 6-місячний строк вступив у володіння або керування спадкоємним майном або його частиною, то суд по цих підставах розвязує питання про визнання права на спадкоємне майно.
Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє права на спадщину.
Згідно із розясненнями Постанови Пленуму ВССУ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина пята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
З огляду на наведене, позовні вимоги ґрунтуються на законі та обставинах справи, що є підставою для задоволення позову та встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини 17 листопада 2017 року, а також визнання за позивачем права власності на рухоме та нерухоме майно, що залишилось після смерті ОСОБА_4.
Керуючись ст. ст. 328, 1216, 1218, 1268, 1270 ЦК України, ст. ст. 10, 12, 13, 81, 263-265ЦПК України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 селищної ради про встановлення факту постійного проживання однією сімєю зі спадкодавцем та визнання права власності на майно в порядку спадкування задовольнити повністю.
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини 17 листопада 2017 року.
Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН: НОМЕР_3, право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4, померлого 17 листопада 2017 року на:
-квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 38,4 кв.м., житловою площею 18 кв.м.;
-житловий будинок з господарськими і побутовими спорудами № 10 по вул. Зарєчная (колишня вул. Октябрська), смт. Андріївка, Словянського району, Донецької області, загальною площею 36,3 кв.м., житловою площею 18,5 кв.м., який складається відповідно до технічного паспорту із житлового будинку А-1, сараю В, вбиральні Г, душу Д, сараю Е, сараю Ж, літньої кухні И, навісу И, воріт 1, огорожі 2, колодязю 3;
-легковий сєдан ВАЗ 2105, 1983 року випуску, бежевого кольору, обємом двигуна 1294 куб.см., реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі (кузову) XTA210500D0341524;
-мопед марки HONDA, модель LEAD, обєм двигуна 49 куб.см., номер шасі AF 481101583, реєстраційний номер АНАС 9358.
Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Словянський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Суддя

Словянського міськрайонного суду ОСОБА_11