Справа № 236/2963/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2018 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

Головуючого судді - Ткачова О.М.

при секретарі - Безорчук А.О.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в місті Лиман справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням про визнання втратившим право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, особою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2

Позивач ОСОБА_2, будучі належним чином повідомлена про час та місце судового засідання в судове засідання не з'явилася, але подала до суду заяву в якій просила справу розглянути за її відсутністю, на позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити, і судом було прийняте рішення справу розглядати за її відсутністю.

Відповідач ОСОБА_3, будучі належним чином повідомлена про час та місце судового засідання в судове засідання не з'явився, але подала до суду заяву в якій позов визнала та просить розглянути справу за її відсутністю, і судом було прийняте рішення справу розглядати за її відсутністю.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки відповідачем ОСОБА_3 було визнано позовні вимоги, тому суд ухвалює рішення в підготовчому судовому засіданні.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за

При досліджені письмових доказів по справі судом встановлено .

Позивач ОСОБА_2, є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 що підтверджується свідоцтвом про право власності від 08.09.2006 року № 191 (а.с. 12), довідкою КП «БТІ» від 17.04.2007 року (а.с. 13), де разом з позивачем як мешкаючі в цій квартирі зереєстровані її син ОСОБА_4 та донька ОСОБА_5, остання з 2015 року в цьому будинку не мешкає, не бере участі в утриманні та обслуговуванні цього житла(а.с.11).

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Нормами ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї.

Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Як зазначено в ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 6 ЖК жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, тобто для використання їх за цільовим призначенням (задоволення своїх житлових потреб та розпорядження ними у відповідних межах), а тому, якщо житлова площа фактично не використовується у визначених законом цілях, збереження за відсутньою особою права користування житловим приміщенням може не відповідати призначенню цього права.

Відповідно до ч. 2 п. 15 постанови Верховного Суду України Про застосування Конституції України при здійснені правосуддя наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. за № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» - у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 повністю визнала позовні вимоги ОСОБА_2, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв'язку з чим поданий позов підлягає повному задоволенню.

Таким чином, у зв'язку з тим, що відповідач з лютого 2015 року була постійно відсутньою в квартирі АДРЕСА_1, її реєстрація за місцем проживання позивача спонукає її нести додаткові витрати, то право позивача на володіння та користування цим майном в межах її особистих прав, підлягає захисту, а отже позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст. 98,150,156,162,168-169 ЖК України, ст. 263-265, 280-282

ЦПК України,суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, втратившою право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Суддя -