Справа № 157/714/18 Головуючий у 1 інстанції: Гамула Б.С.
Провадження № 22-ц/802/124/18 Категорія: 50 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2018 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

з участю секретаря судового засідання Концевич Я.О.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання жінки, з якою проживає дитина за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Камінь - Каширського районного суду Волинської області від 30 липня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на її утримання.

Позов обґрунтовано тим, що на підставі рішення Камінь-Каширського районного суду від 14 травня 2018 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення батьківства та стягнення аліментів відповідача визнано батьком малолітнього сина позивачки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач доглядає малолітнього сина та отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні першої дитини. Іншого доходу не має, оскільки не може працевлаштуватися через необхідність постійно знаходитися поруч із дитиною. Відповідач сплачує аліменти на утримання сина, однак матеріальної допомоги на її утримання не надає, хоча має таку можливість, так як є працездатним.

Посилаючись на викладені обставини, просить суд стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 960 грн. щомісячно до досягнення сином ОСОБА_4 трьохрічного віку.

Рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області ухвалено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання в розмірі 960 гривень щомісячно, починаючи з 22 червня 2018 року та до ІНФОРМАЦІЯ_2 включно.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволені позову, покликається на неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушенням норм процесуального та матеріального права.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Задовольняючи позов в даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що право на утримання у позивача виникло у зв'язку з тим, що вона є матір'ю їх спільної з відповідачем дитини, незалежно від обставин перебування сторін в зареєстрованому шлюбі, суд при визначенні розміру аліментів врахував майновий стан відповідача та те, що малолітня дитина проживає разом із матір'ю.

Такі висновки є правильними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 14 травня 2018 року, яке набрало законної сили, встановлено, що батьком малолітнього сина позивача ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 є відповідач - ОСОБА_3. Цим же рішенням суду з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з урахуванням індексу інфляції щомісячно, починаючи з 20 квітня 2018 року та до досягнення дитиною повноліття.

З довідки Пнівненської сільської ради Камінь-Каширського району від 04 травня 2018 року № 1306 вбачається, що малолітній ОСОБА_4 проживає з матір'ю позивачем по справі ОСОБА_2

Довідкою управління соціального захисту населення Камінь-Каширської райдержадміністрації Волинської області від 14 травня 2018 року стверджується, що дохід позивача складається зі щомісячної одноразової допомоги при народженні першої дитини в розмірі 860 грн. та допомоги на одну дитину, як одинокій матері у сумі 888,70 грн.

Відповідно до частини другої статті 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86, 88 цього кодексу.

Згідно з частиною другою статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Тлумачення частини другої статті 84, частини другої статті 91 СК України свідчить, що для виникнення права на утримання потрібна сукупність таких умов: проживання з жінкою (чоловіком) дитини, яка не досягла трьох років; походження дитини від жінки, чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою (кровне споріднення) або наявність між ними іншого юридично значущого зв'язку (усиновлення); можливість другої сторони надавати матеріальну допомогу.

Судом встановлено, що сторони по справі не перебували в зареєстрованому шлюбі, позивач є матір'ю малолітнього ОСОБА_4, батьком якого є відповідач по справі, дитина проживає з позивачем по справі, яка ніде не працює та отримує лише соціальні допомоги на дітей та аліменти від відповідача на утримання сина, відповідач є працюючою людиною та може надавати таку допомогу.

Встановивши, що існують умови необхідні для виникнення права на утримання, передбачені частиною другою статті 84, частиною другою статті 91 СК України, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов.

Доводи апеляційної скарги про неможливість обґрунтування судом своїх висновків приписами ст. 91 СК України, оскільки позовна заява мотивована виключно приписам ч. 2 ст. 84 СК України, яка передбачає право лише дружини на утримання є безпідставними.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

В силу ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суду зокрема суд вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Встановивши, що право на утримання у позивача виникло у зв'язку з тим, що вона є матір'ю їх спільної з відповідачем дитини, незалежно від обставин перебування сторін в зареєстрованому шлюбі суд задовольнив позовні вимоги, застосувавши норму матеріального права, яка підлягала застосуванню до цих правовідносин.

Відповідач в порушення приписів ст.12 ЦПК України не надав належних, допустимих та достовірних доказів неспроможності надання позивачу матеріальної допомоги, яку та потребує у зв'язку доглядом їх малолітньої дитини.

При цьому судом враховано, що ОСОБА_3 є працездатним та таким що немає інших утриманців. Доводи апеляційної скарги про інвалідність та пенсійний вік його батьків, не впливають на правильність висновків суду, оскільки не свідчать про те, що батьки перебувають на утриманні у відповідача.

Розмір стягнутих судом аліментів, визначений з врахуванням конкретних обставин справ та пропорційно до встановленого державою прожиткового мінімуму на одну особу.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, апеляційний суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухваленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 382,384 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Камінь - Каширського районного суду Волинської області від 30 липня 2018 року в даній справі без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий:

Судді: