Справа № 438/1101/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Слиш А. Т.
Провадження № 22-ц/811/480/18 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Струс Л.Б.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Бориславського міського суду Львівської області від 20 квітня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № E/V3411 від 28 листопада 2007 року ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 6625,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом на термін до 28 листопада 2012 року. В забезпечення виконання зобов'язання за договором № Eвід 28 листопада 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав.

Станом на 03 жовтня 2016 року в межах розміру заявлених вимог з врахуванням задоволеної суми боргу за рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 29 вересня 2011 року заборгованість становить: борг по тілу кредиту: 4511,48 доларів США - 4511,48 доларів США = 00,00 доларів США; борг за відсотками: 4137,92 доларів США - 1370,60 доларів США =2 767,32 доларів США; борг за комісією: 208,45 доларів США - 13.04 доларів США = 195,41 доларів США; борг за пеню: 7311,58 доларів США - 920,26 доларів США =6391,32 доларів США. Разом: 2767,32 доларів США + 195,41 доларів США + 6391,32 доларів США = 9354,05 доларів США. Просив суд стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 9354,05 доларів США та судові витрати.

Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 20 квітня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржило Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк».

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що міський суд не звернув увагу на те, що наявність судового рішення про стягнення поточної заборгованості за кредитним договором, яке не виконано боржником належним чином чи виконано із простроченням, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не припиняє зобов'язання в цілому і не позбавляє кредитора права на стягнення інших передбачених договором платежів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиту. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2 заперечила проти задоволення апеляційної скарги. Інші учасники справи в судове засідання не з'явились, від представника АТ КБ «ПриватБанк» надійшла письмова заява про відкладення розгляду справи, однак підстави, вказаній у ній, визнані колегією суддів неповажними, тому розгляд справи здійснюється колегією суддів за відсутності інших учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що 28 листопада 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № E/V 3411, відповідно до якого ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 6625,00 доларів США. Відповідно до умов договору позичальник зобов'язався повертати кредит, виплачувати проценти за кредитом, сплачувати неустойку та інші передбачені платежі в сумі, в строки та на умовах, передбачених кредитним договором. Згідно вказаного кредитного договору сторони визначили кінцевий термін повернення кредитних коштів - 20 листопада 2012 року.

На забезпечення виконання позичальником умов вказаного кредитного договору, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки від 28 листопада 2007 року.

Встановлено, що рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 29 вересня 2011 року у справі № 2-584/2011р. за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № E/V 3411 від 28.11.2007р. позов банку було задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № E/V 3411 від 28.11.2007р. у розмірі 6614,97 доларів США, що еквівалентно відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 17.06.2011 року 52 743 грн.14 коп. Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 29 вересня 2011 року набрало законної сили.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Банк скористався цим правом, звернувшись у 2011 році з вимогою про дострокове повернення усієї суми кредиту, яка задоволена судовим рішенням від 29 вересня 2011 року.

Районний суд прийшов до вірного висновку про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. У спірних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 14-154цс18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Після визначеного договором строку, кредитор має право на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, якщо зобов'язання залишається невиконаним, разом із тим, таких вимог у даній справі не заявлено.

За таких обставин, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором, нарахованої поза межами дії строку кредитного договору.

Висновки суду достатньо мотивовані і підтверджені доказами, наявними в матеріалах справи.

Рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів підстав для скасування рішення не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 20 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 20.12.2018р.

Головуючий

Судді