Єдиний унікальний номер 227/2143/17 Номер провадження 22-ц/775/701/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2018 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого-судді Соломахи Л.І.

суддів Мальованого Ю.М., Новікової Г.В.

за участю:

секретаря судового засідання Марченко Я.О.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засідань № 4 цивільну справу № 227/2143/17 за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території за апеляційними скаргами позивача фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_1 на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 07 лютого 2018 року у складі судді Здоровиці Олени Володимирівни (місце ухвалення - м. Добропілля Донецької області), -

В С Т А Н О В И В:

11 липня 2017 року фізична особа - підприємць ОСОБА_2 (далі ФОП ОСОБА_2О.) звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території.

Зазначав, що відповідачі є власниками квартири за адресою: Донецька область м.Добропілля смт. Новодонецьке вул. Сонячна (до перейменування - вул. Чапаєва)АДРЕСА_1. Цей багатоквартирний будинок знаходиться на балансі КП "Новодонецьксервіс". Між балансоутримувачем та ФОП ОСОБА_2 були укладені договори про надання послуг з утримання житлових будинків та прибудинкової території, виконання послуг з вивезення побутових відходів на території селища Новодонецьке.

Посилаючись на те, що відповідачі, отримуючи послуги з утримання житлового будинку та прибудинкової території, вивезення твердих побутових відходів, які надаються виконавцем послуг - ФОП ОСОБА_2, їх не оплачують, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка з червня 2014 року по травень 2017 року складала за послуги з утримання житлового будинку та прибудинкової території - 2 499,84 грн., за послуги з вивезення твердих побутових відходів - 917,80 грн., просив стягнути зазначену заборгованість з відповідачів солідарно (а.с. 2 - 4 т. 1).

08 листопада 2017 року позивач подав уточнену позовну заяву, в якій просив стягнути з відповідачів солідарно:

1) заборгованість за надані житлово-комунальні послуги з утримання житлового будинку та прибудинкової території за період з листопада 2014 року по жовтень 2017 року в розмірі 2 812,32 грн. та заборгованість за послуги з вивезення твердих побутових відходів за період з жовтня 2014 року по січень 2017 року в розмірі 962,18 грн., всього 3 774,50 грн.;

2) сплачені судові витрати та витрати на правову допомогу (а.с. 86-89 т. 1).

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є власниками квартири за адресою: АДРЕСА_2, загальна площа квартири 43, 4 кв.м, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, яке видано 27.01.2000 року Бюро з приватизації житла при Добропільському управлінні соціальної сфери ДХК "Добропіллявугілля" (а.с. 90 т. 1).

Відповідно до рішення Новодонецької селищної ради від 08.09.2011 року № 6/11-1 житловий фонд смт. Новодонецьке прийнято до комунальної власності територіальної громади смт. Новодонецьке із загальної власності територіальних громад та селищ, що знаходяться в управлінні Добропільської міської ради, в тому числі житловий будинок № 31 по вул. Чапаєва, 31. Житловий фонд передано на баланс комунального підприємства "Новодонецьксервіс" (далі КП "Новодонецьксервіс") (а.с. 90зв - 92 т. 1).

Згідно розпорядження Новодонецького селищного голови № 18-Од від 18.02.2016 року вулиця Чапаєва перейменована на вулицю Сонячна (а.с. 93-94 т.1).

Відповідно до договорів про надання послуг з утримання житлових будинків та прибудинкових територій від 01.04.2014 року № 55/2014, від 01.04.2015 року № 06-04/2015, які укладені між КП "Новодонецьксервіс", як балансоутримувачем, та ФОП ОСОБА_2, як виконавцем, балансоутримувач житлового фонду КП "Новодонецьксервіс" тимчасово передав ФОП ОСОБА_2 функції з утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій, надання житлово-комунальних послуг, перелік і вартість яких затверджено рішенням виконкому Новодонецької селищної ради від 21.12.2011 року № 146 "Про користування тарифами на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій смт. Новодонецьке, затверджених рішенням Добропільської міської ради від 09.04.2008 року № 270". Договір № 55/2014 від 01.04.2014 року набув чинності з дня підписання і діяв до моменту наступного оголошення результатів конкурсу 2015 року. Строк дії договору 06-04/2015 від 01.04.2015 року з 01.04.2015 року по 31.03.2018 року. (а.с. 21-22, а.с. 28-29 т. 1).

Згідно договорів № 56/2014 від 01.04.2014 року, № 05-04/2015УТ від 01.04.2015 року, які укладені між КП "Новодонецьксервіс" та ФОП ОСОБА_2, ФОП ОСОБА_2 доручено утримувати житлові будинки і прибудинкові території, надавати споживачам комунальні послуги та проводити розрахунки з квартиронаймачами і власниками житлових приміщень; договір №56/2014 від 01.04.2014 року набув чинності з дня підписання і діяв до моменту наступного оголошення результатів конкурсу 2015 року; договір № 05-04/2015УТ від 01.04.2015 року діє з 01.04.2015 року до 31.03.2018 року. (а.с. 23-24, а.с. 27 т. 1).

Статус ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, як фізичної особи - підприємця підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця №797817 серія В 02, дата проведення державної реєстрації 26.01.2011 року (а.с. 12-13 т. 1).

Рішенням виконавчого комітету Новодонецької селищної ради № 146 від 21.12.2011 року дозволено КП "Новодонецьксервіс" до прийняття нових тарифів користуватися діючими тарифами на комунальні послуги з утримання будинків та прибудинкових територій, затверджених рішенням виконавчого комітету Добропільської міської ради № 270 від 09.04.2008 року (а.с. 32, 44 т. 1).

Рішенням виконавчого комітету Добропільської міської ради № 270 від 09.04.2008 року "Про затвердження тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій територіальної громади м. Добропілля" затверджено тарифи на послуги з утримання будинків та прибудинкової території (а.с. 33-39 т. 1). Рішенням виконавчого комітету Добропільської міської ради № 169 від 11.03.2011 року "Про коригування тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій житлового фонду територіальної громади м. Добропілля" введено в дію тарифи на послуги з утримання будинків та прибудинкової території в залежності від типу житлових будинків з урахуванням коефіцієнтів зміни витрат, повязаних з наданням послуг (а.с. 151 - 210 т. 1); тариф на послуги з утримання будинку та прибудинкової території за адресою: смт. Новодонецьке, вул. Сонячна (Чапаєва), 31, складає за 1 кв. метр загальної площі квартири 1,80 грн. (а.с. 209 т. 1).

Зазначені рішення органів місцевого самоврядування щодо затвердження тарифів ніким не оскаржено, не скасовано і станом на день розгляду справи у суді є чинними.

Згідно розрахунку заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території від 09.06.2017 року, який складений ФОП ОСОБА_2, за особовим рахунком №22260 за адресою: АДРЕСА_3, який відкрито на імя ОСОБА_1, відповідачі послуги за утримання будинку та прибудинкової території не сплачують з жовтня 2014 року (а.с. 6 т. 1).

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 07.02.2018 року позовні вимоги ФОП ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_3 на користь ФОП ОСОБА_2 заборгованість за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території за період з 01.11.2014 року по 31.10.2017 року в розмірі 2 812,32 грн. Стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_3 на користь ФОП ОСОБА_2 на відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору по 320,00 грн. з кожного (а.с. 162-165 т. 2).

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість за період з листопада 2014 року по жовтень 2017 року включно складає 2 812, 32 грн. (43,4 кв.м х 1,80 грн. х 36 місяців). Позивач надав суду докази надання послуг протягом 2014-2017 років. Відповідачами неналежне виконання позивачем зобовязань з надання послуг не доведено, не доведено які послуги їм не надано. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг не є підставою для звільнення споживача від обовязку оплати послуг у повному обсязі, якщо споживач фактично ними користується.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач - ФОП ОСОБА_2, в інтересах якого на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 15.07.2016 року діє адвокат ОСОБА_4 (а.с. 84 т. 1, а.с. 3 т. 2), в апеляційній скарзі просить рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 07.02.2018 року змінити:

- виключити з мотивувальної частини рішення абзаци: "Але, вказаних вимог ЦПК України, представником позивача дотримано не було. В своїх уточнених позовних вимогах (а.с. 86-89 т. 1) та письмових поясненнях (а.с. 146-147 т. 1) позивач лише просив стягнути в солідарному порядку з відповідачів витрати на правову допомогу. В той же час, розмір вказаних витрат, у вказаних документах, зазначено не було, як і не було надано суду розрахунку сум судових витрат на правничу допомогу з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 2 ст.134 ЦПК України передбачено, що у разі неподання стороною розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Виходячи з наведеного у відшкодуванні позивачу витрат на правничу допомогу слід відмовити.";

- доповнити мотивувальну частину рішення обґрунтуванням стягнення з відповідачів витрат на правничу допомогу;

- доповнити резолютивну частину рішення таким змістом: "Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 понесені судові витрати на правову допомогу в розмірі 5 029,05 грн. з кожного".

Апеляційна скарга мотивована тим, що в мотивувальній частині рішення суд навів доводи щодо відмови позивачу у відшкодуванні витрат на правничу допомогу, проте в резолютивній частині рішення питання розподілу витрат на правничу допомогу не вирішено.

З висновком суду про відмову у відшкодуванні витрат на правничу допомогу він не погоджується. Зазначає, що провадження у справі відкрито ухвалою суду від 14.07.2017 року під час дії редакції ЦПК України до змін, внесених Законом України № 2147-VIII від 03.10.2017 року. 08.11.2017 року до суду подана заява про уточнення позовних вимог, в пункті 2 якої він просив стягнути з відповідачів витрати на правничу допомогу.

19 грудня 2017 року після набрання чинності Законом України № 2147-VIII від 03.10.2017 року представник позивача, дотримуючись норми ст. 137 ЦПК України в редакції, яка діє з 15.12.2017 року, подав до суду пояснення, до яких додав копії актів виконаних робіт № 1, № 2, в яких вказано детальний опис робіт, виконаних адвокатом та здійснені ним витрати, необхідні для надання правничої допомоги. У подальшому до суду було подано акт № 3 виконаних робіт. Всього за актами було сплачено 10 058,11 грн., що підтверджується відповідними розрахунковими квитанціями, які також є в матеріалах справи. Тобто, суд хибно зазначив, що не було надано детального розрахунку витрат на правничу допомогу (а.с. 180-182 т. 2).

Відповідач ОСОБА_1 в апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 07.02.2018 року визнати незаконним та скасувати.

Зазначає, що договір між ним та позивачем щодо надання житлово-комунальних послуг відсутній.

Позивач не надав доказів фактичного надання послуг з утримання будинку, зокрема, на виконання норми частини 8 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" не надав розрахункових документів за фактом виконаних робіт. Відсутність розрахункових документів підтверджує ненадання послуг відповідачу.

В порушення статей 1159, 1160 ЦК України позивач не надав звіт про проведення будь-яких робіт, розрахункових документів, які можуть бути доказами фактичного виконання робіт.

Суд не врахував, що надані позивачем акти виконаних робіт, які підписані лише однією стороною, не є належними доказами виконання цих робіт. Позивач не надав суду жодного акта, в якому б стояв підпис хоча б одного із співвласників будинку № 31 по вул. Сонячна, в якому він мешкає.

Заміна шиферного покриття відноситься до капітального ремонту будинку, витрати на який не включено до складу тарифів на утримання будинку у додатку № 1 до рішення виконкому Добропільської міської ради № 169 від 11.03.2011 року, а тому використання позивачем коштів на ці роботи, як здійснення поточного ремонту, є незаконним.

Суд першої інстанції необґрунтовано не прийняв наданий ним відеоматеріал, який доводить невиконання позивачем послуг з утримання будинку, що будинок не утримується в належному стані. Біля будинку мешканці влаштували клумби, огородження клумб. Мешканці самостійно доглядають за клумбами та їх прибирають. Позивач не має до цього ніякого відношення, прибиранням та доглядом за клумбами не займається.

Земля для прибудинкової території в натурі не виділена, її розмір ніким не встановлено. Відповідний акт на право користування землею позивачем не надано. Відсутність такого акту на право користування землею свідчить про те, що земля під прибудинковою територією належить до комунальної власності громади смт. Новодонецьке і відповідно її утримання (прибирання) має фінансуватися з бюджету громади відповідно до ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування".

Суд зазначає, що він не надав акти-претензії до позивача, як виконавця послуг, щодо ненадання послуг, але суд не врахував, що у звязку із відсутністю між ним та позивачем договору про надання послуг він не має підстав надсилати позивачу будь-які акти - претензії, заяви щодо ненадання або неналежного надання послуг.

Також судом проігноровані його бажання в досудовому порядку врегулювати спір за умови надання позивачем доказів фактичного надання послуг, калькуляції витрат виконаних робіт. Позивач будь-яких заходів щодо досудового врегулювання спору не прийняв.

Вважає, що з урахуванням його обґрунтувань, суд мав закрити провадження у справі за відсутністю предмета спору (а.с. 185 - 191 т. 2).

У відзиві на апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 відповідач ОСОБА_1 зазначає, що апеляційна скарга є необгрунтованою, що позивач не надав суду детальних та обгрунтованих розрахунків витрат на правову допомогу відповідно до методики розрахунків таких витрат, встановленої Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу в цивільних та адміністративних справах", не виконав вимоги ст. 137 ЦПК України. Склад витрат на правову допомогу та їх розмір входять до предмета доказування у справі (а.с. 219 т. 2).

Позивачем - ФОП ОСОБА_2 копія апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 отримана 17.04.2018 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 238 т. 2). Відзив на апеляційну скаргу не надано.

Відповідачем ОСОБА_3 копії апеляційних скарг позивача та відповідача ОСОБА_1 отримані відповідно 03.04.2018 року та 17.04.2018 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 213, а.с. 239 т. 2). Відзив на апеляційні скарги не надано.

Відповідно до частини 3 ст. 360 ЦПК України (в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання апеляційного суду позивач - ФОП ОСОБА_2 та його представник адвокат ОСОБА_4 не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи 16.05.2018 року повідомлені судовою повісткою, яка згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення отримана кожним з них 02.05.2018 року (а.с. 243 - 244 т. 2). Позивач та його представник причини неявки у судове засідання апеляційному суду не повідомили і відповідно до частини 3 ст. 131 ЦПК України (в редакції Закону України від 03.10.2017 року №2147-VIII) вважається, що вони не зявились у судове засідання без поважних причин. Їх явка у судове засідання обовязковою не визнавалася.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання апеляційного суду також не зявилась; про дату, час та місце розгляду справи 16.05.2018 року повідомлена судовою повісткою, яка згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення отримана нею 28.04.2018 року (а.с. 245 т. 2); надала до апеляційного суду заяву про розгляд справи у її відсутність (а.с. 249 т. 2).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача, його представника та відповідача ОСОБА_3, оскільки відповідно до частини 2 ст. 372 ЦПК України (в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII) неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні апеляційного суду доводи своєї апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, проти доводів апеляційної скарги позивача заперечував, просив залишити її без задоволення.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України (в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що обидві апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Суд першої інстанції правильно встановив, що правовідносини, які виникли між сторонами регулюються Законом України від 24.04.2004 року № 1875-IV "Про житлово-комунальні послуги".

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.

Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Відповідно до ст. 10 Закону України від 19.06.1992 року № 2482-XII "Про приватизацію державного житлового фонду" (з наступними змінами та доповненнями) утримання приватизованих квартир (будинків) здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями жилих будинків та прибудинкових територій, які затверджуються Кабінетом Міністрів України, незалежно від форм власності на них.

Державні комунальні підприємства по обслуговуванню та ремонту житла зобов'язані здійснювати обслуговування та ремонт приватизованого житла, надавати мешканцям комунальні та інші послуги за державними розцінками і тарифами. Контроль за додержанням розцінок і тарифів здійснюють фінансові органи.

Відповідно до п. 7 "Правил користування приміщеннями житлових будинків", затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 року № 45 (з наступними змінами та доповненнями), власник квартири зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 20, ст. 32 Закону України від 24.04.2004 року № 1875-IV "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги щомісяця у строки, встановлені договором або законом. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою.

Згідно затверджених рішеннями виконавчого комітету Добропільської міської ради № 270 від 09.04.2008 року та № 169 від 11.03.2011 року тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкової території в залежності від типу житлових будинків тариф на послуги з утримання будинку та прибудинкової території за адресою: смт. Новодонецьке, вул. Сонячна (до перейменування - Чапаєва), 31, складає за 1 кв. м загальної площі квартири - 1,80 грн. (а.с. 151 210 т. 1, зокрема, а.с. 209 т. 1). Згідно цього тарифу позивач має надавати відповідачам наступні послуги: освітлення місць загального користування, прибирання прибудинкової території, обслуговування мереж та обслуговування димовентиляційних каналів, поточний ремонт, видача довідок.

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що факт надання позивачем цих послуг з утримання будинку № 31 по вул. Сонячна в смт. Новодонецьке, в якому розташована квартира відповідачів, доведено, зокрема: виконання поточного ремонту - Переліком заходів поточного ремонту житлового фонду на 2014 - 2016 роки, титульним списком поточного ремонту житлового фонду смт. Новодонецьке на 2017 рік (а.с. 4 - 16 т. 2), актами приймання виконаних робіт, які погоджено з балансоутримувачем будинку - КП "Новодонецьксервіс" (а.с. 46 - 50 т. 1); прибирання прибудинкової території - журналами нарядів двірників (а.с. 25 156 т. 2); обслуговування мереж та обслуговування димовентиляційних каналів - журналами нарядів слюсарів (а.с. 17 - 20 т. 2), працівників (а.с. 21 - 24 т. 2).

Доводи відповідача про те, що тарифи на утримання будинку та прибудинкової території є завищеними, не впливають на висновки суду, оскільки виходять за межі предмету спору у цій справі.

Відповідно до частини 9 ст. 31 Закону України від 24.06.2004 року № 1875-IV "Про житлово-комунальні послуги" спори щодо формування та встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вирішуються в судовому порядку.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що на час ухвалення оскаржуваного судового рішення рішення виконавчого комітету Добропільської міської ради № 270 від 09.04.2008 року та № 169 від 11.03.2011 року про затвердження тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкової території в судовому порядку не оспорені.

Відповідно є такими, що не стосуються предмету спору у цій справі, і доводи відповідача про те, що земля для прибудинкової території в натурі не виділена, її розмір ніким не встановлено, що відповідний акт на право користування землею позивачем суду не надано, що відсутність акту на право користування землею свідчить про те, що утримання (прибирання) прибудинкової території має фінансуватися з бюджету громади відповідно до ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування".

Заперечуючи факт надання будь-яких послуг, відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційного суду визнав, що він знайомий з двірником ОСОБА_5, яка зазначена в книзі нарядів двірників за 2014 - 2017 роки, як така, що здійснює прибирання прибудинкової території по вул. Сонячна, 31 (а.с. 25 156 т. 2), що вона дійсно прибирає прибудинкову територію будинку, в якому він мешкає. При цьому зауважив, що прибирання здійснюється лише 1 раз на тиждень, в той час як рішенням виконавчого комітету Добропільської міської ради від 09.04.2008 року № 270 передбачено прибирання 6 разів на тиждень.

Відповідач ОСОБА_1 визнає, що позивачем здійснено ремонт шиферної кровлі будинку № 31 по вул. Сонячна, в якому він проживає, що підтверджується і актом виконаних робіт за серпень 2016 року (а.с. 50 т. 1).

Доводи відповідача про те, що заміна шиферного покриття відноситься до капітального ремонту будинку, витрати на який не включено до складу тарифів на утримання будинку у додатку № 1 до рішення виконкому Добропільської міської ради № 169 від 11.03.2011 року, а тому використання позивачем коштів на ці роботи, як здійснення поточного ремонту, є незаконним, також не стосуються предмета спору у цій справі.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 про те, що відповідно до частини 8 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" позивач не надав йому розрахункових документів за фактом виконаних робіт, що відсутність розрахункових документів підтверджує ненадання послуг відповідачу, не ґрунтуються на законі.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначає Закон України від 24.06.2004 року № 1875-IV "Про житлово-комунальні послуги", який є спеціальним по відношенню до загального Закону України від 12.05.1991 року № 1023-XII "Про захист прав споживачів" (в редакції Закону України від 01.12.2005 року № 3161-IV), який регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Закон України від 24.06.2004 року № 1875-IV "Про житлово-комунальні послуги" не передбачає обовязку виконавця послуг видати споживачеві розрахунковий документ; він зобовязує виконавця послуг надавати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру цін/тарифів, норми споживання, режим надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо (п. 4 частини 2 ст. 21).

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що суд не застосував до спірних правовідносин норми статей 1159, 1160 ЦК України, відповідно до яких позивач не надав звіт про проведення будь-яких робіт, розрахункових документів, які можуть бути доказами фактичного виконання робіт, також не ґрунтуються на законі. Норми глави 79 ЦК України "Вчинення майнових дій в майнових інтересах іншої особи без її доручення", до якої входять статті 1159, 1160 ЦК, не розповсюджуються на правовідносини щодо надання житлово-комунальних послуг.

Частиною 1 ст. 19 Закону України від 24.04.2004 року № 1875-IV "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до пункту 3 частини 2 ст. 21, пункту 1 частини 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавець послуг зобов'язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором, а споживач зобовязаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 року № 529 затверджено Типовий договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

З матеріалів справи встановлено, що письмовий договір про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території між позивачем та відповідачами не укладено.

Проте відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Мешкаючи в багатоквартирному будинку, який обслуговує позивач, а саме, обслуговує внутрішньобудинкові мережі, димовентиляційні канали, забезпечує освітлення місць загального користування, прибирання прибудинкової території, здійснює поточний ремонт, користуючись цими послугами на протязі тривалого проміжку часу та сплачуючи їх до вересня 2014 року, відповідачі своїми діями підтвердили наявність між ними та позивачем фактичних договірних правовідносин, внаслідок яких у відповідачів виникли щомісячні обов'язки по сплаті фактично отриманих послуг.

Відповідно до ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Ні ЦК України, ні ЖК України, ні Законом України "Про житлово-комунальні послуги" такі випадки не передбачені, а тому відсутність письмового договору між ФОП ОСОБА_2 та відповідачами не позбавляє відповідачів обов'язку сплатити фактично отримані ним послуги з утримання будинку та прибудинкової території.

Доводи відповідача ОСОБА_1 про те, що відсутність письмового договору на надання житлово-комунальних послуг, виключає його обов'язок сплачувати ці послуги, є необґрунтованими.

Доводи відповідача ОСОБА_1 про неналежне виконання позивачем послуг з утримання будинку та прибудинкової території, що підтверджується наданим ним відеоматеріалом, не спростовують висновків суду.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що відповідно до ст. 18 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій. Спори щодо задоволення претензій споживачів вирішуються в суді.

Будь-яких актів-претензій, які складені відповідно до ст. 18 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", відповідачами суду не надано.

Доводи відповідача ОСОБА_1 про те, що у звязку із відсутністю між ним та позивачем письмового договору про надання послуг він не має підстав надсилати позивачу будь-які акти - претензії, заяви щодо ненадання або неналежного надання послуг, не ґрунтуються на законі, оскільки між позивачем та відповідачами, як зазначено вище, виникли фактичні договірні правовідносини. Перелік та періодичність надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території визначено рішенням виконавчого комітету Добропільської міської ради від 09.04.2008 року № 270, зі змістом якого, зокрема і з періодичністю надання послуг, відповідач ознайомлений, про що свідчать його пояснення у судовому засіданні апеляційного суду, зокрема, щодо періодичності прибирання прибудинкової території.

Щомісячні строки оплати послуг, наданих відповідачам в період з 01.11.2014 року по 31.10.2017 року сплинули, заборгованість відповідачів за цей період згідно розрахунку позивача складає 2 812,32 грн. (1,80 грн. х 43, 4 кв.м х 36 місяців), з яким апеляційний суд погоджується. Згідно розрахунку зазначена заборгованість виникла внаслідок того, що в цей період послуги з утримання будинку та прибудинкової території відповідачами взагалі не сплачувалися (а.с. 109 т. 1). Відповідач ОСОБА_1 факт несплати послуг не оспорює.

Враховуючи, що на час розгляду справи судом першої інстанції заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території відповідачами погашена не була, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що судом проігноровані його бажання в досудовому порядку врегулювати спір за умови надання позивачем доказів фактичного надання послуг, калькуляції витрат виконаних робіт, що позивач будь-яких заходів щодо досудового врегулювання спору не прийняв, не спростовують висновків суду. На час постановлення оскаржуваного рішення суду сторони спір не врегулювали.

Доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність предмета спору не відповідають обставинам справи. Як зазначив Верховний Суд в постанові від 03.05.2018 року у справі №404/251/17 відсутність спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Прикладами відсутності предмету спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у звязку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Оскільки право позивача на стягнення заборгованості за послуги з утримання житлового будинку та прибудинкової території відповідачами оспорюється, підстави стверджувати про відсутність у справі предмета спору та відповідно наявності підстав для закриття провадження у справі відсутні.

Відмовляючи позивачу у відшкодуванні понесених ним судових витрат на правову допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем в порушення ст. 137 ЦПК України суду не надано розрахунку сум судових витрат на правничу допомогу з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. В уточнених позовних вимогах та письмових поясненнях позивач лише просив стягнути з відповідачів солідарно витрати на правову допомогу, в той же час розмір вказаних витрат в цих документах зазначено не було.

Зазначений висновок суду першої інстанції апеляційний суд також вважає законним та обґрунтованим.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України (в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII, яка діє з 15.12.2017 року) судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 134 ЦПК України (в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII) разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв'язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частин 2 - ст. 141 ЦПК України інші, крім судового збору, судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Позивач в заяві про уточнення позовних вимог від 08.11.2017 року дійсно просив стягнути з відповідачів солідарно на його користь сплачені витрати на правову допомогу (а.с. 86 89 т. 1).

Проте суд першої інстанції правильно зазначив, що в цій заяві не зазначено не лише розмір понесених позивачем витрат на правову допомогу, а й відсутні певні обґрунтування, зокрема, які саме витрати на правову допомогу та коли поніс позивач. Відповідні докази цих витрат на правову допомогу до заяви не додані (а.с. 86 - 111 т. 1).

22 грудня 2017 року позивач подав до суду письмові пояснення до позовної заяви, в яких також просив стягнути з відповідачів солідарно на його користь сплачені витрати на правову допомогу. В цих письмових поясненнях позивач посилався на те, що він витратив на правову допомогу 8 240,11 грн., що підтверджується актами виконаних робіт з розрахунками та розрахунковими квитанціями про сплату (а.с. 146 - 147 т. 1). Детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, в письмових поясненнях позивача відсутній.

До письмових пояснень позивачем додані: 1) розрахункова квитанція АААП № 917819 від 18.12.2017 року, згідно якої приватний юрист Сакун В.А. отримав від ОСОБА_2 2 000 грн. (а.с. 148 т. 1), 2 акти виконаних робіт (а.с. 149 - 150 т. 1).

Згідно акту приймання виконаних робіт (наданих послуг) за договором про надання правової допомоги № 50/2017 від 08.11.2017 року, який складений ФОП ОСОБА_2 та представником ОСОБА_4, представником ОСОБА_4 відповідно до договору про надання правової допомоги № 50/2017 від 08.11.2017 року були проведені такі роботи (надані послуги): 1) проведено консультацію, вивчено документи, що раніше були подані до суду, складено заяву про уточнення позовних вимог, на що витрачено 3 години, підлягає сплаті 1 500 грн.; 2) прийнято участь у двох судових засіданнях з урахуванням часу витраченого на прибуття до суду, на що витрачено 5 годин, підлягає сплаті 2 500 грн.; 3) компенсація витрат на пальне, підлягає сплаті 740,11 грн.; 4) авансування на участь у судовому засіданні, планується витратити 3 години з урахуванням часу на прибуття до суду, підлягає сплаті 1 500 грн., всього підлягає сплаті 6 240,11 грн. (а.с. 149 т. 1).

Згідно акту № 2 приймання виконаних робіт (наданих послуг) за договором про надання правової допомоги № 50/2017 від 08.11.2017 року, який складений ФОП ОСОБА_2 та представником ОСОБА_4, представником ОСОБА_4 відповідно до договору про надання правової допомоги № 50/2017 від 08.11.2017 року були проведені такі роботи (надані послуги): 1) у звязку із тривалим судовим засіданням 18.12.2017 року (4 години з урахуванням часу витраченого на прибуття до суду) доплачено 500 грн. до раніше сплаченого авансу; 2) сплачено аванс на наступне судове засідання 15.01.2018 року (3 години з урахуванням часу на прибуття до суду) 1 500 грн., всього підлягає сплаті 2 000,00 грн. (а.с. 150 т. 1).

В матеріалах справи також наявна розрахункова квитанція АААП № 917818 від 15.12.2017 року, згідно якої приватний юрист Сакун В.А. отримав 6 240,00 грн. (а.с. 128 т. 1).

Крім того, в матеріалах справи є акт № 3 приймання виконаних робіт (наданих послуг) за договором про надання правової допомоги № 50/2017 від 08.11.2017 року, який складений ФОП ОСОБА_2 та представником ОСОБА_4, згідно якого представником ОСОБА_4 відповідно до договору про надання правової допомоги № 50/2017 від 08.11.2017 року були проведені такі роботи (надані послуги): 1) копіювання журналів нарядів 159 аркушів по 2 грн. 318 грн.; 2) сплачено аванс на наступне судове засідання 07.02.2018 року (3 години з урахуванням часу на прибуття до суду) 1 500 грн., всього підлягає сплаті 1 818,00 грн. (а.с. 2 т. 2).

До акту додана розрахункова квитанція АААП № 917821 від 02.02.2018 року, згідно якої приватний юрист Сакун В.А. отримав від ОСОБА_2 1 818,00 грн. (а.с. 2 т. 1).

З матеріалів справи встановлено, що представник позивача ОСОБА_4 діяв в суді першої інстанції на підставі договору про надання правової допомоги № 50/2017 від 08.11.2017 року, який укладений між приватним юристом Сакун В.А. (представник) та ФОП ОСОБА_2, згідно якого представник зобовязався надати правову допомогу (складання процесуальних документів, заяв, виготовлення та отримання необхідних довідок та інших документів), консультування та представництво інтересів Клієнта в судових та будь-яких інших органах. Згідно п. 2 договору представник приймає на себе обовязки представляти права і законні інтереси Клієнта в суді, державній виконавчій службі, інших органах, організаціях, підприємствах та здійснювати діяльність представника згідно з умовами цього Договору з усіма правами представника, які передбачені довіреністю та домовленістю у звязку із зверненням Клієнта до Добропільського міськрайонного суду Донецької області у справі про стягнення заборгованості по утриманню будинку та прибудинкової території, вивезення твердих побутових відходів. Термін дії договору три роки (п. 3.1) (а.с. 126 т. 1). Тобто, зазначений договір про надання правової допомоги ФОП ОСОБА_2 стосується не виключно справи № 227/2143/17 за позовом ФОП ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинків та прибудинкової території, вивезення твердих побутових відходів, а будь-яких справ, які розглядаються в Добропільському міськрайонному суді Донецької області у звязку із зверненням ФОП ОСОБА_2 з позовами про стягнення заборгованості по утриманню будинків та прибудинкової території, вивезення твердих побутових відходів.

В матеріалах справи є свідоцтво про право на заняття ОСОБА_4 адвокатською діяльністю, яке видано 29.11.2017 року на підставі рішення Ради адвокатів Донецької області № 29 від 29.11.2017 року (а.с. 3 т. 2).

В жодному з наданих до суду трьох актів приймання виконаних робіт (наданих послуг) за договором про надання правової допомоги № 50/2017 від 08.11.2017 року не зазначено дату їх складання та не зазначено по якій конкретно справі ці послуги були надані.

В розрахункових квитанціях АААП № 917818 від 15.12.2017 року на суму 6 240,00 грн. (а.с. 128 т. 1), АААП № 917819 від 18.12.2017 року на суму 2 000 грн. (а.с. 148 т. 1), АААП № 917821 від 02.02.2018 року на суму 1 818,00 грн. (а.с. 2 т. 2) також не зазначено за надання послуг у якій справі ОСОБА_4 отримав зазначені суми. Крім того, в розрахунковій квитанції АААП № 917818 від 15.12.2017 року на суму 6 240,00 грн. взагалі не зазначено від кого ця сума отримана (а.с. 128 т. 1).

Крім того, в акті (без номеру) приймання виконаних робіт (наданих послуг) (а.с. 149 т. 1) відсутні відомості коли представником позивач проведено консультацію, вивчено документи, що були подані до суду, складено заяву про уточнення позовних вимог та по якій справі, скільки часу ним було витрачено на кожну з зазначених процесуальних дій; в яких двох судових засіданнях та у якій справі він брав участь на протязі 5 годин.

Зазначення у всіх трьох актах про авансування участі у судових засіданнях не є доказом виконаних робіт та фактичної витрати часу на ці процесуальні дії.

Згідно журналів судового засідання у цій справі представник позивача ОСОБА_4 брав участь у судових засіданнях: 1) 08.11.2017 року з 13.23 до 13.59 (а.с. 113-114 т. 1), тобто протягом 36 хвилин; 2) 30.11.2017 року з 11.12 до 11.15 (а.с. 120 - 121 т. 1), тобто протягом 3 хвилин; 3) 18.12.2017 року з 11.46 до 13.36 (а.с. 141 - 144 т. 1), тобто протягом 1 години 50 хвилин; 4) 15.01.2018 року з 10.19 до 11.45 (а.с. 213 - 217 т. 1), тобто протягом 1 години 26 хвилин; 5) 16.01.2018 року з 10.14 до 11.06 (а.с. 222 - 226 т. 1), тобто протягом 52 хвилин; 6) 07.02.2018 року з 13.12 до 16.10 (а.с. 157 159 т. 2), тобто протягом 2 годин 58 хвилин, всього 7 годин 45 хвилин, в той час як авансування згідно наданих трьох актів виконаних робіт здійснено за 15 годин участі у судових засіданнях, що не відповідає матеріалам цієї справи та не підтверджує здійснення цих витрат саме у цій справі № 227/2143/17.

Апеляційний суд також звертає увагу, що договором про надання правової допомоги №50/2017 від 08.11.2017 року передбачено, що клієнт сплачує представнику винагороду (гонорар) в розмірі 500 грн. за годину роботи (п. 4.1). Клієнт також несе обовязки відшкодувати представнику фактичні витрати, які не були обумовлені кошторисом доручення, та які підтверджуються витратними документами (проїзні квитки, квитанції, чеки, витрати на пальне т.п.) (п. 2).

До розрахункової квитанції АААП № 917818 від 15.12.2017 року на суму 6 240,00 грн. (а.с. 128 т. 1) додано ксерокопію чеку на суму 740,11 грн. оплата за бензин (а.с. 127 т. 1). Проте будь-які обґрунтування як ці витрати, повязані з наданням правничої допомоги та саме у цій справі, в матеріалах справи відсутні.

Крім того, згідно акту № 3 приймання виконаних робіт (наданих послуг) та розрахункової квитанції АААП № 917821 від 02.02.2018 року на суму 1 818,00 грн. представнику сплачено за копіювання журналів нарядів 159 аркушів по 2 грн. 318 грн. (а.с. 2 т. 2). Проте в матеріалах справи відповідно до п. 2 договору відсутні витратні документи представника на суму 318,00 грн.

У пунктах п. 47, 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" судам роз'яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що витрати на оплату правової допомоги мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до частини 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що позивачем для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат не подано детальний опис робіт (наданих послуг), фактично виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та обґрунтовано відмовив позивачу у відшкодуванні витрат на правничу допомогу.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що представник позивача 19.12.2017 року на виконання вимог ст. 137 ЦПК України в редакції, яка діє з 15.12.2017 року, подав до суду пояснення, до яких додав копії актів виконаних робіт № 1, № 2, а пізніше подав до суду і акт № 3 виконаних робіт, що в цих актах вказано детальний опис робіт, виконаних адвокатом та здійснені ним витрати, необхідні для надання правничої допомоги, є необгрунтованими. Акти виконаних робіт, виходячи з їх змісту, не є детальним описом фактично виконаних адвокатом робіт у розумінні частини 3 ст. 137 ЦПК України. Що стосується письмових пояснень позивача від 19.12.2017 року, які надійшли до суду 22.12.2017 року, то в них лише зазначено суму 8 240,11 грн., яку позивач, як він зазначав, витратив на правову допомогу та взагалі не зазначено з чого вона складається та які саме роботи були виконані адвокатом (а.с. 146 147 т. 1).

Відповідно до частини 5 ст. 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначаються, зокрема: 1) висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог; 2) розподіл судових витрат.

В оскаржуваному рішенні у резолютивній частині суд першої інстанції зазначив розподіл судових витрат, а саме, поклав на відповідачів судові витрати у вигляді судового збору. В мотивувальній частині рішення суд навів свої висновки щодо розподілу всіх судових витрат по справі, а саме, як судового збору, так і витрат на правничу допомогу, а саме, дійшов висновку про відмову позивачу у відшкодуванні витрат на правничу допомогу. Положення частини 5 ст. 265 ЦПК України не передбачають зазначення в резолютивній частині рішення висновку щодо розподілу кожного з видів судових витрат. Тобто, не зазначення судом в резолютивній частині рішення висновку про відмову у відшкодуванні витрат на правничу допомогу не є порушенням норм процесуального права та відповідно підставою для зміни або скасування судового рішення.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційних скарг не має, доводи апеляційних скарг як позивача, так і відповідача ОСОБА_1 необґрунтовані і не спростовують висновків суду, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а судове рішення - без змін.

З апеляційної скарги відповідачем ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 960,00 грн. (а.с. 215, а.с. 218 т. 2). Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги відповідача без задоволення, ці витрати покладаються на відповідача, підстави для їх покладення на позивача відсутні.

Відповідно до п. 1 частини 6 ст. 19 ЦПК України зазначена справа є малозначною, оскільки ціна уточненого позову ФОП ОСОБА_2 та розмір задоволених судом позовних вимог складає 2 812,32 грн., що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня 2017 року, в якому позивачем була подана позовна заява.

Відповідно до ст. 7 Закону України від 21.12.2016 року № 1801-VIII "Про Державний бюджет України на 2017 рік" розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01 січня 2017 року було встановлено у розмірі 1 600 гривень.

Отже, відповідно до п. 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України постанова апеляційного суду у цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги позивача - фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 07 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку, як така що ухвалена у малозначній справі, не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: Л.І. Соломаха

ОСОБА_6

ОСОБА_7

Повне судове рішення складено 17 травня 2018 року.

Головуючий суддя : Л.І. Соломаха