Справа № 323/3340/17
Провадження № 2/323/191/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2018 року м. Оріхів

Оріхівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1,
за участі: секретаря судового засідання: представника відповідача: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

08.12.2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог посилалися на те, що 24.09.2010 року між позивачем та відповідачем був укладений договір б/н, на підставі якого відповідач отримав кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30%, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У звязку з порушенням зобовязань за договором відповідач станом на 30.09.2017 року має заборгованість у розмірі 22347,30 грн., яку позивач просить в судовому порядку стягнути з відповідача разом із понесеними судовими витратами в розмірі 1600,00 грн.

Ухвалою суду від 15.01.2018 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.

05.02.2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно до якого відповідач не погоджується із позовними вимогами, оскільки ним в квітні 2013 року було повністю погашено зобовязання перед позивачем по кредитній картці «Універсальна». В червні-липні 2013 року він втратив кредитну картку, про що повідомив телефоном позивача. Будь-які сплати за вказаним кредитним договором в період з липня 2013 року по сьогоднішній день він не робив. Вимоги про сплату боргу від позивача йому не надходили. Крім цього, посилається на пропуск позивачем строків позовної давності, який сплив 25.06.2017 року, тому просить застосувати позовну давність по даному кредитному договору.

Ухвалою суду від 12.02.2018 року задоволено клопотання представника відповідача та витребувано у позивача виписку по особовому рахунку відповідача, відомості щодо звернення відповідача з заявою про втрату кредитної картки та відомості про строк дії кредитної картки.

26.03.2018 року до суду надійшла відповідь на відзив, згідно до якого, з наданої суду виписки по рахунку видно, що відповідач активно користувач кредитною карткою, тому заперечення відповідача не відповідають дійсності. До банку стосовно втрати ним картки відповідач не звертався. Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності зазначено, що згідно до п.1.1.7.31 Умов договору, строк позовної давності становить 50 років. Відповідачу пере випускалася кредитна картка, строк дії якої до 02.2016 року, тому представник позивача вважає, що строк позовної давності не пропущений.

18.04.2018 року представником відповідача подано заперечення, в яких зазначив, що позивачем не надано детального та зрозумілого розрахунку заборгованості. Також позивачем не доведено факт ознайомлення відповідача з кредитним договором, відповідач не ставив свій підпис на договорі та не давав згоди на збільшення позовної давності. Також зазначив, що строк дії кредитної картки, яка видавалася відповідачу до 27.10.2014 року. Поновлення даної картки відповідачем не відбувалося. Тому просив відмовити у позові.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача заперечував проти позовних вимог на підставах, викладених у заявах по суті справи.

Вислухавши думку представника відповідача, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що висунуті позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За змістом частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти, як це передбачено ч. 1 ст. 1048 ЦК України.

За визначенням ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Визначення поняття зобовязання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України, відповідно до якої зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Порушенням зобовязання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення виконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Судом встановлено, що 24.09.2010 року між позивачем та відповідачем був укладений договір шляхом написання заяви, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами складає договір про надання банківських послуг. На підставі зазначеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

У Анкеті-заяві зазначено, що позичальник ознайомлений і згодний з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, що разом із цією заявою становлять договір про надання банківських послуг.

За користування кредитом банк нараховує відсотки у розмірі, встановленому Тарифами банку, із розрахунку 360 календарних днів в році (п.2.1.1.12.6 Умов та правил надання банківських послуг).

Пунктом 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг передбачений обовязок позичальника погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

У разі невиконання зобовязань за договором, на вимогу банку позичальник зобовязався повернути кредит, оплатити винагороду банку (п.2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг).

Пунктом 1.1.7.11 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна сторона не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

В пункті 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг вказано, що при порушенні клієнтом строків платежів по кожному із грошових зобовязань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, клієнт зобовязаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами банку.

Згідно із наданим позивачем розрахунком заборгованості відповідача за цим кредитним зобов'язанням станом на 30.09.2017 року у відповідача перед банком виникла заборгованість у загальному розмірі 22347,30 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 1830,32 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 18976,63 грн., штрафу (фіксованої частини) в розмірі 500,00 грн., штрафу (процентнох складової) в розмірі 1040,35 грн.

З довідки про умови кредитування вбачається, що за умовами і правилами надання банківських послуг погашення кредиту має відбуватися шляхом внесення щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості (але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості).

Представником відповідача в судовому засіданні визнано, що строк дії картки, яка видавалася відповідачу при підписанні заяви про видачу кредитної картки, до 08/2014 року.

Надана позивачем на виконання ухвали суду про витребування доказів довідка про кредитні картки, видані відповідачу, суд не визнає належним доказом видачі відповідачу іншої картки із терміном дії 02/2016 року, оскільки зазначена довідка не містить прізвища та підпису відповідальної особи, яка її сформувала та не засвідчена належним чином, що є порушенням ст.95 ЦПК України і така довідка не може братися судом до уваги.

Крім цього, надана позивачем виписка по рахунку відповідача також не містить підпису та прізвища особи, яка його сформувала, а також печатки банку, що є порушенням ст.95 ЦПК України і така довідка не може братися судом до уваги.

Вирішуючи заяву відповідача про застосування наслідків позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Переривання перебігу позовної давності визначається ст.264 ЦК України.

Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Під час судового розгляду відповідачем подана заяву про застосування строків позовної давності.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Отже, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами до 25 числа кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобовязання.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів продовження строку дії картки або отримання відповідачем у ПАТ КБ «ПриватБанк» нової кредитної картки з іншим строком дії.

Кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14.

Частиною 1 статті 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Звернувшись до суду з позовом про стягнення заборгованості, банк наполягав на тому, що за згодою з відповідачем, між ними була збільшена позовна давність до 50 років.

Проте, визначений в Умовах та Правилах надання банківських послуг збільшений строк позовної давності не може бути застосований до виниклих між сторонами правовідносин, оскільки відсутня письмова згода позичальника на збільшення позовної давності, відповідно до положення частини першої статті 259 ЦК України.

Вказане узгоджується з правовою позицією, висловленою в постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року.

Отже, враховуючи те, що відповідачу 24.09.2010 року було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна» на 12 місяців та умовами кредитного договору визначено порядок погашення заборгованості шляхом внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, що слідує за звітним, кредитна картка відповідача має строк дії до серпня 2014 року, останній місячний платіж ОСОБА_4 вніс у травні 2014 року, а банк звернувся до суду з позовом у грудні 2017 року, тобто з пропущенням строку позовної давності, про застосування якого заявив відповідач, то суд приходить до висновку про відмову в позові за пропуском строку позовної давності.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.15, 16, 256, 257, 258, 259, 260, 261, 509, 526, 610, 611, 626, 629, 1050, 1054 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 2, 4, 81, 89, 258-259, 263, 264, 268, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області через Оріхівський районний суд Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 18.05.2018 року.

Суддя О.П. Гуцал