Справа № 146/1091/17
Провадження № 22-ц/801/413/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Пилипчук О.В.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2018 рокуСправа № 146/1091/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Шемети Т.М., Зайцева А.Ю.,

за участю секретаря судового засідання: Безрученко Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу № 146/1091/17 за заявою ОСОБА_3, поданою адвокатом ОСОБА_4, про визначення розміру шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду

за апеляційною скаргою заступника прокурора Вінницької області Сухореброго С.А. на ухвалу Томашпільського районного суду Вінницької області від 26 січня 2018 року, повний текст якої складено 01 лютого 2018 року, постановлену у складі судді Пилипчука О.В.,

встановив:

У вересні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою, в якій з урахуванням уточнених вимог, просила: визначити розмір моральної шкоди, завданої їй незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду у сумі 286 671 грн. та розмір сплаченої нею за надання юридичної допомоги у сумі 32 000 грн.; надіслати на адресу місця роботи ОСОБА_3 (Комунальний заклад «Ямпільська центральна лікарня») та місця її проживання (Русавська сільська рада Ямпільського району Вінницької області) повідомлення про закриття ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 11 липня 2017 року кримінального провадження відносно ОСОБА_3 у зв'язку з поданням 07 липня 2017 року прокурором у кримінальному провадженні постанови про відмову від підтримання державного обвинувачення у кримінальному провадженні від 27 грудня 2012 року відносно ОСОБА_3 за частиною першою статті 367 Кримінального кодексу України (далі - КК України) у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Вимоги заяви обґрунтовувала тим, що 31 серпня 2010 року прокурором Ямпільського району Вінницької області Калинчуком О.М. була винесена постанова про порушення кримінальної справи №10260126 щодо головного бухгалтера Ямпільської центральної районної лікарні (далі- ЦРЛ) ОСОБА_3 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 367 КК України. 09 лютого 2011 року слідчим прокуратури Ямпільського району Вінницької області була винесена постанова про притягнення ОСОБА_3 як обвинуваченої та про обрання запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд. 09 квітня 2014 року прокурором прокуратури Ямпільського району Вінницької області Добровольським Т.В. було затвердженого обвинувальний акт. 07 липня 2017 року прокурором у кримінальному провадженні до Томашпільського районного суду Вінницької області була подана постанова про відмову від підтримання державного обвинувачення відносно ОСОБА_3 за частиною 1 ст. 367 КК України у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. 11 липня 2017 року судом постановлена ухвала про закриття кримінального провадження, яка набрала законної сили 18 липня 2017 року.

З підстав, визначених Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР, ст. 1176 ЦК України просила визначити розмір моральної шкоди та витрат понесених у зв'язку наданням правової допомоги.

Ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 26 січня 2018 року до участі у справі допущено начальника Томашпільського відділу Могилів-Подільської місцевої прокуратури Мазура І.А. як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 26 січня 2018 року заяву задоволено.

Визначено розмір моральної шкоди, завданої ОСОБА_3 незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду у сумі 286 671 грн та розмір сплаченої ОСОБА_3 за надання юридичної допомоги у сумі 32 000 грн.

Вирішено надіслати на адресу місця роботи ОСОБА_3 (Комунальний заклад «Ямпільська центральна лікарня») та на адресу місця проживання заявника (Русавська сільська рада Ямпільського району Вінницької області) повідомлення про закриття ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 11 липня 2017 року кримінального провадження відносно ОСОБА_3 у зв'язку з поданням 07 липня 2017 року прокурором постанови про відмову від підтримання державного обвинувачення у кримінальному провадженні від 27 грудня 2012 року за частиною першою статті 367 КК України у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Вінницької області Сухоребрий С.А. просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовував тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для відшкодування ОСОБА_3 шкоди, завданої органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудового розслідування, прокуратури і суду, оскільки Законом України від 1 грудня 1994 року N 266/94-ВР визначено вичерпний перелік підстав, за наявності яких у особи виникає право на відшкодування шкоди, зокрема у випадку закриття кримінального провадження за відсутності у діянні складу кримінального правопорушення, тоді як кримінальне провадження стосовно ОСОБА_3 закрито у зв'язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення, що відповідно не реабілітує обвинуваченого та не дає права на відшкодування шкоди. При цьому незаконність дій органів досудового слідства, прокуратури та суду позивачем не доведена. Також недоведеним є факт заподіяння моральної шкоди ОСОБА_3 та необхідності застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зав'язків і відновлення стосунків з оточуючими, як і факт втрати чи погіршення таких зав'язків. Визначаючись щодо розміру відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції не застосував до цих правовідносин положення пункту 3 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №1774-19 від 11 жовтня 2017 року, відповідно до якого мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати та інших виплат і до внесення змін до Законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 грн.

Представником ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на апеляційну скаргу подано відзив, в якому заявник проти апеляційної скарги заперечила, просила апеляційну скаргу відхилити, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 17 квітня 2018 року ухвалу суду першої інстанції скасовано, провадження у справі закрито.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року постанову Апеляційного суду Вінницької області від 17 квітня 2018 року скасовано, а справу направлено до Вінницького апеляційного суду для продовження розгляду справи.

18 грудня 2018 року адвокат ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подав заяву про вирішення питання щодо розподілу судових витрат, понесених стороною на стадії апеляційного провадження в порядку, передбаченому ч.8 ст. 141 ЦПК України, після ухвалення судом апеляційної інстанції судового рішення. Зазначив, що за умовою укладеного договору про надання правової допомоги сума гонорару адвоката сплачується після проголошення судом апеляційної інстанції судового рішення, а тому докази понесених ОСОБА_3 судових витрат будуть подані в строк, передбачений ч.8 ст. 141 ЦПК України після ухвалення такого рішення.

В судовому засіданні прокурор прокуратури Вінницької області - Гущіна Н.В. вимоги апеляційної скарги підтримала з підстав, зазначених в ній, просила скаргу задовольнити.

Представник ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 проти апеляційної скарги заперечив, підтримав доводи, зазначені у відзиві, просив скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції без змін. Судові витрати, понесені ОСОБА_3 на стадії апеляційного провадження, просив стягнути з Прокуратури Вінницької області.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

По справі встановлено, що 31 серпня 2010 року прокурор Ямпільського району Вінницької області Калинчук О.М. виніс постанову про порушення кримінальної справи №10260126 відносно головного бухгалтера Ямпільської центральної районної лікарні ОСОБА_3 за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 367 КК України (т.1 а.с. 10).

30 листопада 2010 року Ямпільський районний суд Вінницької області прийняв постанову у справі № 4-54/2010 р., якою скасував постанову прокурора Ямпільського району про порушення кримінальної справи № 1026012 (т.1 а.с. 13).

17 січня 2011 року Апеляційний суд Вінницької області скасував постанову суду першої інстанції та відмовив у задоволенні скарги на постанову про порушення кримінальної справи, а матеріали справи повернув прокурору для проведення досудового слідства (т.1 а.с.14).

7 лютого 2011 року слідчим прокуратури Ямпільського району Вінницької області відновлено досудове слідство у зазначеній кримінальній справі (т.1 а.с 15).

9 лютого 2011 року слідчим прокуратури Ямпільського району прийнято постанову про притягнення ОСОБА_3 як обвинуваченої за частиною першою статті 367 КК України, а також постанову про обрання щодо обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд з місця проживання (т.1 а.с. 16-17).

Досудовим розслідуванням установлено, що ОСОБА_3, працюючи головним бухгалтером Ямпільської центральної районної лікарні, будучи службовою особою, наділеною організаційно-розпорядчими функціями та адміністративно-господарськими обов'язками, упродовж 2007 - 2010 років неналежно виконувала свої службові обов'язки, унаслідок чого 425 працівникам бюджетної установи було недонараховано відпускних, що призвело до втрат їх фінансових ресурсів у сумі 51 637, 29 грн.

26 грудня 2011 року Томашпільський районний суд Вінницької області направив справу прокурору Ямпільського району Вінницької області для проведення додаткового розслідування (т.1 а.с. 20).

9 липня 2012 року прокурор Ямпільського району Вінницький області затвердив новий обвинувальний висновок у кримінальній справі № 10260126 та направив його для розгляду до суду першої інстанції.

30 серпня 2012 року Ямпільський районний суд Вінницької області направив кримінальну справу прокурору Ямпільського району Вінницької області для проведення додаткового досудового слідства (т.1 а.с. 22).

У подальшому у зв'язку зі зміною підслідності злочину, передбаченого статтею 367 КК України, та у зв'язку із набранням чинності Кримінальним процесуальним кодексом України 2012 року (далі - КПК України) зазначену кримінальну справу було передано для проведення досудового розслідування до Ямпільського РВ УМВС України у Вінницькій області.

27 грудня 2012 року старшим слідчим слідчого відділення Ямпільського РВ УМВС України у Вінницькій області до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000098 було внесено відомості про вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 367 КК України та цього ж дня в порядку, визначеному частиною шостою статі 214 КПК України, прокурору Ямпільського району Вінницької області скеровано повідомлення про початок досудового розслідування (т.1 а.с. 25-26).

21 березня 2013 року ОСОБА_3 вручено повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 367 КПК України (т.1 а.с. 28-29).

27 травня 2013 року прокурором Прокуратури Ямпільського району Вінницької області в межах вищенаведеного кримінального провадження було затверджено обвинувальний акт.

27 вересня 2013 року Томашпільський районний суд Вінницької області за результатами попереднього судового засідання у справі № 146/1585/13-к повернув обвинувальний акт прокурору для усунення недоліків (т.1 а.с. 35).

25 грудня 2013 р. прокурором Прокуратури Ямпільського району Вінницької області в межах вищенаведеного кримінального провадження було затверджено новий обвинувальний акт.

28 січня 2014 року Томашпільський районний суд Вінницької області за результатами попереднього судового засідання у справі № 146/59/14-к повторно повернув обвинувальний акт прокурору для усунення недоліків (т.1 а.с. 36).

9 квітня 2014 року прокурором Прокуратури Ямпільського району Вінницької області в черговий раз було затверджено новий обвинувальний акт.

29 квітня 2014 року Томашпільський районний суд Вінницької області у справі № 146/618/14-к призначив підготовче судове засідання у кримінальному провадженні № 0000098 на підставі обвинувального акта, затвердженого 9 квітня 2014 року по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 367 КК України (т.1 а.с. 37).

14 жовтня 2014 р. Томашпільський районний суд Вінницької області призначив судову економічно-бухгалтерську експертизу (т.1 а.с. 38-40).

7 липня 2017 року прокурором у кримінальному провадженні до суду було подано постанову, погоджену керівником Могилів-Подільської місцевої прокуратури, про відмову від підтримання державного обвинувачення у кримінальному провадженні № 000 0098 від 27 грудня 2012 року відносно ОСОБА_3 за частиною першою статті 367 КК України у зв'язку із відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення, а саме об'єктивної сторони злочину (т.1 а.с. 41-44).

Ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 11 липня 2017 року закрито кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 за частиною першою статті 367 КК України у зв'язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення. Раніше обрані запобіжні заходи щодо ОСОБА_3 скасовані (т.1 а.с. 45).

Зазначене судове рішення сторонами у справі в апеляційному та касаційному порядку оскаржено не було, у зв'язку із чим 18 липня 2017 року набрало законної сили.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й інші способи відшкодування шкоди.

Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України від 1 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон №266/94-ВР) (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Частиною другою статті 1 Закону N266/94 встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Положеннями статті 2 Закону N266/94 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках:

1) постановлення виправдувального вироку суду;

1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали чи постанови суду про повернення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд) факту незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів;

2) закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину;

3) відмови в порушенні кримінальної справи або закриття кримінальної справи з підстав, зазначених у пункті 2 частини першої цієї статті;

4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

Наведені положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» на час розгляду справи судом, викладені в наступній редакції:

відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян ( п.1 ч.1 ст.1 Закону N266/94) .

Згідно зі статтею 2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

Згідно зі статтею 3 Закону № 266/94-ВР у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду; вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

З аналізу змісту статті 2 Закону України N266/94-ВР видно, що закриття кримінальної справи за відсутністю в діях складу злочину відповідно п.2 ч.1 ст. 2 Закону України № 266/94-ВР є самостійною підставою для відшкодування моральної шкоди, незалежно від встановлення судом факту незаконного притягнення як обвинуваченого.

Таким чином доводи апеляційної скарги про те, що заявником не доведено протиправних дій органів досудового розслідування, прокуратури, суду не ґрунтуються на нормах закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що закриття кримінального провадження у зв'язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення не є правовою підставою для відшкодування шкоди за рахунок держави є необґрунтованими, оскільки як встановлено у справі ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 11 липня 2017 року закрито кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 за частиною першою статті 367 КК України у зв'язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення.

За змістом вказаної ухвали прокурор відмовився від підтримання державного обвинувачення у зв'язку з недоведенням участі обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст. 367 КК України, а потерпілі не бажають підтримувати обвинувачення в суді.

Постанова прокурора від 7 липня 2017 року про відмову від підтримання державного обвинувачення у кримінальному провадженні № 0000098 мотивована відсутністю в діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, а саме об'єктивної сторони злочину (т.1 а.с. 41-44).

Такі мотиви відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення з послідуючим закриттям кримінального провадження відповідають вимогам пункту 2 частини 1 статті 2 Закону України N266/94-ВР, яка за таких підстав дає громадянинові право на відшкодування шкоди в порядку і в розмірі, передбаченому цим законом, оскільки кримінальне провадження закрито у зв'язку з відсутністю в діях обвинуваченої складу злочину.

Відповідно до частин першої, п'ятої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами першою та другою статті 12 Закону України № 266/94-ВР передбачено, що розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.

У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.

Пунктами 11, 12 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України від 4 березня 1996 року № 6/5/3/41 (далі - Положення), встановлено, що у разі винесення виправдувального вироку або закритті справи судом першої інстанції, для визначення розміру шкоди, переліченої в пунктах 1, 3, 4 статті 3 Закону № 266/94-ВР, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може звернутися до суду, який розглядав справу по першій інстанції.

У місячний термін з дня звернення громадянина суд витребовує від відповідних державних та громадських організацій усі необхідні документи, що мають значення для визначення розміру завданої шкоди, і виносить передбачену частиною першою статті 12 Закону № 266/94-ВР ухвалу. Пункт 12 Положення містить вимоги щодо змісту такої ухвали.

У разі незгоди з винесеною ухвалою суду громадянин має право оскаржити її до суду вищої інстанції.

Відповідно до ст. 4 Закону N266/94 відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Визначення розміру моральної шкоди залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав заявник, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Згідно з ст. 13 Закону N266/94 питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Як роз'яснено в п.9 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-2203цс15.

Згідно із статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» мінімальний розмір заробітної плати становив 3723 грн.

Є доведеними обставини, що внаслідок тривалого перебування під слідством та судом, в цілому понад шість років, ОСОБА_3 зазнала значних душевних страждань, тривалих емоційних хвилювань, через обвинувачення у вчиненні злочину, якого вона не вчиняла, обмеження права на вільне пересування у зв'язку із обранням запобіжного заходу, внаслідок чого останній довелося докладати чималих зусиль для нормалізації свого життя, відновлення соціальних зв'язків та репутації.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність факту заподіяння ОСОБА_3 моральної шкоди, є безпідставними та необґрунтованими.

Також не приймаються колегією суду до уваги доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції при визначенні розміру моральної шкоди безпідставно застосував визначений станом на 1 січня 2018 року розмір мінімальної заробітної плати і не застосував положення пункту 3 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №1774-19 від 11 жовтня 2017 року, до внесення змін до Законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 грн., оскільки положення цього закону не поширюються на правовідносини відшкодування моральної шкоди, які регулюються Законом України N266/94-ВР.

До відповідного висновку також дійшов Верховний Суд у постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 646/655/16-ц, який суд враховує відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Рішенням Конституційного суду України від 27 жовтня 1999 року № 9-рп/99 встановлено, що притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред'явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину.

Суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши обставини справи, надавши належну оцінку доводам заяви ОСОБА_3 та запереченням прокурора, який брав участь у суді першої інстанції, наявним у справі доказам, правильно визначився щодо кола спірних правовідносин та норм матеріального права, які їх регулюють, дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_3 за весь час незаконного перебування під слідством та судом з 09 лютого 2011 року (винесення постанови про пред'явлення обвинувачення та обрання запобіжного заходу) по 18 липня 2017 року (набрання законної сили ухвалою Томашпільського районного суду про закриття кримінального провадження), всього протягом 77 календарних місяців має право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 286 671 грн. = (3723 грн. х 77).

Також доведеними є вимоги заяви щодо визначення розміру витрат понесених на надання правової допомоги в розмірі 32000 грн., оскільки такі вимоги ґрунтуються на положеннях пункту 4 частини 1 статті 3 Закону України N266/94-ВР, підтверджені допустимими доказами у справі: договором про надання правової допомоги у кримінальному процесі на стадії досудового слідства між ОСОБА_3 та адвокатом ОСОБА_4 від 20 вересня 2010 року, актом прийому-передачі наданих послуг від 20 вересня 2010 року, квитанцією від 20 вересня 2010 року, згідно з якою ОСОБА_3 сплатила 16000 грн. гонорару адвокату; договором про надання правової допомоги у кримінальному процесі на стадії судового розгляду між ОСОБА_3 та адвокатом ОСОБА_4 від 11 березня 2011 року, актом прийому-передачі наданих послуг від 11 березня 2011 року, квитанцією від 11 березня 2011 року, згідно з якою ОСОБА_3 сплатила 16000 грн. гонорару адвокату (т.1 а.с. 56-61).

Ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Заявлені адвокатом ОСОБА_3 - ОСОБА_4 вимоги щодо розподілу судових витрат на стадії апеляційного перегляду відповідно до ст. 141 ЦПК України не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої, пункту першої частини третьої ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу;

Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За змістом частин 1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

З урахуванням того, що ОСОБА_3 обрала спосіб захисту свого права шляхом звернення до суду із заявою про визначення розміру шкоди в порядку, передбаченому статтями 12, 13 Закону України « Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року N 266/94-ВР, а не в порядку позовного провадження, передбаченого нормами ЦПК, сторони в цьому провадженні відсутні.

З цих підстав, не може бути покладено обов'язок відшкодування витрат на правову допомогу на Прокуратуру Вінницької області, яка не є стороною у справі.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Вінницької області Сухореброго С.А. залишити без задоволення.

Ухвалу Томашпільського районного суду Вінницької області від 26 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 21 грудня 2018 року.

Головуючий: І.В. Міхасішин

Судді: Т.М. Шемета

А.Ю. Зайцев