Житомирський апеляційний суд
Справа №285/3418/18 Головуючий у 1-й інст. Сташків Т. Б.
Категорія 58 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2018 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді: Миніч Т.І.

суддів: Павицької Т.М.,

Трояновської Г.С.

секретаря

судового засідання Ковальської Я.В.

з участю позивача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області

на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 16 жовтня 2018 року під головуванням судді Сташків Т.Б.

у цивільній справі №285/3418/18 за позовом ОСОБА_3 до Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, третя особа: публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», про зняття арешту з майна,-

в с т а н о в и в:

У вересні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом. Просив скасувати арешт та зняти заборону на відчуження будь-якого належного йому майна, які було накладено постановою Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГУЮ у Житомирській області б/н від 20 лютого 2013 року. В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що постановою державного виконавця Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області від 28 січня 2013 року відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №2-219/10, виданого 24 лютого 2010 року Новоград-Волинським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_3 на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості в розмірі 221 927 грн. 51 коп. та судових витрат в розмірі 975 грн. (ВП № 36149193). Постановою державного виконавця від 20 лютого 2013 року накладено арешт на майно боржника ОСОБА_3 та оголошено заборону на його відчуження. Постановою старшого державного виконавця від 12 листопада 2014 року виконавчий документ повернуто стягувачеві на підставі п.9 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». Не зважаючи на те, що виконавчий лист був повернутий стягувачеві, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно міститься інформація про арешт майна боржника ОСОБА_3 та заборона його відчуження, які було накладено постановою Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГУЮ у Житомирській області б/н від 20 лютого 2013 року. Відповідно до п.10 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ. За змістом ч.1 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення. Згідно ч.1 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Оскільки жодного виконавчого провадження, де боржником є позивач, не відкрито, тому останній просив задовольнити позов та скасувати арешт належного йому майна.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 16 жовтня 2018 року позов задоволено.

Скасовано арешт майна боржника ОСОБА_3 (іпн НОМЕР_1, адреса проживання: м.Київ, вул. Івана Неходи, 3 кв. 55) та оголошення заборони на його відчуження, накладений постановою відділу державної виконавчої служби Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції від 20 лютого 2013 року, виконавче провадження №36149193.

Стягнуто з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

У поданій апеляційній скарзі Новоград-Волинський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області просить рішення суду скасувати і ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи. Зокрема зазначає, що у відділі ДВС відсутні відомості про те, що борг за даним виконавчим документом погашений в повному обсязі. Згідно письмових пояснень стягувача ПАТ «Райфайзен банк Аваль» від 08.10.2018 року, які надані на позовну заяву, вбачається, що станом на 20.09.2018 року кредитний договір позичальника є діючим та не погашений. Окрім того, 19.10.2018 року до відділу ДВС надійшов повторно на виконання виконавчий лист № 2-219/10 виданий 09.04.2010 року. 19.10.2018 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №57472202. Також апелянт зазначає, що відповідачем у справі залучено відділ ДВС, хоча виконавча служба не порушувала права позивача, а арешт на майно було накладено на підставі заяви стягувача ПАТ «Райфайзен банк Аваль». Вважає, що відділ ДВС у даній справі є неналежним відповідачем.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що постановою державного виконавця від 28 січня 2013 року відкрито виконавче провадження №36149193 по виконанню виконавчого листа №2-219, виданого 9 квітня 2010 року Новоград-Волинським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_3 на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором в розмірі 221 927 грн. 51 коп. та судових витрат в розмірі 975 грн.

Постановою державного виконавця від 20 лютого 2013 року накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_3 та оголошено заборону на його відчуження.

Постановою старшого державного виконавця від 12 листопада 2014 року зазначений виконавчий документ повернуто стягувачеві на підставі п.9 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі Закону) (наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, підставою обтяження нерухомого майна ОСОБА_3 є постанова Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГУЮ у Житомирській області про арешт майна боржника ОСОБА_3 та оголошення заборони на його відчуження б/н від 20 лютого 2013 року (а.с.7).

Вирішуючи спір та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що виконавче провадження було закінчено, а тому згідно з ч.1 ст.40 Закону арешт на майно боржника має бути знятий.

Проте, погодитися з висновками суду неможливо, оскільки вони зроблені передчасно, без належного з»ясування всіх обставин справи, а висновки суду суперечать обставинам справи.

Так, відповідно до частин першої, другої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

У частині четвертій статті 59 цього Закону передбачено перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, якими є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4)наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

Жодної із зазначених підстав для зняття державним виконавцем арешту з майна в даному випадку не було.

Крім того,відповідно до частини першої та другої статті 40 Закону у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

В даному випадку суд помилково ототожнив повернення виконавчого документа стягувачу з поверненням виконавчого документа до суду у зв»язку із виконанням судового рішення. Тобто, повернення виконавчого документа стягувачу не перешкоджає повторному зверненню його до примусового виконання. А тому і не було законних підстав для зняття арешту з майна боржника.

Доводи позивача в тій частині, що на день постановлення оскаржуваного рішення не було відкрито виконавче провадження за цим же виконавчим листом, не заслуговують на увагу та правового значення не мають, оскільки із наведених вище положень закону вбачається, що визначальним для зняття арешту є саме виконання рішення суду про стягнення заборгованості.

Сам позивач визнав, що на даний час за повторним зверненням стягувача відкрито виконавче провадження про стягнення з нього заборгованості на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль».

За наведених обставин та відповідно до п.3 ч.1 ст.376 ЦПК оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового - про відмову в позові.

Крім того, відповідно до положень ст.141 ЦПК стягненню з позивача на користь відповідача підлягають понесені останнім судові витрати за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,376,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області задоволити.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 16 жовтня 2018 року скасувати, ухваливши нове.

Відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позову до Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, третя особа: публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», про зняття арешту з майна.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області 1057,20 понесених судових витрат.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 21 грудня 2018 року.