Постанова

Іменем України

14 листопада 2018 року

м. Київ

справа №201/17721/15-ц

провадження № 61-6606св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В.О., Олійник А.С., (суддя-доповідач), Ступак О.В., Усика Г.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2016 року у складі судді Демидової С.О. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Каратаєвої Л.О., Глущенко Н.Г., Пищида М.М.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про стягнення сум банківських вкладів.

На обґрунтування позову зазначив, що між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договори банківського вкладу, відповідно до яких позивач вніс грошові кошти для розміщення на депозитних вкладах, а саме: Договір №SAMDN9107 від 30 квітня 2013 року на суму 25 000 євро на строк З місяці, Договір № SAMDN 1220 від 29 грудня 2012 року на суму 80 000 грн, Договір № SAMDN972 від 31 серпня 2011 року на суму 18 870 євро.

На виконання умов договорів, після їх підписання, позивачем було внесено грошові кошти на рахунки, відкриті у відповідача, на підтвердження чого до позову додані копії відповідних квитанцій. Умовами зазначених договорів передбачено автоматичну їх пролонгацію на новий термін. Протягом 2014-2015 років банк не виплачує відсотки відповідно до умов договорів та відмовляється повернути грошові кошти, а тому позивач просить суд розірвати вищевказані договори та стягнути грошові кошти на загальну суму 1 160 873, 45 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2016 року позов задоволено. Розірвано Договір №SAMDN9107 від 30 квітня 2013 року, Договір №SAMDN1220 (Вклад «Стандарт, 3 міс.») від 29 грудня 2012 року, Договір №SAMDN4972 від 31 серпня 2011 року, укладені між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк».

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 грошові кошти за Договором №SAMDN9107 від 30 квітня 2013 року у сумі 25 000 євро, за Договором № SAMDN 1220 від 29 грудня 2012 року у сумі 80 000,00 грн, за Договором №SAMDN4972 від 31 серпня 2011 року у сумі 18 870, 00 грн. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 6 090, 00 грн судовий збір.

Задовольняючи позов, суд першої інстанціївиходив з того, що позивачем надано оригінали спірних договорів банківського вкладу та оригінали квитанцій на підтвердження внесення вкладу. Банк такі обставини не спростував.

Крім того, відмовляючи у поверненні коштів, що належать клієнтові, банк порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також Перший протокол до цієї Конвенції.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2016 року, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився із встановленими обставинами і висновками суду першої інстанції, зазначив, що судом першої інстанції досліджені оригінали договорів та квитанції про внесення позивачем коштів, які є належними і допустимими доказами.

У жовтні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на рішеннясудупершої інстанціїта ухвалу суду апеляційної інстанції, у якій просить скасувати судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

01 листопада 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк».

29 червня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ призначено справу до судового розгляду.

06 лютого 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Згідно з підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційну скаргу мотивовано тим, щоза положеннями статті 1059 ЦК України, з урахуванням вимог статей 59, 64 ЦПК України 2004 року, позивач на підтвердження позовних вимог повинен був надати оригінали договору та платіжного документа про внесення коштів, а суд, згідно з вимогами статей 212, 213 ЦПК України 2004 року дослідити їх та встановити обставини у справі.

Суди не застосували закон, який підлягав застосуванню: положення статей 631, 651, 653, 1075 , 1058 ЦК України, не звернули уваги на ту обставину, що позивач вказав своїм постійним місцем проживання Російську Федерацію та не з'ясували його громадянство, що має значення для обслуговування рахунку. Якщо позивач є громадянином Російської Федерації, тобто нерезидентом, він повинен банку надати додаткові документи для обслуговування рахунків. Крім того, суди не з'ясували у сторони позивача, чи отримувались ним кошти за спірними договорами на підставі судового рішення Російської Федерації (що здійснюється за рахунок конфіскованого майна банку) чи від Автономномної некомерційної організації «Фонд захисту вкладників» (далі - АНО «ФЗВ»). Позивач доказів про неотримання коштів від АНО «ФЗВ» не надавав, хоча інші вкладники, що звертаються з позовами, такі довідки надають.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договори банківського вкладу, а саме:

-Договір № SAMDN9107 «Стандарт» від 30 квітня 2013 року на суму 25000 євро на строк до 30 липня 2013 року зі сплатою 6,5% річних (а.с.6-7);

-Договір № SAMDN1220 (Вклад «Стандарт, 3 міс.») від 29 грудня 2012 року на суму 80000,002 грн на строк до 29 березня 2013 року зі сплатою 17% річних (а.с.8-9);

-Договір № SAMDN44972 (Вклад «Мультивалютний») від 31 серпня 2011 року на суму 18870,00 грн на строк 3 місяці зі сплатою 6% річних (а.с.10-11).

На виконання умов договорів, після їх підписання, позивачем було внесено грошові кошти на рахунки, відкритті у відповідача, на підтвердження чого до позову додані копії відповідних квитанцій (а.с. 12, 13, 14).

Судом першої інстанції у судовому засіданні оглянуто оригінали депозитних договорів та квитанцій про внесення до банку сум вкладів.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 у день закінчення строківдоговорівза вкладами не заявляв банку про свій намір повернути вклади, а відтак договори були неодноразово продовжено.

Згідно з пунктом 6. (вклад «Мультивалютний») пунктом 11. (вклад «Стандарт, 3 міс.») Умов, розділом строк вкладу (вклад «Стандарт») та Правил надання банківських послуг, сторони погодили, що при продовженні терміну вкладу розрахунок відсотків на кожний новий термін вкладу здійснюється за процентною ставкою, що діє в банку для депозитних вкладів даного найменування та строку на день закінчення попереднього терміну вкладу, без укладення додаткових угод до цього договору. Наступне продовження вкладу здійснюється в такому ж порядку.

Відповідно до пункту 12 Умов (вклад «Мультивалютний»), пункту 7 Умов (вклад «Стандарт, 3 міс.»), розділу розірвання договору (вклад «Стандарт») та Правил надання банківських послуг, сторони мають право вимагати дострокового повернення вкладу відповідно до чинного законодавства, повідомивши про це іншу сторону за два банківських дні до дати розірвання договору. При поверненні вкладу з ініціативи клієнта до закінчення мінімального строку вкладу, клієнту повертається сума вкладу, і виплачуються відсотки за кожним вкладним рахунком, виходячи з діючої процентної ставки за вкладом, помноженої на коефіцієнт 0,5.

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Положення статті 1059 ЦК України врегульовують питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору.

Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Згідно з пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8); договір банківського вкладу укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10).

Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174, передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі її здійснення в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Підпунктами 1.1, 1.3, 1.17 глави 1 «Загальні вимоги до оформлення касових документів» розділу IV «Касові операції банків (філій, відділень) з клієнтами» Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174, передбачено, що до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належать, зокрема - квитанція, чек банкомата, що формуються платіжними пристроями. Касові документи мають містити такі обов'язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію.

За операціями з видачі готівки або приймання її для зарахування на відповідний рахунок із застосуванням платіжних пристроїв формується та роздруковується відповідний касовий документ (квитанція/чек банкомата, сліп) на паперовому носії, який видається клієнту. За операціями з видачі готівки із застосуванням банкомата формується і роздруковується чек банкомата на вимогу клієнта.

На підтвердження укладання договору ОСОБА_3 надав квитанції про внесення коштів на депозитний рахунок банку, які були оглянуті судом. Вказані квитанції містять усі необхідні реквізити, а саме відомості про платника; призначення платежу; підпис працівника банку; електронний цифровий підпис.

Надавши належну оцінку наданим позивачем доказам, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що між сторонами укладені вищезазначені договори про депозитні вклади і позивачем внесенні кошти на депозитні рахунки банку.

Відповідно до частини четвертої статті 1060 ЦК України, якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини першої статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Діяльність відокремленого підрозділу відповідача на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя було припинено постановою Правління Національного банку України «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» від 06 травня 2014 року № 260.

Згідно із пунктом 5 цієї постанови банкам, серед яких зазначено й ПАТ КБ «ПриватБанк», визначено припинити діяльність відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд встановив, що на спростування позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» жодних письмових доказів не надав, а також не надав докази, що кошти позивачу було повернуто.

Наведені відповідачем у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з порушенням норм матеріального і процесуального права, зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на зазначене, доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини, тому Верховний Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А. С.Олійник

О.В. Ступак

Г.І. Усик