Постанова

Іменем України

07 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 748/2172/16-ц

провадження № 61-32658св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 10 січня 2017 року у складі головуючого-судді Хоменко Л. В. та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 22 червня 2017 року у складі суддів: Кузюри Л. В., Губар В. С., Онищенко О. І.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 19 лютого 2007 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір, згідно з яким останньому було надано кредит у розмірі 39 тис. дол. США зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 13 % річних та кінцевим терміном повернення 13 лютого 2022 року.

Відповідач належним чином не виконує зобов'язання за кредитним договором від 19 лютого 2007 року унаслідок чого утворилася заборгованість, розмір якої станом на 22 вересня 2016 року складає 46 136,35 дол. США та 298 080,58 грн.

Уточнивши позовні вимоги, ПАТ «Укрсоцбанк» просило стягнути заборгованість за кредитним договором з відповідача, а саме: заборгованість за кредитом в сумі 26 692,92 дол. США; заборгованість за процентами - 10 564,56 дол. США; пеню за несвоєчасне повернення кредиту - 116 177,20 грн; пеню за несвоєчасне повернення процентів - 123 585,68 грн.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 10 січня 2017 року в задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ПАТ «Укрсоцбанк» пропустило строк звернення до суду за захистом своїх порушених прав, що відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України є підставою для відмови в задоволенні позову.

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 22 червня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» відхилено, рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 10 січня 2017 року залишено без змін.

Погоджуючись з рішенням районного суду, апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції визначився з характером спірних правовідносин, нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, та дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови в задоволенні позову.

У липні 2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалені у справі судові рішення скасувати.

Касаційна скарга мотивована тим, що банк не пропустив позовну давність, оскільки жодних додаткових угод про зміну строку користування кредитом між сторонами не укладалося, тому строк виконання зобов'язань в повному обсязі, передбачений умовами кредитного договору, а саме - 13 лютого 2022 року, не змінився. Крім того, оскільки зобов'язання за кредитним договором не виконано, тому з відповідача мають бути стягнуті проценти за користування кредитними коштами та пеня за процентами в межах позовної давності.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справа № 748/2172/16-ц за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та матеріали касаційного провадження 31 травня 2018 року передані до Верховного Суду.

Станом на час розгляду справи у Верховному суді відзивів на касаційну скаргу не надходило.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення першої та апеляційної інстанцій ухвалені з правильним застосуванням норм матеріального права та додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Суди встановили, що 19 лютого 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, згідно з яким останній надано кредит в розмірі 39 тис. дол. США зі сплатою 13 % річних за користування кредитними коштами та кінцевим терміном повернення 13 лютого 2022 року.

Згідно розрахунку, наданого ПАТ «Укрсоцбанк», у ОСОБА_4 станом на 22 вересня 2016 року наявна заборгованість за кредитним договором, а саме: заборгованість за кредитом в сумі 26 692,92 дол. США; заборгованість за процентами - 10 564,56 дол. США; пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 116 177,20 грн; пеня за несвоєчасне повернення процентів - 123 585,68 грн.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Відповідно до частини п'ятої статті 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Згідно з підпунктом 4.3 кредитного договору в разі невиконання позичальником зобов'язань, визначених підпунктами 3.3.2 - 3.3.13 цього договору, протягом більше п'яти днів, термін погашення всіх траншів кредиту вважається таким, що настав та, відповідно позичальник зобов'язаний погасити всі транші кредиту та сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції.

Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такого повернення коштів.

Суди встановили, що останній платіж за тілом кредиту ОСОБА_4 здійснила 10 жовтня 2011 року, за процентами - 10 січня 2012 року, а тому, враховуючи правила визначені пунктом 4.3 договору, строк користування кредитом вважається таким, що сплив через п'ять днів, тобто з 16 листопада 2011 року.

За вказаних обставин, правильним є висновок суду першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, про те що, оскільки строк виконання основного зобов'язання було змінено на 16 листопада 2011 року, то саме з цього моменту в позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, однак банк звернувся до суду із зазначеним позовом лише 05 жовтня 2016 року, тобто з пропуском позовної давності, що є підставою відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України для відмови в задоволенні позову.

Доводи заявника в касаційній скарзі на те, що строк виконання основного зобов'язання не змінювався, оскільки між сторонами не укладалось жодних додаткових угод є безпідставними, оскільки умовами кредитного договору, який підписано сторонами, узгоджено питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначено умови такого повернення коштів, що не потребує укладення додаткових угод.

Посилання заявника в касаційній скарзі на те, що оскільки зобов'язання за кредитним договором не виконано, тому з відповідача мають бути стягнуті проценти за користування кредитними коштами та пеня за процентами в межах позовної давності, також є безпідставними, оскільки після спливу строку виконання основного зобов'язання, який в цьому випадку було змінено, відповідно до умов кредитного договору, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Вказаний правовий висновок узгоджується з правовою позицією, яка викладена в Постанові Верховного Суду від 18 березня 2018 року № 14-10цс18.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалені у справі судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 10 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 22 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
А.С. Олійник
Г.І. Усик