"15" травня 2018 р. Справа № 363/429/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2018 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області в складі: головуючого судді Баличевої М.Б., за участю секретаря Підкурганної І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вишгород скаргу ОСОБА_1 Вячеславівни (08500, АДРЕСА_1; для листування: 08500, Київська область, м. Фастів, а/с № 30 ОСОБА_2В.), представник скаржника ОСОБА_3 на дії старшого державного виконавця Вишгородського районного відділу Державної виконавчої служби Київської області ОСОБА_4 (07300, Київська область, м. Вишгород, вул. Шолуденка, 6), стягувач ОСОБА_2 (07300, АДРЕСА_2),-

в с т а н о в и в:

В лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Вишгородського районного відділу Державної виконавчої служби Київської області ОСОБА_4, в якій просила визнати дії старшого державного виконавця Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_4 щодо відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на кошти боржника незаконними; скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 55131970 від 13.11.2017 року винесену Вишгородським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про стягнення щомісячно на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_1 на утримання малолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 аліменти в розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.01.2017 року до їх повноліття, тобто до 27.01.2026 року та 30.01.2030 року відповідно; скасувати постанову Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про арешт коштів боржника ОСОБА_1 від 08.12.2017 року та зобовязати Вишгородський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області зняти арешт з рахунків боржника ОСОБА_1, накладений постановою про арешт коштів від 08.12.2017 року.

Скарга мотивована тим, що старшим державним виконавцем Ткачуком Б.В. було відкрито виконавче провадження № 55131970 від 13.11.2017 року про щомісячне стягнення з неї на користь ОСОБА_2 на утримання їх малолітніх дітей аліменти в розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.01.2017 року до їх повноліття, тобто до 27.01.2026 року та 30.01.2030 року відповідно.

Вказане виконавче провадження було відкрито на виконання виконавчого листа № 363/378/17, виданого Вишгородським районним судом Київської області.

08 грудня 2017 року старшим державним виконавцем Ткачуком Б.В. була винесена постанова про арешт коштів боржника ОСОБА_1

Вказані постанови старшого державного виконавця Ткачука Б.В. вважає незаконними, а дії державного виконавця по проведенню виконавчих дій по відношенню до божника ОСОБА_1 протиправними, оскільки, нею була отримана постанова про відкриття виконавчого провадження лише при особистому зверненні до державного виконавця Ткачука Б.В. та ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження 29.01.2018 року.

Вказала, що у виконавчому листі та рішенні Вишгородського районного суду Київської області від 31.10.2017 року була чітко зазначена адреса реєстрації та фактична адреса місця проживання та її перебування, а саме: АДРЕСА_1, однак старший державний виконавець Ткачук Б.В. відкрив виконавче провадження в супереч вимогам ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» не за місцем проживання та перебування боржника, а у Вишгородському районі, за місцем проживання та перебування стягувача.

Крім того, старший державний виконавець Ткачук Б.В. приймаючи постанову про відкриття виконавчого провадження від 13.11.2017 року, не повідомив її в установлений законом строк по це, не пересвідчився про отримання нею копії постанови про відкриття виконавчого провадження, почав проводити дії по примусовому виконанню рішення, а саме виніс постанову про арешт коштів боржника. Вказане вище, позбавило її можливості скористатися своїм правом на добровільне виконання рішення суду, внаслідок чого спричинило незаконність дій старшого державного виконавця Ткачука Б.В. На підставі викладеного, ОСОБА_1 змушена звернутися до суду із вказаною скаргою.

В судовому засіданні ОСОБА_1 скаргу повністю підтримала та просила її задовольнити, надала пояснення аналогічні тим, що містяться в поданій скарзі.

Стягувач ОСОБА_2 та його представник в судове засідання 15.05.2018 року не зявилися, через канцелярію суду надали заяву про розгляд скарги без їх участі, в якій просили відмовити у задоволенні скарги у повному обсязі. Також заявили клопотання про застосування строку позовної давності.

Старший державний виконавець Вишгородського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_4 в судове засідання 15.05.2018 року не зявився, однак раніше надав до суду письмові заперечення проти скарги, в яких просив суд відмовити у задоволенні скарги з підстав того, що ним були виконані всі передбачені законодавством вимоги щодо виконання виконавчого листа Вишгородського районного суду Київської області № 363/378/17 від 09.11.2017 року.

Суд, вислухавши пояснення скаржника, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, приходить до висновку про задоволення скарги з наступних підстав.

З досліджених в судовому засіданні матеріалів вбачається, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 31 жовтня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволені та стягнуто з ОСОБА_1 на його користь аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 аліменти в розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.01.2017 року до їх повноліття, тобто до 27.01.2026 року та 30.01.2030 року відповідно. Рішення суду набрало законної сили 13.11.2017 року та було видано виконавчий лист.

Відповідно до ч. 1 та ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення; за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Постановою про відкриття виконавчого провадження № 55131970 від 13.11.2017 року винесену старшим державним виконавцем Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_4 було відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого листа Вишгородського районного суду Київської області від 09.11.2017 року № 363/378/17 про стягнення аліментів на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_1 на утримання малолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 аліменти в розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.01.2017 року до їх повноліття, тобто до 27.01.2026 року та 30.01.2030 року відповідно.

Листом від 13.11.2017 року Вишгородським РВДВС ГТУЮ у Київській області на адресу ОСОБА_2АДРЕСА_3 було направлено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Також, постановою від 08.12.2017 року старшого державного виконавця Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_4 було накладено арешт на кошти боржника ОСОБА_1

Відповідно до ч. 1 та ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Як вбачається з довідки від 14.12.2016 року № НОМЕР_1 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 01.12.2016 року фактично проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань місце проживання ФОП ОСОБА_1 вказане: АДРЕСА_1.

Факт проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1, також підтверджується договором оренди квартири за вказаною адресою від 20.07.2017 року, актом обстеження умов проживання від 21.02.2018 року складеного головним спеціалістом ССДС ОСОБА_7, головним спеціалістом ССДС ОСОБА_8 та начальником ССДС ОСОБА_9, характеристикою, яка видана головою будинкового комітету ОСОБА_10 на імя ОСОБА_1, з якої вбачається, що остання проживає за вказаною адресою з серпня 2016 року і по теперішній час, копією ухвали Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05.03.2018 року про відкриття провадження, в якій зазначена вказана адреса ОСОБА_1

Судом не приймається до уваги посилання стягувача ОСОБА_2 на копію договору о намірах від 01.12.2017 року, де зазначено адреса боржника АДРЕСА_4, так як це стосувалося тільки наміру на укладення сторонами договору оренди вказаної квартира після розгляду справи по суті щодо визначення місця проживання дітей.

Згідно ст.28 Закону України "Про виконавче провадження" копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур'єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

На зворотній сторінці постанови про відкриття виконавчого провадження від 13.11.2017 року рукописним почерком ОСОБА_1 написано, що вона отримала копію постанови про відкриття виконавчого провадження при особистому зверненні до державного виконавця Ткачука Б.В. 29.01.2018 року.

Інші підтверджуючи докази того, що ОСОБА_1 отримувала копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 13.11.2017 року, яка була направлена на її поштову адресу в матеріалах справи та матеріалах виконавчого провадження відсутні.

В подальшому, за заявою стягувача ОСОБА_2 було винесено постанову старшого державного виконавця Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_4 від 03.04.2018 року про передачу виконавчого провадження за фактичним місцем проживання боржника за адресою: АДРЕСА_5.

Копію вказаної постанови 04.04.2018 року було направлено сторонам виконавчого провадження, для відома та Оболонському РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві, для виконання.

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, судом встановлено, що при винесені старшим державним виконавцем Ткачуком Б.В. постанови про відкриття виконавчого провадження від 13.11.2017 року та постанови про накладення арешту від 08.12.2017 року не було дотримано вимог Закону України «Про виконавче провадження», а саме державний виконавець не мав права відкривати виконавче провадження не за міцем проживання чи перебування боржника.

Матеріали справи не містять доказів виконання державним виконавцем вимог Закону України "Про виконавче провадження", що призвело до порушення прав боржника ОСОБА_1 та позбавило боржника можливості скористатися своїм правом на добровільне виконання рішення.

Відповдіно до ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов"язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Щодо клопотання ОСОБА_2 та його представника про застосування строку позовної давності судом зазначається наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 дізналася про порушення її прав, свобод чи законних інтересів, які полягають у винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження 29.01.2018 року, про що свідчить її власноруч написана розписка на оскаржуваній постанові про її отримання, із вказаною скаргою ОСОБА_1 звернулася до суду 06.02.2018 року, через 8 днів, тобто без порушення строку позовної давності, а тому у задоволенні клопотання про застосування строку позовної давності слід відмовити.

На підставі викладеного, суд вважає скаргу ОСОБА_1 такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 4,5,7,10,12,17,352,353,354, 451 ЦПК України, ст. ст. 13,18,19,24,26,59,74 Закону України «Про виконавче провадження», суд,-

у х в а л и в :

Скаргу ОСОБА_1 Вячеславівни задовольнити.

Визнати дії старшого державного виконавця Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_4 щодо відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на кошти боржника незаконними.

Скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 55131970 від 13.11.2017 року винесену Вишгородським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про стягнення щомісячно на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_1 на утримання малолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 аліменти в розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.01.2017 року до їх повноліття, тобто до 27.01.2026 року та 30.01.2030 року відповідно.

Скасувати постанову Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про арешт коштів боржника ОСОБА_1 від 08.12.2017 року.

Зобов»язати Вишгородський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області зняти арешт з рахунків боржника ОСОБА_1, накладений постановою про арешт коштів від 08.12.2017 року.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня проголошення ухвали через Вишгородський районний суд Київської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено18 травня 2018 року.

Головуючий М.Б. Баличева