27.02.2018 Єдиний унікальний номер 205/7681/17
Провадження № 2/205/993/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2018 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Шавули В.С.

за участю секретаря Романової А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

Позивач 20 листопада 2017 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із даним позовом (а.с.3-4).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору № б/н від 24 грудня 2014 року ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 500,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 34,80 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, із кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки.

Але, в порушення умов кредитного договору відповідач допустив порушення своїх зобовязань, у зв'язку із чим, станом на 31.10.2017 року має заборгованість перед банком в сумі 17 106,32 грн., з якої: заборгованість за кредитом 1 100,00 грн.; заборгованість по процентам 11 715,54 грн.; заборгованість з пені та комісії 3 000,00 грн.; штраф (фіксована частина) 500,00 грн.; штраф (процентна складова) 790,78 грн.

Оскільки відповідач здійснювати погашення заборгованості за кредитним договором не бажає, позивач вимушений був звернутись до суду із даним позовом, в якому просить суд стягнути із ОСОБА_1 на свою користь суму заборгованості в сумі 17 106,32 грн. та судові витрати по справі.

Позивач в особі свого представника за довіреністю ОСОБА_2, в судове засідання не зявився. Про час, місце та день судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. До суду представник надав письмову заяву, в якій просить справу розглядати без свої присутності. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач у судове засідання не зявився. Надав суду заяву, у якій позовні вимоги визнав частково, а саме у розмірі 500,00 грн.також, просив справу розглядати без фіксації судового засідання (а.с.45).

У відповідності до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з'явились.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1,7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу.

Підставою звернення позивача до суду є захист права сторони за майновим правовідношенням, що виникло в силу укладеного кредитного договору, на вимогу повернення грошових коштів у звязку із порушенням його виконання.

За змістом ст.14 ЦК України, цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Поряд із засобами заохочення, виконання цивільних обовязків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актом цивільного законодавства. Будь-яка особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї.

Згідно ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

При цьому, якщо кожна із сторін у зобовязанні має одночасно і права, і обовязки, вона вважається боржником у тому, що вона зобовязана вчинити на користь другої сторони, в одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Суд, зясувавши обставини справи, перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

В ході судового розгляду справи встановлено, що 24 грудня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до установи банку ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою на отримання кредиту у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку в сумі 500,00 грн., відповідно до умов договору, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 34,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки (а.с.6).

Згідно п.2.1.1.2.3. Умов та Правил надання банківських послуг зазначено, що після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів та приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банка, та клієнт дає право банку у любий момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт.

Позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав належним чином кредит відповідачу надав.

Однак, в порушення умов договору, відповідач свої зобовязання належним чином не виконав, допустив прострочення сплати процентів за користування кредитом, в наслідок чого станом на 31.10.2017р. має заборгованість перед банком в сумі 17 106,32 грн., з якої: заборгованість за кредитом 1 100,00 грн.; заборгованість по процентам 11 715,54 грн.; заборгованість з пені та комісії 3 000,00 грн.; штраф (фіксована частина) 500,00 грн.; штраф (процентна складова) 790,78 грн. (а.с.5).

Суд бере до уваги ту обставину, що відповідач визнає факт надання йому кредитних коштів у користування, але ним жодним чином не доведено належного та своєчасного виконання своїх зобовязань за вказаним кредитним договором, тому суд може зробити висновок, що ним все таки допущено порушення зобовязань.

Згідно статті 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються.

Відповідно до вимог статті 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором.

Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Таким чином, окрім вказаної заборгованості, позивачем також заявлені вимого щодо стягнення з відповідача пені у загальному розмірі 3 000,00 грн. та штрафів у загальному розмірі 1 290,00 грн. (а.с.5).

Водночас, відповідно до ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Згідно з ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015р. №6-2003цс15, а тому має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права відповідно до ч.1 ст.3607 ЦПК України.

Таким чином, нарахування банком неустойки у вигляді пені у розмірі 3 000,00 грн. одночасно з неустойкою у вигляді штрафу (фіксована частина) 500,00 грн.; (процентна складова) 790,78 грн., а у загальному розмірі 1 290,00 грн. є порушенням вимог ч.1 ст.61 Конституції України, а відтак суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині одночасного стягнення пені та штрафу за одне правопорушення.

Крім того, відповідно до ч.ч.1, 3 ст.551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, ч.3 ст.551 ЦК України, з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду України від 03.09.2014р. №6-100цс14, а тому має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права відповідно до ч 1 ст.3607 ЦПК України.

Враховуючи вищевказане та матеріальний стан відповідача, суд доходить висновку, що розмір заявленого до стягнення позивачем штрафу підлягає зменшенню до розміру 500,00 грн., оскільки він відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України перевищує розмір завданих відповідачем збитків.

Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, внаслідок чого слід стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 24 грудня 2014 року в сумі 13 315,54 грн.

Крім того згідно статті 141 ЦПК України, оскільки позивачем при подачі позову були сплачені судові витрати, і його вимоги задоволені, з відповідача належить стягнути на користь позивача понесені судові витрати по справі, а саме судовий збір у розмірі 1 600,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.526, 527, 530, 610, 611, 625, 1054 ЦК України ст.ст.4, 6, 10, 12, 13, 81-83, 141, 247, 263-264, 268, 280-282 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації: 49000, АДРЕСА_1; 29.03.1982р.н.; РНОКПП: НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (юридична адреса: 01001; м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д; адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50; МФО 305299; ) заборгованість за кредитним договором № б/н від 24 грудня 2014 року в сумі 13 315,54 грн. (тринадцять тисяч триста п'ятнадцять грн.. 54 коп.), з якої: заборгованість за кредитом 1 100,00 грн.; заборгованість по процентам 11 715,54 грн.; штраф (фіксована частина) 500,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації: 49000, АДРЕСА_1; 29.03.1982р.н.; РНОКПП: НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (юридична адреса: 01001; м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д; адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50; МФО 305299; ) судовий збір у сумі 1 600,00 (одна тисяча шістсот гривень 00 коп.).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 12 березня 2018 року.

Суддя В. С. Шавула