У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2018 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді Воробйова А.В., при секретарі Гончаренко М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про затвердження мирової угоди у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -

в с т а н о в и в:

В провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, а саме суми боргу за письмовою розпискою від 10.10.2017 року у розмірі 20 000 грн..

У судовому засіданні позивачем подано заяву і надано суду укладену та підписану сторонами мирову угоду про можливість закінчення розгляду даного спору миром. За умовами мирової угоди сторони домовилися про наступне.

Відповідач визнає, що його заборгованість перед позивачем на момент укладення цієї мирової угоди відповідає заявленим у позовній заяві вимогам і становить 20 000 грн.. Сторони погодилися, що повернуті грошові кошти відповідач не має можливості і що основна сума боргу може бути погашена за рахунок передачі відповідачем у власність позивача земельної ділянки розміром 1,000га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Новодніпровської сільської ради К-Дніпровського району Запорізької області та належить відповідачу на підставі державного акту НОМЕР_1 виданого 28.07.2006 року зареєстрованого в книзі записів реєстрації державний актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №4, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2.

В судове засідання сторони не з'явилися, суду надали письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява про затвердження мирової угоди не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.207 ЦПК України, сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

Вирішуючи питання щодо затвердження мирової угоди, суд враховує, що одним із способів врегулювання спору між сторонами судової справи є укладення мирової угоди.

Мирова угода - це угода сторін, в якій вони викладають прийнятний для них варіант вирішення судової справи, розподіляють спірні права та обов'язки, або відмовляються від таких шляхом досягнення компромісу. Наслідком затвердження мирової угоди судом є припинення провадження по справі, а також встановлення, припинення чи зміна прав та обов'язків для сторін.

Відповідно до ч.1 ст.207 ЦПК України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб

Вирішуючи питання щодо затвердження мирової угоди, суд має з'ясувати чи не суперечать умови мирової угоди вимогам закону.

Предмет мирової угоди обмежується предметом спору у конкретній цивільній справі.

Відповідно до позовної заяви ОСОБА_1 предметом його позову до ОСОБА_2 є грошові кошти, які він передав відповідачці за договором позики.

А за умовами мирової угоди до позивача переходить право приватної власності на земельну ділянку площею 1,000га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Новодніпровської сільської ради К-Дніпровського району Запорізької області

Тобто, сторони фактично просять узаконити перехід права власності на майно від однієї особи до іншої всупереч встановленому законом порядку оформлення відчуження майна.

Сторонами не враховано, що мирова угода не є правочином, який вчинюється за загальними правилами цивільного законодавства. Мирова угода є різновидом зобов'язання, яке виникає на підставі договору, укладеного за взаємною згодою сторін у письмовій формі та затвердженого судовим рішенням (ухвалою).

Суд не затверджує мирову угоду, якщо вона не відповідає закону, або за своїм змістом вона є такою, що не може бути виконана у відповідності з її умовами, або якщо така угода остаточно не вирішує спору чи може призвести до виникнення нового спору.

Укладення мирової угоди неможливе і в тих випадках, коли ті чи інші відносини одночасно врегульовані законом і не можуть змінюватись волевиявленням сторін. Умови мирової угоди повинні безпосередньо стосуватися предмета позову, що виключає зазначення в ній дій, коштів чи майна, які не відносяться до предмету спору.

Тобто, зазначена мирова угода не стосується прав та обов'язків сторін, що випливають з самого предмета позову, умови мирової угоди не пов'язані зі спірними правовідносинами.

За положеннями ч. 5 ст. 207 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо:

1) умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, або є не виконуваними;

2) одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Враховуючи наведене, суд вважає необхідним у задоволенні вищевказаної заяви щодо затвердження мирової угоди відмовити.

Керуючись ст.ст.207 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про затвердження мирової угоди у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлений 29.10.2018 року

Суддя: А.В. Воробйов