Справа №471/970/17-ц 17.05.2018
Провадження №22-ц/784/789/18
Провадження № 22-ц/784/789/18
Єдиний унікальний номер судової справи № 471/970/17-ц
Доповідач апеляційного суду - Самчишина Н.В.
Постанова

іменем України

17 травня 2018 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Самчишиної Н.В.

суддів: Прокопчук Л.М., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання - Лептугою С.С.

за участю:

-представника позивача Литвиненко Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Братського районного суду Миколаївської області від 20 березня 2018 року, ухвалене головуючим суддею Скарицькою І.Б., в приміщенні цього ж суду, вступну та резолютивну частину якого проголошено о 11 год. 25 хв., повний текст рішення складено 21 березня 2018 року, у цивільній справі за позовомПублічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення кредитної заборгованості кредитором спадкодавця,

встановила

В грудні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - Банк) звернулося до суду з вищезазначеним позовом, який обґрунтовувало наступним.

13 грудня 2007 року між ним та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір № 761, відповідно до якого останньому надано кредит на споживчі цілі у розмірі 20 000 грн. зі сплатою 21% річних строком на 36 місяців, з терміном остаточного погашення 12 грудня 2010 року.

Того ж дня, на забезпечення виконання вказаного зобов'язання, були укладені трьохсторонні договори поруки №761 та № 761 а, за якими поручителі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 відповідно зобов'язались солідарно відповідати в повному обсязі за виконання ОСОБА_7 своїх зобов'язань.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер.

Станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 заборгованість за кредитним договором становила 14 900 грн. 25 коп., яка складалась з основного боргу 14 880 грн. 02 коп. та пені 20 грн. 23 коп.

10 лютого 2009 року позивач звернувся до Братської державної нотаріальної контори з претензією кредитора. З листа нотаріальної контори від 09 квітня 2009 року № 272 - 02-14 стало відомо, що 14 березня 2009 року заведено спадкову справу № 60/2009. До нотаріальної контори надійшли заяви про прийняття спадщини від 07 квітня 2009 року доньок спадкодавця ОСОБА_4 та ОСОБА_5, сина - ОСОБА_3 та дружини - ОСОБА_6

Посилаючись на те, що спадкоємці прийняли спадщину, а до складу спадщини входять не тільки права, а й обов'язки, на підставі ст. 1282 ЦК України, позивач просив суд стягнути з відповідачів в рівних частинах заборгованість за кредитом, яка на день смерті боржника становила 14900 грн. 25 коп.

-2-

У відзиві на позовну заяву, представник відповідачів просив в задоволенні позову відмовити за спливом позовної давності.

У відповіді на відзив, Банк вказував на помилкове посилання відповідачів на можливість застосування ст. ст. 257, 258 ЦК України.

Рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 20 березня 2018 року відмовлено в задоволенні позову за пропуском позовної давності.

В апеляційній скарзі Банк просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги позову в повному обсязі, посилаючись на те, що правовідносини кредитора і спадкоємців врегульовані ст. ст. 1281 -1282 ЦК України, тому загальні норми, зокрема встановлені ч. 4 ст. 267 ЦК України щодо наслідків спливу позовної давності, у даному випадку застосуванню не підлягають.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідачів, посилаючись на помилковість позиції Банку, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасника справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 13 грудня 2013 року між Банком та ОСОБА_7 був укладений кредитний договір №761, відповідно до якого Банк надав, а позичальник отримав кредит у сумі 20 000 грн. зі сплатою 21% за користування кредитом з кінцевим терміном повернення коштів 12 грудня 2010 року (а.с.12-14).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер.

Згідно розрахунку Банку, розмір заборгованості станом на день смерті боржника становив за основним боргом 14880 грн. 02 коп., пенею - 20 грн. 23 коп. (а.с.5).

10 лютого 2009 року позивач звернувся до Братської державної нотаріальної контори з претензією кредитора.09 квітня 2009 року та 14 серпня 2009 року за заявами ВАТ «Державний ощадний банк України» зареєстровані претензії кредитора (а.с. 70, 79).

Обґрунтовуючи підставність позову Банк посилався на те, що звернувся з претензією після смерті боржника у строк, встановлений ч. 2 ст. 1281 ЦК України. З листа нотаріальної контори від 09 квітня 2009 року № 272 - 02-14 стало відомо, що 14 березня 2009 року заведено спадкову справу № 60/2009. До нотаріальної контори надійшли заяви про прийняття спадщини від 07 квітня 2009 року доньок спадкодавця ОСОБА_4 та ОСОБА_5, сина - ОСОБА_3 та дружини - ОСОБА_6

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог Банку, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем пропущено позовну давність звернення до суду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У ст. 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавиця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

-3-

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 27 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст. 1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця.

За змістом ст.ст. 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємиць, незалежно від отриманого ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно (право володіння, користування).

Статтею 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

У абз. 2 п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого ст. 1297 ЦК України, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця, розмір якої може бути визначений за правилами ст. 625 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звертатися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ЦПК України). Обов'язок доказування у спірній категорії справ покладається на позивача.

Як встановлено Банк звернувся з претензією після смерті боржника у строк, встановлений ч. 2 ст. 1281 ЦК України.

13 червня 2009 року нотаріус повідомив спадкоємців про наявність претензії Банку.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно положень ч. 4 ст. 267 ЦК України слив позовної давності, про застосування давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відтак, визначені статтею 1281 Ц України строки пред'явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Слив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одні із спорі.

-4-

Положеннями ст. 268 ЦК України та Законом не передбачено не поширення позовної давності на вимоги щодо обов'язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора. Тому доводи позивача проте, що у даному випадку положення закону про наслідки спливу позовної давності застосуванню не підлягають, є помилковими.

В суді першої інстанції представник відповідачів заявив про застосування позовної давності.

Отже, аналізуючи викладені обставини, судом першої інстанції вірно встановлено, що Банк дізнався про своє порушене право 08 грудня 2008 року, а про коло спадкоємців міг довідатися у квітні 2009 року, тому з часу спливу шестимісячного строку з дня відкриття спадщини у нього виникло право на пред'явлення позову до спадкоємців, проте до суду звернувся лише в грудні 2017 року, а отже з пропуском позовної давності.

Таким чином, апеляційна скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

постановила

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» залишити без задоволення, а рішення Братського районного суду Миколаївської області від 20 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий: Н.В. Самчишина

Судді: Л.М. Прокопчук

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 18 травня 2018 року