№ 336/3044/18
провадження № 2/336/1968/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2018 року м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Дмитрюк О.В.,

за участю секретаря Петрова С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Запорізької області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 подав до суду вищевказаниий позов в якому зазначив, що у липні 2017 р. він звернувся до прокурора прокуратури Запорізької області із заявою від 24.07.2017 р. про вчинення кримінального правопорушення за ч.1 ст.366 КК України відносно слідчого Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_2, що була зареєстрована у прокуратурі Запорізької області за вх..№ 927.

Листом від 02.08.2017 р. вих.. № 04/2/2-5966 за підписом начальника відділу прокуратури Запорізької області ОСОБА_3, вказана заява була направлена за належністю до Запорізької місцевої прокуратури № 1 для організації розгляду, відповідно до вимог чинного законодавства України.

17.10.2017 р. він звернувся до Запорізької місцевої прокуратури № 1 із клопотанням, в якому просив повідомити про результати розгляду заяви від 24.07.2017 р.

25.10.2017 р. у Запорізькій місцевій прокуратурі № 1 позивач отримав відповідь від 25.10.2017 р. за № 126-11311-16, в якій повідомлялося, що відомості за його заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, прокурором Запорізької місцевої прокуратури № 1 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000126.

Вважаючи бездіяльність начальника відділу прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 щодо невнесення ним відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою від 24.07.2017 р. про вчинення кримінального правопорушення ч.1 ст.366 КК України відносно слідчого Шевченківського ВД ДВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_2 протиправною, він оскаржив її слідчому судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя шляхом подання скарги від 03.11.2017 р.

Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 12.01.2018 р. у справі № 335/13575/17 визнана протиправною бездіяльність начальника відділу прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 щодо невнесення ним відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР за його заявою від 24.07.2017 р.

Незаконна бездіяльність начальника відділу прокуратури Запорізької області ОСОБА_3, яка полягала у невнесенні ним, у порушення ст.214 КПК України, відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, заподіяла позивачу моральну шкоду, яку він оцінює у 10 000 грн. та просить стягнути з Державної казначейської служби України.

За позовом ОСОБА_1 просить також стягнути з Державної казначейської служби України на його користь на відшкодування матеріальної шкоди витрати, повязані з копіюванням документів і поштовими направленнями, та витрати на правову допомогу.

Ухвалою судді від 04.06.2018 р. було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 04.07.2018 р.

04.07.2018 р. підготовче судове засідання було відкладено на 15.08.2018 р. за клопотанням позивача на підставі п.3 ч.2 ст.198 ЦПК України.

15.08.2018 р. закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду на 12.09.2018 р.

12.09.2018 р. розгляд справи відкладено на 09.10.2018 р. за клопотанням позивача на підставі п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України.

09.10.2018 р. в судовому засіданні оголошено перерву до 06.11.2018 р. перед судовими дебатами.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити.

Представники відповідачів в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзивах на позов та запереченнях у відповідь на відзив (а.с.46-49, 60-63, 99-101).

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представників відповідачів, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 24.07.2017 р. ОСОБА_1 звернувся до прокурора прокуратури Запорізької області з заявою про вчинення кримінального правопорушення за ч.1 ст.366 КК України відносно слідчого Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_2, яка була зареєстрована 31.07.2017 р.

Заява ОСОБА_1 від 24.07.2017 р. листом від 02.08.2017 р. вих.. № 04/2/2-5966-13 за підписом начальника відділу прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 була направлена за належністю до Запорізької місцевої прокуратури № 1 для організації розгляду, відповідно до вимог чинного законодавства України.

25.10.2017 р. ОСОБА_1 отримав відповідь з Запорізької місцевої прокуратури № 1 за № 126-11311-16, в якій повідомлялося, що відомості за заявою позивача про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, прокурором Запорізької місцевої прокуратури № 1 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000126.

Вважаючи бездіяльність начальника відділу прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 щодо невнесення ним відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 24.07.2017 р. про вчинення кримінального правопорушення ч.1 ст.366 КК України відносно слідчого Шевченківського ВД ДВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_2 протиправною, ОСОБА_1 оскаржив її слідчому судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя шляхом подання відповідної скарги (а.с.6-8) .

Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 12.01.2018 р. у справі № 335/13575/17 визнана протиправною бездіяльність начальника відділу прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 від 24.07.2017 р. (а.с.11-13).

В процесі розгляду скарги слідчий суддя встановив, що заява ОСОБА_1 містить обставини правопорушення, а прокурором не виконаний обовязок, передбачений ст.214 ч.1 КПК України, не пізніше 24 годин після отримання повідомлення про злочин, внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Вищевикладене підтверджено наданими позивачем письмовими документами.

Відтак, судовим рішенням від 12.01.2018 р. встановлено протиправну бездіяльність посадових осіб Прокуратури Запорізької області, що полягала у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 про кримінальне правопорушення.

Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Ст.1172 ЦК України визначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Відповідно до ч.ч.6,7 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Відповідно до ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом.

Проте закон, який би регулював порядок і умови компенсації шкоди, завданої потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, відсутній.

Загальними підставами для відшкодування матеріальної шкоди є сукупність обставин, а саме: наявність шкоди, протиправність дій (бездіяльності) особи, наявність причино-наслідкового зв'язку між шкодою та протиправною поведінкою ( протиправною бездіяльністю ) особи, а також наявність вини за виключенням, яке міститься у ч.2 ст.1167 ЦК України.

За положеннями ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійснення нею своїх повноважень, відшкодовується державою. Автономної Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно віл вини цієї особи.

Зі змісту ст. 1174 ЦК України випливає, що суб'єктом завдання шкоди за цією статтею є тільки посадова або службова особа органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування.

Пунктом 3 ч.2 ст. 11 ЦК України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, як юридичний факт, є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків.

Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування, та відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За положеннями ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

При цьому, моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до п. 3,5,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. в п. 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Отже, поняттям "моральна шкода" охоплюється негативні наслідки немайнового характеру, які заподіяні фізичній особі внаслідок завданих їй фізичних, психічних та моральних страждань, що пов'язані із порушенням її прав чи охоронюваних законом інтересів.

Позивач, внаслідок бездіяльності з боку уповноваженого державного органу, зазнав душевних страждань, оскільки був вимушений витрачати додаткові зусилля на подолання штучно створених перешкод, шляхом судового захисту його прав.

Аналізуючи наведене суд встановив, що обставини, на які посилається позивач в обґрунтування позову, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи.

Вирішуючи питання, що пов'язані з розміром відшкодування моральної шкоди, яка відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб, суд керується принципи розумності і справедливості та стягує на користь позивача з Державної казначейської служби України суму моральної шкоди в розмірі 2000 грн.

Статтею 3 Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» про особливості виконання рішень суду про стягнення коштів з державного органу встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відтак, кошти на користь позивача для відшкодування моральної шкоди та компенсації понесених судових витрат необхідно стягнути з Державної казначейської служби України, як центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Ч.1 ст.4 КПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Зі змісту позову, заявленого ОСОБА_1, вбачається, що його законні права були порушені саме Прокуратурою Запорізької області, яка є відповідачем у даній справі, а тому позовні вимоги предявлені до Державної казначейської служби України, яка лише реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та мали б бути учасниками процесу у порядку, визначеному ст.ст.52, 53 ЦПК України, не підлягають задоволенню.

За приписами ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; повязані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до п. 47 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014р. № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

Вартість наданих послуг, згідно домовленості позивача та фахівця за консультації, підготовку позовної заяви, письмових пояснень становить 5277,78 грн. (а.с.9, 34, 139, 159).

Зазначені витрати позивача відповідно до ст.133 ч.2 п.1 ЦПК України відносяться до витрат, повязаних з розглядом справи як витрати на професійну правничу допомогу, питання про їх розподіл вирішується судом в порядку, передбаченому ст.141 ЦПК України.

Витрати на копіювання документів та поштові відправлення на загальну суму 684,90 (а.с.36, 141, 161), підлягають стягненню на користь позивача, на підставі п.4 ч.1 ст.133 та ст.141 ЦПК України.

Відповідно до розміру задоволених позовних вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, суд стягує пропорційно на його користь витрати на правову допомогу у розмірі 1192 грн. 53 коп.

Судові витрати по оплаті судового збору, від якого позивач та відповідач звільнені, суд відносить на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 141, 261, 264, 265, 354ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Прокуратури Запорізької області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державної казначейської служби України шляхом списання коштів у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) моральну шкоду у розмірі 2 000 грн. (дві тисячі гривень 00 коп.).

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України відмовити.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до Прокуратури Запорізької області відмовити.

Стягнути з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1192,53 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В.Дмитрюк