ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«13» листопада 2018 року

м. Харків

справа № 642/5245/15-ц

провадження № 22ц/818/998/18

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Кіся П.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Асавалюк О.О.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

заінтересовані особи - головний державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 14 серпня 2018 року в складі судді Євтіфієва В.М.,

в с т а н о в и в:

У серпні 2018 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, заінтересовані особи: головний державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, яку в подальшому уточнили.

Заява мотивована тим, що рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2017 року за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, Департамент Державної реєстрації Харківської міської ради Управління державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, Державний реєстратор прав на нерухоме майно Департаменту Державної реєстрації Харківської міської ради Управління державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції ОСОБА_6 про визнання недійсним договору, скасування рішення про реєстрацію прав та обтяжень, скасування запису про реєстрацію, визнання права власності та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та виселення осіб, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 відмовлено; позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Зазначили, що відповідно до резолютивної частини вказаного рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 вирішено наступне: позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити частково, виселити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із вказаної квартири без надання їм іншого жилого приміщення; в решті позовних вимог ОСОБА_4 - відмовлено.

Вважали, що в резолютивній частині рішення суду не визначено з якої конкретно квартири (номер квартири, номер будинку, найменування вулиці і міста) вони підлягають виселенню. В свою чергу, виконавчі листи не відрізняються від резолютивної частини рішення.

Зазначили, що у виконавчих документах не зазначено з якої квартири, з якого будинку, по якій вулиці і в якому місті або селищі слід їх виселяти.

Вказали, що резолютивна частина рішення суду від 05 жовтня 2017 року не передбачає заходи примусового виконання рішення тому, що в резолютивній частині рішення, а відповідно і у виконавчому документі не визначено приміщення, яке підлягає звільненню від боржника, його майна, домашніх тварин. Отже, у тому вигляді, в якому на дійсний час існують два виконавчих документа від 27 червня 2018 року, видані Ленінським районним судом м. Харкова по цивільній справі № 642/5245/15-ц про виселення боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2, вони являються такими, що не підлягають виконанню.

Просили визнати виконавчі листи видані Ленінським районним судом м. Харкова від 27 червня 2018 року, на підставі рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2017 року по цивільній справі № 642/5245/15-ц такими, що не підлягають виконанню.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 14 серпня 2018 року, в якій ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 21 серпня 2018 року виправлено описку, в задоволенні заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1, ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій просили ухвалу скасувати і задовольнити вказану заяву в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважали, що суд не надав належної оцінки доказам у справі і як доводи апеляційної скарги виклали вимоги заяви. При цьому зазначили, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що у виконавчому документі за адресою проживання ОСОБА_1 визначено: АДРЕСА_1, у ОСОБА_2 АДРЕСА_2, а в постанові про відкриття виконавчого провадження та в попередженні про проведення виконавчих дій надсилались також за адресою: АДРЕСА_3, про яку у виконавчому листі навіть не згадується; що з попередження не зрозуміло, за якою ж адресою були заплановані виконавчі дії, враховуючи те, що в попередженні вказані лише адреси, за якими направляється попередження і не вказується адреса, по якій буде провадитись виселення; що державний виконавець мала намір проводити виконавчі дії по примусовому виконанню рішення суду, не зважаючи на те, що у виконавчому документі не визначено конкретне приміщення, з якого повинно відбуватись виселення боржника; що виправлення описки не можливо по справі, враховуючи те, що у позовних вимогах позивач сам не зазначає адресу приміщення, з якого просить виселити родину ОСОБА_2, крім того, не згадуючи про їх неповнолітню дитину; що будь-яке розяснення рішення не може замінити собою саму резолютивну частину рішення суду, яка викладена в неналежному вигляді, і відповідно виконавчий документ, як єдина підстава виконавчих дій, який не підлягає виконанню у тому вигляді, в якому він виданий на підставі існуючого рішення; що в цьому випадку, суд може видати по справі лише додаткове рішення, в якому визначить резолютивну частину у тому вигляді, яка буде прямо передбачати заходи примусового виконання рішення і лише в цьому випадку, виданий на підставі додаткового рішення виконавчий документ зможе передбачати примусове виселення, яке полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі; що розяснення рішення суду замість ухвалення додаткового рішення по справі в цьому випадку буде незаконним і порушить права сторін у справі, а також обовязковість судових рішень і безпосередньо, що судові рішення що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України; що законом передбачена можливість повторного предявлення виконавчого документу до виконання та проведення повторного виселення в разі необхідності, і виходячи з висновків суду, викладених в оскаржуваній ухвалі, виконавчий документ у тому вигляді, в якому він існує зараз, буде знову належною підставою для примусових виконавчих дій, це в свою чергу необєктивна і досить спірна позиція суду, яка залишає виконавчий документ і в подальшому спірним в будь-якому випадку.

Ухвалою судді Апеляційного суду Харківської області Пилипчук Н.П. від 05 вересня 2018 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області в складі колегії суддів Пилипчук Н.П., Колтунової А.І., Маміної О.В. від 21 вересня 2018 року призначено справу до розгляду.

Підпунктом 3 пункту 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим законом.

Згідно з пунктом 8 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до частини 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29 грудня 2017 року № 452/2017 постановлено ліквідувати Апеляційний суд Харківської області та утворено Харківський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Харківську область, з місцезнаходженням у місті Харкові.

На підставі Указу Президента України від 28 вересня 2018 року № 297/2018 судді, які здійснювали правосуддя в Апеляційному суді Харківської області переведені до новоутвореного Харківського апеляційного суду.

03 жовтня 2018 року повідомлення про початок роботи Харківського апеляційного суду оприлюднено в газеті «Голос України» № 185 (6940).

03 жовтня 2018 року справу передано до Харківського апеляційного суду.

17 жовтня 2018 року за допомогою автоматизованого розподілу справ між суддями на суддю судової палати з розгляду цивільних справ ОСОБА_7 розподілено цивільну справу № 642/5245/16-ц (22ц/818/998/18) за заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2, заінтересовані особи: головний державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Відзивів до суду апеляційної інстанції від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

В судове засідання учасники справи не зявилися. Матеріали справи містять відомості про належне повідомлення учасників справи. Заяв про відкладення розгляду справи від учасників справи не надходило.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог закону, обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутністю учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала суду першої інстанції, з висновком якої погоджується судова колегія, мотивована тим, що підстав визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню відповідно до статті 432 ЦПК України, не вбачається.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у червні 2015 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4, треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, Департамент Державної реєстрації Харківської міської ради Управління державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, Державний реєстратор прав на нерухоме майно Департаменту Державної реєстрації Харківської міської ради Управління державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції ОСОБА_6 про визнання недійсним договору, скасування рішення про реєстрацію прав та обтяжень, скасування запису про реєстрацію, визнання права власності, який в подальшому неодноразово уточнювали, доповнювали та просили визнати прострочення кредитора (позикодавця) ОСОБА_4 за договором позики, укладеного між ОСОБА_4 і ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 (реєстраційний номер 2710 від 02 листопада 2012 року); поновити порушене право ОСОБА_1, іпотекодержателя і майнового поручителя за договором іпотеки від 02 листопада 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 (реєстраційний номер № 2710 від 02 листопада 2012 року), і власника іпотечного майна трикімнатної квартири № 43, що знаходиться за адресою: м. Харків, вулиця Клапцова № 52, житловою площею 63,9 кв. м., загальною площею 117,2 кв. м.; визнати недійсними пункти 2.3, 2.4 договору іпотеки від 02 листопада 2012 року, укладеного між ОСОБА_4 і ОСОБА_1, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 (реєстраційний номер № 2710 від 02 листопада 2012 року), в тій редакції в якій вони викладені в договорі; в порядку поновлення порушеного права ОСОБА_1 скасувати рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України ОСОБА_6 про реєстрацію прав та обтяжень № 20872463 від 23 квітня 2015 року про реєстрацію права власності на квартиру № 43 за адресою: м. Харків, вулиця Клапцова № 52 за ОСОБА_4; скасувати запис про реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на квартиру № 43 за адресою: м. Харків, вулиця Клапцова № 52 за ОСОБА_4; визнати за ОСОБА_1 право власності на трикімнатну квартиру № 43, що знаходиться за адресою: м. Харків, вулиця. Клапцова № 52, житловою площею 63,9 кв. м., загальною площею 117,2 кв. м.; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 судові витрати, як з сторони з вини якої виник судовий спір.

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та виселення осіб, в якому просив зобовязати ОСОБА_1, ОСОБА_2 не чинити перешкоди в користуванні, належної йому на праві приватної власності, квартирою № 43 в будинку № 52 по вулиці Клапцова в м. Харкові і виселити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із вказаної квартири без надання їм іншого жилого приміщення; стягнути солідарно з відповідачів на його користь моральну шкоду у розмірі 81200,00 грн.; стягнути солідарно з відповідачів на його користь повязані з оплатою послуг адвоката у розмірі 25000,00 грн. та витрат по сплаті судового збору у розмірі 487,20 грн. та 1218,00 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, Департамент Державної реєстрації Харківської міської ради Управління державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, Державний реєстратор прав на нерухоме майно Департаменту Державної реєстрації Харківської міської ради Управління державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції ОСОБА_6 про визнання недійсним договору, скасування рішення про реєстрацію прав та обтяжень, скасування запису про реєстрацію, визнання права власності та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та виселення осіб, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 відмовлено; позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково, виселено ОСОБА_1, ОСОБА_2 із вказаної квартири без надання їм іншого жилого приміщення, в решті позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено, скасовано забезпечення позову у вигляді арешту квартири № 43 за адресою: м. Харків, вулиці Клапцова № 52, накладеного ухвалою суду від 22 грудня 2015 року; стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 487,20 грн.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 13 червня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2017 року залишено без змін.

На виконання вказаного рішення 27 червня 2018 року Ленінським районним судом м. Харкова видано два виконавчих листа № 642/5245/15-ц про виселення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із вказаної квартири без надання їм іншого жилого приміщення.

Постановами Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 05 липня 2018 року ВП № 56696263 та ВП № 56696173 відкрито виконавчі провадження з виконання виконавчих листів № 642/5245/15-ц виданих 27 червня 2018 року Ленінським районним судом м. Харкова про виселення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_4.

Відповідно до частини 1 статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Згідно частини 2 статті 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обовязок боржника відсутній повністю чи частково у звязку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Частиною 4 статті 432 ЦПК України передбачено, що про виправлення помилки в виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу. Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обовязку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа або наявності інших обставин, які зумовлюють необхідність установлення питань виконання судового рішення.

Згідно з інформаційним листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами процесуальних питань, повязаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є закінчення виконавчого провадження.

Проте у звязку з відсутністю чіткого визначення «інших причин» словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обовязку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у звязку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Обовязок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення цивільно-правових зобовязань, зокрема, містить глава 50 розділу І книги пятої ЦК України.

Так, зобовязання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обовязку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобовязань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема:

- видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню);

- коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню;

- видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа;

- помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване;

- видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі знайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката;

- предявлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на предявлення цього листа до виконання.

Аналізуючи наведене, колегія суддів вважає, що визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню з підстав не зазначення конкретної адреси жилого приміщення, з якого підлягають виселенню боржники чинним законодавством не передбачено.

Погоджується колегія суддів з висновком суду першої інстанції щодо того, що оскільки у виконавчих листах не вказано конкретної адреси жилого приміщення, з якого підлягають виселенню боржники, ОСОБА_1, ОСОБА_2 не позбавлені можливості звернутись до суду з заявою про виправлення описки або розяснення рішення суду.

Посилання ОСОБА_1, ОСОБА_2 на те, що в цьому випадку суд може ухвалити по справі лише додаткове рішення, в якому визначить резолютивну частину у тому вигляді, яка буде прямо передбачати заходи примусового виконання рішення, і лише в цьому випадку, виданий на підставі додаткового рішення виконавчий документ зможе передбачати примусове виселення, яке полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, є необґрунтованими виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Проте, зі змісту рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2017 року вбачається, що всі позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 та всі зустрічні вимоги ОСОБА_4 судом розглянуто та їм надано відповідну правову оцінку, однак в резолютивній частині рішення не конкретизовано, з якої саме квартири необхідно виселити ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Твердження ОСОБА_1, ОСОБА_2 на те, що у виконавчому документі адресою проживання ОСОБА_1 визначено: АДРЕСА_1, а у ОСОБА_2 АДРЕСА_2, а в постанові про відкриття виконавчого провадження та в попередженні про проведення виконавчих дій надсилались також за адресою: АДРЕСА_5, про яку у виконавчому листі навіть не згадується; що з попередження не зрозуміло, за якою ж адресою були заплановані виконавчі дії, враховуючи те, що в попередженні вказані лише адреси, за якими направляється попередження і не вказується адреса, за якою буде провадитись виселення; що державний виконавець мала намір проводити виконавчі дії за примусовим виконанням рішення суду, не зважаючи на те, що у виконавчому документі не визначено конкретне приміщення, з якого повинно відбуватись виселення боржника; що виправлення описки не можливо по справі, враховуючи те, що у позовних вимогах позивач сам не зазначає адресу приміщення, з якого просить виселити родину ОСОБА_2, крім того, не вирішено питання щодо їх неповнолітньої дитини; що будь-яке розяснення рішення не може замінити собою саму резолютивну частину рішення суду, яка викладена в неналежному вигляді, і відповідно виконавчий документ, як єдина підстава виконавчих дій, який не підлягає виконанню у тому вигляді, в якому він виданий на підставі існуючого рішення; що розяснення рішення суду замість ухвалення додаткового рішення по справі в цьому випадку буде незаконним і буде порушувати права сторін у справі, а також обовязковість судових рішень; що законом передбачена можливість повторного предявлення виконавчого документу до виконання та проведення повторного виселення в разі необхідності також є безпідставними, містять доводи та вимоги для оскарження судового рішення, яке знаходиться на виконання в касаційному порядку та не є підставою для визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню.

Виходячи з того, що ухвалу суду постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає за необхідне відповідно до статті 375 ЦПК України апеляційну скаргу залишити без задоволення, судове рішення залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги зведені до посилань на ті обставини, які були предметом розгляду в суді першої інстанції і яким суд надав відповідну правову оцінку.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 14 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді П.В. Кісь

ОСОБА_8

Повний текст постанови складено 15 листопада 2018 року.