Номер провадження: 22-ц/785/5826/18
Номер справи місцевого суду: 520/548/18
Головуючий у першій інстанції Петренко В. С.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Ващенко Л.Г.,

за участю секретаря - Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення»

відповідачі - ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

Торгова компанія «Алмі» (Підприємство у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю)

третя особа - Акціонерний банк «Південний»

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний» на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 17 січня 2018 року про забезпечення позову у складі судді Петренко В.С.,

в с т а н о в и в:

16 січня 2018 року позивач ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» звернувся з позовом про визнання права власності на нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1.

Позов обґрунтований тим, що позивач на підставі договору є власником спірного майна з жовтня 2011 року, його право власності підтверджено низкою судових рішень у господарських спорах, з того часу він здійснює господарську діяльність шляхом надання приміщення в оренду іншим особам для розміщення магазину, але в жовтні 2017 року з державного реєстру речових прав дізнався, що майно незаконно та безпідставно перейшло у власність ТК «Алмі» (Підприємства у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю), тому вимушений звернутися до суду.

У якості відповідачів зазначив ТК «Алмі» (Підприємство у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю), фізичних осіб ОСОБА_2, ОСОБА_3

Одночасно з позовом подане клопотання про забезпечення позову шляхом накладання арешту на спірне нежитлове приміщення, та заборону вчинення дій щодо відчуження та користування ним.

17.01.2018 ухвалою Київського районного суду м.Одеси провадження у справі відкрито, призначено підготовче засідання. На час відкриття провадження були відсутні відомості про зарахування до спеціального фонду Державного бюджету України судового збору, сплаченого ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення», тому у підготовче судове засідання позивача зов'язано надати докази його зарахування до бюджету.

17.01.2018 ухвалою Київського районного суду м. Одеси за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» вжиті заходи забезпечення позову:

- накладено арешт на нежитлове приміщення в будинку АДРЕСА_1, що належить на праві приватної власності Торговій компанії «Алмі» (Підприємство у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю);

- встановлено заборону Торговій компанії «Алмі» (Підприємство у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю) та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії щодо відчуження нежитлового приміщення;

- встановлено заборону Торговій компанії «Алмі» (Підприємство у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю) та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії щодо, вселення, виселення будь - яких осіб у нежитлове приміщення в будинку АДРЕСА_1.

12.06.2018, не погодившись з ухвалою суду, представник Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний» подав апеляційну скаргу про скасування ухвали суду. Доводи скарги полягають в тому, що банк є іпотекодержателем спірного майна, забезпеченням позову порушено їх переважне право на майно; кредитні кошти надані ТК «Алмі» для придбання приміщення з метою здійснення в ньому господарської діяльності та отримання прибутку, але встановленою забороною така діяльність унеможливлена, тому існує ймовірність та ризик невиконання зобов'язання перед банком; судом неправомірно прийнято до провадження справу господарської юрисдикції, оскільки спір щодо майна виник між двома юридичними особами; ухвалу постановлено з порушенням норм процесуального права без з'ясування підстав вибуття майна з власності позивача.

Представник ТОВ «Група компаній «Глобальні бізнес рішення» заперечував проти задоволення апеляційної скарги, надав відзив, доводи якового полягають в тому, що предметом перегляду є ухвала про забезпечення позову, а не ухвала про відкриття провадження, тому дослідження питань юрисдикції у цьому спорі є недоцільним; спірне приміщення на праві приватної власності належить ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення»,яке здійснює в ньому господарську діяльність шляхом надання його в оренду іншим особам, і існує висока ймовірність вибуття майна від чергового власника; заходи забезпечення позову є належними та співмірними; застосуванням заходів забезпечення позову права апелянта не порушені, оскільки зміна власника майна не вливає на відносини іпотеки; банк не позбавлений права в подальшому у разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки звернутися із заявою про скасування заходів забезпечення позову; ухвала суду про забезпечення позову залишена без змін під час її апеляційного перегляду 28.02.2018, відтак встановлені нею обставини мають преюдиційне значення.

Представник ТК «Алмі» (Підприємства у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю) вважав скаргу обґрунтованою, ОСОБА_2, ОСОБА_3 надали заяви про розгляд справи за їх відсутністю.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес рішення» є власником майна, з державного реєстру дізналося про те, що майно за договорами купівлі - продажу перейшло у власність ТК «Алмі» (Підприємства у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю), і заходи співмірні з вимогами позивача.

Суд також зазначив про наявність причинного зв'язку між конкретним видом забезпечення позову та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду, а також послався на рішення Європейського суду про ілюзорність права на позов у разі невиконання остаточного судового рішення.

Проте до такого висновку суд дійшов без дотримання норм процесуального права, норм Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, порушення яких є безумовною підставою скасування рішення суду.

Частиною першою статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до п.6ч.1ст.20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб'єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Згідно до ст.20 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження щодо вимог, розгляд яких проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Розгляд справ між юридичними особами віднесено до юрисдикції господарського суду.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20 липня 2006 року зазначив, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Zand v. Austria" висловлено думку, що термін "судом, встановленим законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з […] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів […]" З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка непередбачена законом.

На вимоги недопустимості вирішення судом у справах неналежної для суду юрисдикції неодноразово звертав увагу суд касаційної інстанції у своїх постановах від 23.11.2016 у справі №6-1472цс16, від 23.11.2016 у справі №6-1870цс16, від 14.06.2017 у справі №6-2563цс16, від 09.07.2018 у справі № 761/44640/16ц.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

В порушення вищенаведених вимог закону та усталеної практики застосування законодавства про розгляд заяв про забезпечення позову, судом першої інстанції не з'ясоване те, чи підлягав спір вирішенню в порядку цивільного судочинства.

На час забезпечення позову спірне майно перебувало у власності ТК «Алмі» (Підприємства у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю), зміст позовної заяви свідчив про невизнання прав ТОВ «Група компаній «Глобальні бізнес рішення» саме ТК «Алмі» (Підприємством у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю), яке набуло право власності на майно, і інших вимог, окрім визнання права власності, на час відкриття провадження та забезпечення позову не існувало. Більш того, вжиті судом забезпечувальні заходи є фактичною забороною здійснювати ТК«Алмі» (Підприємству у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю) та невизначеному колу осіб будь - яку діяльність в приміщенні, яке за своїми ознаками є нежитловим, і не передбачає іншого використання, як у господарській діяльності.

Наявність чітких критеріїв розмежування між справами цивільного та господарського судочинства, усталена практика вирішення спорів про право власності, набуте в результаті укладання низки договорів про відчуження прав на майно, а також наявність процесуальних повноважень у суду на стадії відкриття провадження вирішити питання у передбачений законом спосіб, унеможливлювало відкриття провадження судом загальної юрисдикції у спорі між юридичними особами з приводу права власності на майно, незважаючи на зазначення у якості співвідповідачів фізичних осіб ОСОБА_2, ОСОБА_3

Підтвердженням усталеності та очевидності практики щодо долі вимог до фізичних осіб окремо від інших вимог у подібному спорі є сам зміст рішення Київського районного суду м. Одеси від 23.10.2018, ухваленого у цій справі по суті вимог ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 (а.с.157,т.3).

Уточнення позовних вимог в подальшому, їх доповнення, та зміни у суб'єктному складі учасників справи викладеного не спростовують, оскільки ухвала про забезпечення позову має правові наслідки, законність та обґрунтованість дій суду перевіряється на час вчинення відповідних процесуальних дій, і, суд апеляційної інстанції зобов"язаний надати відповідь на доводи апеляційної скарги щодо порушень правил юрисдикції.

Згідно до п.1ч.3ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто неповноважним складом суду.

Отже, у вирішенні питання щодо забезпечення позову, Київський районний суд м.Одеси не був «судом, встановленим законом», а тому і застосовані ним заходи забезпечення позову неможна вважати законними.

Надаючи оцінку іншим доводам апеляційної скарги та запереченням сторони, колегія суддів виходить з наступного.

12.12.2017 між ТК «Алмі» (Підприємством у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю) та ПАТ АБ «Південний» укладений кредитний договір на суму 29000000 грн. для придбання нерухомого майна, а забезпеченням виконання кредитного договору стала іпотека нежитлового приміщення, розташованого за адресою АДРЕСА_1 (а.с.136-142 т.1), про що 13.12.2107 між ТК «Алмі» (Підприємство у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю) та ПАТ АБ «Південний» укладений договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А., та внесено інформацію до єдиного реєстру про обтяження у вигляді заборони (а.с.9-14,т.1).

З бізнес - плану інвестиційного проекту «Залучення інвестицій для придбання нерухомості» від 07.12.2017 видно, що отримання коштів у кредит від банку обґрунтоване ТК «Алмі» (Підприємством у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю) наміром здійснювати підприємницьку діяльність шляхом розміщення в нежитловому приміщенні за адресою АДРЕСА_1, магазину з роздрібної торгівлі розвиненої мережі супермаркетів (а.с.146-153,т.1), а відтак, надаючи кредит, банк міг розраховувати на платоспроможність боржника у зобов'язанні у разі здійснення останнім господарської діяльності.

Відомості про обтяження через укладення договору іпотеки у вигляді Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна були долучені ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» до позовної заяви (а.с.2-14,т.1), із позовом до суду позивач звернувся 16.01.2018 (а.с.2,т.1).

Отже, ПАТ АБ «Південний» став учасником кредитних правовідносин до виникнення цього спору, набувши статусу іпотекодержателя майна, проте позивачем не був притягнутий до участі у справі.

Можливість іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки переважно перед іншими кредиторами боржника в порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку», ймовірність зміни власника майна у разі задоволення позову, а відтак і змін у суб'єктному складі боржника в забезпечувальних правовідносинах, а також небезумовність застосування правил ст. 23 Закону України "Про іпотеку" при виниклих відносинах, спростовують доводи про відсутність у банку права оскарження рішення суду.

Також про очевидний вплив на права іпотекодержателя будь - яких вимог щодо права власності на майно, яке є предметом іпотеки, звертав увагу суд касаційної інстанції (постанова від 11.07.2018 у справі №717/1140/15ц).

Крім того, 12.04.2018 ТК «Алмі (Підприємство у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю) звернулося до Київського районного суду м.Одеси із клопотанням про зустрічне забезпечення, яке обґрунтувало ймовірними збитками від того, що через вжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту та заборони здійснювати господарську діяльність за адресою спірного приміщення, вони не зможуть погасити кредитні зобов'язання перед банком (а.с.135-159,т.1).

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 18.05.2018 у задоволенні зустрічного забезпечення відмовлено (а.с.181-184,т.1), а апеляційне провадження за їх скаргою закрите, оскільки ухвала про відмову в задоволенні зустрічного забезпечення не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Таким чином, через відмову суду в задоволенні заяви про зустрічне забезпечення, швидке та гарантоване відшкодування збитків у разі безпідставності заходів забезпечення позову унеможливлене, а неотримання боржником відшкодування могло негативно вплинути на можливість виконання кредитного зобов'язання перед банком, що є окремою ознакою впливу рішення на права та обов'язки останнього.

В свою чергу, згідно до вимог п.8ч.1ст.353 ЦПК України ухвала суду першої інстанції про відкриття провадження окремо від рішення суду підлягає оскарженню лише в частині підсудності (територіальної юрисдикції), не може бути перевірена на предмет дотримання вимог предметної та суб'єктної юрисдикції, і саме з таких підстав 23.06.2018 судом апеляційної інстанції відмовлено у відкритті апеляційного провадження за скаргою ПАТ АБ «Південний» на ухвалу про відкриття провадження з порушенням правил юрисдикції.

Отже, за таких фактичних та процесуальних обставин до вирішення спору по суті, навіть за умов порушень, апелянт позбавлений права захисту, окрім як в спосіб оскарження процесуального документа про забезпечення позову, тому з огляду і на такі обставини, права банку підлягають відновленню.

Посилання представника ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» на недоцільність з'ясування цих обставин під час перегляду ухвали про забезпечення позову не можуть бути підставою для ігнорування порушень фундаментальних принципів судочинства, коли є доводом апеляційної скарги, а тому не можуть бути підставою для відмови в її задоволенні.

Вбачається, що 28.02.2018 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 ухвала Київського районного суду м.Одеси від 17.01.2017 про забезпечення позову була предметом апеляційного перегляду і залишена без змін (а.с.96-100,т.1).

Відповідно до ст.370 ЦПК України якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає скаргу за правилами цієї глави.

У випадку відкриття апеляційного провадження за такою скаргою суд апеляційної інстанції може зупинити дію раніше прийнятого ним судового рішення та рішення суду першої інстанції, що оскаржується.

За результатами розгляду апеляційної скарги суд приймає постанову відповідно до ст.382 цього Кодексу. При цьому за наявності підстав може бути скасовано раніше прийняту постанову суду апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції розглядає скаргу, вказану в частині першій цієї статті, в межах доводів, які не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.

Суд відмовляє у відкритті провадження за апеляційною скаргою, поданою відповідно до частини першої цієї статті, якщо суд розглянув наведені у ній доводи під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси лише 04.06.2018 ПАТ АБ «Південний» було залучено до участі у справі, тому ані учасником справи на час вирішення судом про забезпечення позову, ані на час апеляційного провадження 28.02.2018 банк не був, відтак правомірно є суб'єктом оскарження, виходячи з вимог ст.370 ЦПК України.

В свою чергу, зміст апеляційної скарги ОСОБА_3, а також зміст ухвали апеляційного суду Одеської області від 28.02.2018 свідчать про те, що доводи про порушення судом правил юрисдикції і належності спору до компетенції господарського суду, не були доводами апеляційної скарги, і відповідно їх оцінка судом апеляційної інстанції не надавалася (а.с.97-100,т.1), тому вирішення їх у цьому провадженні відповідає вимогам процесуального закону.

Доводи про преюдиційність ухвали апеляційного суду до уваги не приймаються, оскільки те, що майно є предметом спору, не виключає правила про право забезпечення позову лише судом тієї юрисдикції, до компетенції якого віднесений спір, але не було предметом з"ясування в силу відсутності таких доводів у попередній скарзі.

Відповідно до п.1ч.3ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування рішення суду якщо справу розглянуто неповноважним складом суду.

З огляду на такі обставини, ухвала суду першої інстанції як така, що не відповідає вимогам законності, підлягає скасуванню із відмовою в задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки суд апеляційної інстанції повинен виходити з обсягу тих процесуальних та фактичних обставин, що існували на час звернення із відповідним клопотанням.

На час вирішення цієї скарги у справі ухвалене рішення, яким у задоволенні позову ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» відмовлено, вирішено питання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих 17.01.2018. Однак рішення не набрало законної сили, законність ухвали суду перевіряється на час його ухвалення, а тому з таких обставин підставою для відмови у задоволенні апеляційної скарги бути не може.

В порядку ч.3 ст.370 ЦПК України підлягає скасуванню постанова суду апеляційної інстанції від 28.02.2018, виходячи з доводів та підстав, наведених вище.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд апеляційної інстанції одночасно роз'яснює про право звернення із клопотанням про забезпечення позову під час перегляду рішення по суті справи при апеляційному розгляді справи.

Керуючись ст.ст. 374, 370, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргуПублічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний» задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 17 січня 2018 року скасувати.

В задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлове приміщення, площею 2612 кв.м., яке розташоване за адресою АДРЕСА_1, встановлення заборони Торговій компанії «Алмі» та будь - яким іншим особам вчиняти будь - які дії щодо відчуження нерухомого майна - нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1, встановлення заборони ТОВ «Алмі» та будь - яким іншим особам вчиняти будь - які дії щодо виселення, вселення будь - яких осіб у нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 відмовити.

Постанову апеляційного суду Одеської області від 28 лютого 2018 року у цій справі скасувати.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: