ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2018 року

м. Харків

справа № 640/8205/17

провадження № 22-ц/818/1157/18

Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1,

відповідач: ОСОБА_2,

розглянув в порядку спрощеного провадження в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 20 липня 2018 року (в складі судді Золотарьової Л.І.),

встановив:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири, в якому просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у розмірі 43 863 грн., моральну шкоду у розмірі 15000 грн., витрати на правову допомогу 5000 грн.

Позов мотивований тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою № 321 від 26.05.2017 року КП «Жилсервіс-МЖК». Відповідачка проживає поверхом вище у квартирі НОМЕР_1 того ж будинку.

В липні 2014 року сусіди із квартири НОМЕР_1, що знаходиться поверхом вище, залили одну із кімнат (ванну кімнату) у його квартирі. При першому огляді залитої ванної кімнати він зрозумів, що нещодавній ремонт потрібно буде повторити. Мав надію, на розуміння та вирішення питання щодо відшкодування мирним шляхом. Сусіди спочатку погоджувалися, а потім на відріз відмовилися надати будь-яку компенсацію та ще й почали звинувачувати колишніх власників квартири, про нібито неналежним чином зроблені сантехнічні роботи у 2006 році та низьку якість труб. 07.07.2014 року було встановлено комісією КП «Жилсервіс-МЖК», що затоплення стало можливим у зв'язку з проривом внутріквартирної разводки води у ванній кімнаті квартири АДРЕСА_2, і був складений акт від 07.07.2014 року КП «Жилсервіс-МЖК» про залиття квартири АДРЕСА_1. Представники квартири НОМЕР_1 відмовилися від підпису в акті. У період з липня 2014 року по теперішній час у нього спостерігалось погіршення стану здоров'я у зв'язку із залиттям, неодноразові стаціонарні лікування в різних медичних установах м. Харкова, амбулаторному лікуванні, що пов'язано з придбанням медичних препаратів, ліків на протязі останніх 3-х років. Після залиття, виникнення грибкових інфекцій, порушення звичайного укладу життя, порушення санітарних норм приміщення стан його здоров'я різко погіршився та потребував додаткового лікування. Після залиття в ванній кімнаті квартири були виконані роботи з демонтажу обладнання, електрики, стелі, сантехнічних приладів складає 3800 грн. Також були виконані будівельні роботи вартість яких складає 10 662 грн. На протязі довгого часу відповідач систематично ігнорувала законні вимоги про відшкодування матеріальних збитків щодо купівлі зруйнованих будівельних матеріалів, оплати будівельних робіт (демонтаж пластикової стелі, демонтаж унітазу, демонтаж біде, демонтаж ванни, демонтаж зруйнованої плитки та фрізів, демонтаж рукомийника, демонтаж зруйнованої та «розбухлої» шафи, демонтаж електропроводки,тощо) і не погасила свій борг. Йому була завдана майнова шкода у розмірі 43863 грн. Він направляв досудову вимогу відповідачу. Неправомірними діями відповідача йому завдано моральної шкоди, яка виразилась у негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження майна та неможливості нормального користування ним, порушення звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації. Підтвердженням нанесення відповідачем моральної шкоди є довідка про стаціонарні лікування та про різке його погіршення здоров'я в період після залиття квартири з 2014 - 2017 роки. У період з липня 2014 року по теперішній час у нього спостерігалось погіршення стану здоров'я у зв'язку із залиттям, неодноразові стаціонарні лікування в різних медичних установах м. Харкова, амбулаторному лікуванні, що пов'язано з придбанням медичних препаратів, ліків на протязі останніх 3-х років. Після залиття, виникнення грибкових інфекцій, порушення звичайного укладу життя, порушення санітарних норм приміщення стан його здоров'я різко погіршився та потребував додаткового лікування.

В судове засідання позивач не з'явився, повідомлявся своєчасно та належним чином, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. В ході судового розгляду позивач пояснив, що в день залиття він проснувся і у ванній кімнаті була вода, була вже мокра шафа, він почав з'ясовувати звідки тече вода, пішов до квартири відповідача, двері відчинила мама відповідача, яка там проживає. Він спитав чи тече у неї вода, оскільки його заливає, вона відповіла, що у неї вода не тече, все сухо. Після чого, він звернувся до «Жилсервіс-МЖК», працівники прийшли та виявили течу у ванній кімнаті під ванною, після чого було складено акт комісії, однак мати відповідача відмовилась від підпису акту.

Відповідач та її представник позов не визнали повністю, просили відмовити у його задоволенні. Відповідач пояснила, що у в день нібито залиття вона була на роботі, а її мама була вдома та надала доступ до квартири сантехніку та позивачу, послугами якого він користувався, однак течі не знайшли. Коли вона прийшла після роботи, то течі знайдено не було. Довго шукали протікання води, однак так і не знайшли, шукали за допомогою ліхтаря, знайшли лише краплі води на трубі, однак яким чином ці каплі на трубі нібито спричини залиття та відставання плитки встановлено не було, тому і акт не було складено в той же день, а коли насправді акт був складений невідомо, при цьому через місяць вона звернулася до ЖЕКу та намагалась його отримати, однак їй повідомляли, що акту ще немає. Акт було сфальсифіковано заднім числом. Ніхто їй чи матері не пропонував підписувати його. Наступного дня вона побачила в квартирі позивача, що в ванній відійшли декілька плиток, маленький кант плитки, який відпав, стеля та підлога були сухі; ванна велика, розширена. Раніше у неї також відійшло 4 кв.м. плитки в квартирі, чому це сталося невідомо, було також складено акт від 06.06.2017 року; у жильців будинку спостерігалися такі факти відходу плитки.

Представник зазначив, згідно з актом огляду від 07.07.2014 року, встановлено відставання плітки на всіх стінах, а не тільки на торцевій стіні, що спростовує довід ОСОБА_1 про відставання плитки від стін у ванній кімнаті його квартири внаслідок нібито протікання труби у її ванній. Причиною відставання плитки від усіх стін у ванній кімнаті квартири ОСОБА_1 могли бути як усадка будинку, так і не якісне проведення робіт з укладки плитки або неякісний матеріал (цемент, клей тощо). Про це ж свідчить і той факт, що плитка на стінах санвузла її квартири також відстає від стін, хоча квартира не була залита зверху, аналогічна проблема є в багатьох квартирах цього будинку. Тобто, не є встановленим прямий причинний зв'язок між відставанням плитки у ванній кімнаті квартири позивача з нібито протіканням води у ванній. В акті огляду вказано, що у ванній кімнаті квартири НОМЕР_2 потребує заміни фриз у кількості 64 шт. внаслідок тріщин. Але акт не констатує причину виникнення тріщин у фризах, та й неймовірним є те, що тріщини у фризах могли виникнути від протікання води. Не доведеним є факт намокання та здуття стелі під пластиковими панелями у ванній кімнаті, так як даний факт можливо було б встановити лише шляхом демонтажу пластикових панелей та огляду стелі під ними під час огляду, чого не було зроблено. Комісією не встановлена точна причина затоплення ванної кімнати позивача, про що свідчить запис у вище вказаному акті огляду, що комісія лише припускає, що вказане затоплення відбулося з причини прориву внутрішньоквартирної розводки води у ванній кімнаті квартири. В акті надана інформація, яка не є дійсною, так як ні вона, не члени її родини не перешкоджали огляду квартири та підпису акту. Позивач перелічив роботи з демонтажу різноманітного обладнання, дзеркал, плитки, фризів, шпаклівки, штукатурки тощо. Однак, які джерела визначають вартість перелічених робіт позивач у позові не навів, тому загальна сума, визначена позивачем, як необхідна для демонтажу та монтажу є голослівною, тобто не доведеною. Не навів позивач у позовній заяві назву організації, що проводила ремонтні роботи, або анкетні дані працівників, що проводили ці роботи, не надав копії договорів щодо проведення ремонту, копії кошторису робіт. При таких обставинах перевірити факт та об'єм виконаних робіт неможливо. Дані наведені у позовній заяві не відповідають дійсності, надані позивачем копії чеків, що нібито підтверджують придбання ним нової кахельної плитки, фризів, піску не підтверджують цей факт, так як загальна сума грошових витрат, визначена в них складає 29401 грн. Про ці витрати у позові не йдеться. Тобто, чеки додані позивачем як докази такими не є, бо не можуть мати відношення до відновлення його ванної кімнати. Позивачем додано квитанції на придбання кахельної плітки на площу 34 кв.м. Такою кількістю плітки можливо було обкласти велику кімнату квартири. При цьому, на момент придбання плітки, наскільки їй відомо, ОСОБА_1 робив ремонт у іншій квартирі - у будинку № 34 по вул. Кричевського, де і міг використати придбану плитку, чек про придбання якої міг надати суду. Позивач не долучив новий технічний паспорт своєї квартири для перевірки даних щодо площі приміщення його ванної кімнати та туалету. Позивач шляхом демонтажу стіни між ванною кімнатою та туалетом, ще до 02.07.2017 року, об'єднав їх, кількість кахельної плитки, необхідної для обкладання стін повинно значно зменшитись.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 20 липня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири, - відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись із вказаним вище рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся на це рішення з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції були проігноровані надані ним докази щодо права власності на квартиру АДРЕСА_1., а також усі надані ним докази та пояснення.

Судом першої інстанції були порушені засади рівності всіх учасників справи судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свободи в надані доказів, також порушено права людини і основоположних свобод.

13 вересня 2018 року на вищевказану апеляційну скаргу надійшов відзив ОСОБА_2, в якому вона вказує, що судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване рішення, тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 369 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять належних, та допустимих доказів неправомірних дій щодо залиття квартири саме відповідачки ОСОБА_2, а як наслідок - відсутній безпосередній причинний зв'язок між неправомірними діями та шкодою. Факт залиття квартири позивача внаслідок течі саме з квартири відповідача не підтверджений належними, допустимими та достатніми доказами. Оскільки за змістом статті 1166 ЦК України відсутність вини має доводити особа, яка завдала шкоди, тоді як у даному випадку факт завдання шкоди саме відповідачем не встановлений.

З таким висновком суду першої інстанції судова колегія погоджується виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.08.2018 року, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1. (а.с.110 т.3).

Із довідки КП «Жилсервіс-МЖК» від 26.05.2017 вбачається, що позивач ОСОБА_1 не зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, інших осіб зареєстрованими також не значиться (а.с 14).

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав від 25.09.2017 вбачається, що трикімнатна квартира АДРЕСА_2, з 15.10.2012 року на праві приватної власності належить відповідачці ОСОБА_2 (а.с. 65 виокремленого матеріалу).

У акті огляду житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1, складеного 07.07.2014 комісією у складі: головний інженер КП «Жилсервіс-МЖК» ОСОБА_3 та слюсар-сантехнік ОСОБА_4, вказано, що здійснено огляд квартири НОМЕР_2. На момент огляду встановлені наступні пошкодження приміщення: - намокання та здуття стелі під пластиковими панелями; - відставання плитки по всім стінам ванної кімнати (8,3 кв.м.), часткове розламування плитки); - потрібно заміна через тріщини плиточних фриз (64 штук); - намокання, здуття бокових та задньої стінок шафи у ванній кімнаті.

Імовірно, затоплення житлового приміщення виникнуло з причини прориву внтурішньоквартирної розводки у ванній кімнаті квартири АДРЕСА_2, що виникнуло 02.06.2014 року (а.с. 13).

У нижньому правому куті акту зазначено, що представники з квартири АДРЕСА_2 відмовилися від підпису в акті огляду приміщення в квартирі АДРЕСА_1.

Згідно частин 1, 2 статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини

Відповідно до роз'яснень, що містяться в пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 (з наступними змінами) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до положень статті 1166 єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає складові елементи: шкоду; протиправне діяння особи, яка її завдала; причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача шкоди. Цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Відповідно до статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування морального збитку, заподіяного внаслідок порушення його прав. Моральний збиток, зокрема, полягає в душевних стражданнях, що фізична особа випробувала в зв'язку з знищенням чи ушкодженням його майна. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, розмір моральних страждань визначається з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача чи інших обставин.

В пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року з наступними змінами «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз'яснено, що коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому в повному обсязі відшкодовуються збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди.

Матеріали справи свідчать, що допитаний свідок ОСОБА_5 пояснив, що працює директором КП «Жилсервіс-МЖК». В липня 2014 року до МЖК звернувся ОСОБА_1 та повідомив, що у нього в квартирі маються сліди залиття. Він відправив до квартири позивача працівників Шмаргуна та ОСОБА_4. Потім після огляду вони повідомили йому, що вище поверхом над квартирою позивача під ванною з водопровідної труби трохи сочилася вода, на його думку, це було діло не одного дня, накопичувалось, оскільки б хазяйка б це помітила, однак це призвело до відходу плитки від стіни у ванній кімнаті позивача. Він особисто не був в квартирі, нічого не оглядав, а лише підписав наданий інженером акт огляду. Про те, що мешканці скаржились на усадку дому йому не відомо, ніхто з цього приводу не звертався.

Допитаний свідок ОСОБА_6 пояснив, що він є хорошим другом ОСОБА_1, він раз в місяць буває в гостях у позивача. Влітку 2014 року у позивача почалася тріскатися плитка у ванній кімнаті в районі стелі в верхньому правому куті. Перша плитка, яка почала тріскатися та відлетіла, він побачив вкінці липня 2014. Він чув характерні звуки тріску плитки, коли ходив по підлозі в ванній також було чутно тріск плитки. Вони обговорювали це питання. Як ОСОБА_1 розказав йому, причиною цього було залиття з ванної кімнати квартири сусіда. Потім було проведено комісійний огляд ванної кімнати і встановлено дійсно, що це було через залиття з вище розташованої квартири. 24.07.2014 після відпадання першої плітки він побачив, що стіна мокра. У позивача в липні-серпні 2014 року перестало працювати світло. Схоже на те, що стеля була мокрою. Розбитої плитки було багато, декілька ящиків. Через залиття квартири та поганого спілкування з відповідачкою у позивача погіршився стан здоров'я.

Допитаний свідок ОСОБА_7 пояснила, що вона є сусідкою ОСОБА_8 по АДРЕСА_4. 02.07.2014 ОСОБА_9 зателефонувала їй, після того, як їй сказали, що відбулось залиття квартири. Вона прийшла до квартири ОСОБА_9, і розповіла, що прийшов сусід ОСОБА_1 та сказав, що його заливає. Вони включили воду, дивилися у ванній, всюди заглядали, однак ніякої течії не знайшли. Тому вона запропонувала ОСОБА_9 зателефонувати та викликати слюсаря, вона надала телефон та слюсар приїхав, однак нічого не знайшли. ОСОБА_1 нікого не запрошував до себе в квартиру з приводу залиття.

Допитаний свідок ОСОБА_10 пояснив, що 02.07.2014 він був в квартирі АДРЕСА_2, десь 10-15 хвилин. ОСОБА_9 в квартирі була сама та сказала, що їй сказали нібито з її квартири заливає сусіда. Він зайшов до її ванної кімнати та почав шукати протікання води, однак ні течі, ні води не бачив, там була лише ванна. Відкривали сильно воду, однак вологи не бачив.

Відповідно до п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 року N 76, у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт (додаток 4). В додатку № 4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов'язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім'я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

З матеріалів справи вбачається, що вищевказаний акт від 07.07.2014 року, складений комісією у складі: головний інженер КП «Жилсервіс-МЖК» ОСОБА_3 та слюсар-сантехнік ОСОБА_4, не відповідає вимогам, викладеним у Правилах, в ньому не зазначені конкретні причини залиття квартири та особи, які допустили таке залиття, відсутній висновок комісії щодо встановлення вини особи, яка вчинила залиття. Крім того, у вказаному акті не зафіксовано відомості щодо винної сторони, як і будь-які дані про осіб, присутніх при складанні акта, окрім позивача. При цьому, відповідача в день залиття не було допущено до квартири позивача. Цей акт складений через 5 днів від імовірного затоплення, акт складено за відсутності самого відповідача, що позбавило його можливості подання доказів на його спростування.

Крім того, в листі КП «Жилсервіс-МЖК» від 23.01.2018 року (т. 2 а.с. 5) вказано, що члени комісії ОСОБА_3 та ОСОБА_4 дійсно здійснювали огляд квартири позивача 07.07.2014 року, тобто вбачається, що в день залиття 02.07.2014 року огляд квартири позивача вказаними особами не здійснювався.

В акті вказано про ймовірність причини залиття, при цьому відповідач чи інші особи не перешкоджали доступ до своєї квартири, було здійснено оглядав ванної кімнати квартири відповідачки, однак сліди течі води не було виявлено, що підтверджено показаннями свідків ОСОБА_7, ОСОБА_10

Акт складався у відсутність керівника КП «Жилсервіс-МЖК» ОСОБА_5, в огляді і встановленні причин залиття керівник ОСОБА_5 участь не приймав, а лише підписав акт, який йому було надано.

Крім того, відсутні відомості щодо участі представника організації, яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення та гарячого водопостачання, відсутні докази того, що КП «Жилсервіс-МЖК» є організацією, яка здійснює обслуговування системи водопостачання.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що вказаний акт не може бути належним і допустимим доказом заподіяння відповідачем майнової шкоди.

Аналогічного висновку дійшов ВСУ в постанові від 23 серпня 2017 року у справі №6-2125цс16.

Посилання позивача на лист КП «Жилсервіс-МЖК» від 21.12.2017 (т. 2 а.с. 6), в якому зазначено, що протягом 2012-2017 ніхто з жильців будинку не звертався з питань усадки дома, - не підтверджує дійсні причини залиття квартири позивача.

При цьому, маючи можливість зробити фотознімки залиття квартири в день такого залиття, позивачем цього зроблено не було, в день залиття до квартири відповідача допущено не було. Фотознімки, які, як зазначив позивач, зроблені в його ванній, датовані 31.08.2016 року, тобто через два роки після залиття.

Також, позивачем були зазначені роботи, які він вважав необхідним для проведення у зв'язку з залиттям 02.07.2014 року, однак не підтвердженого належними та допустимими доказами необхідність проведення ремонту та робіт саме в такому обсязі, чи потребувалось проведення ремонтних робіт саме в такому обсязі; які причини відсутності плитки саме по всім стінам ванної кімнати (8,3 кв.м.), а не лише в місці ймовірного залиття, враховуючи, що в ванній кімнаті відповідачки не було встановлено течі, тобто не спростовані твердження відповідачки щодо можливого неякісного проведення попереднього ремонту ванної позивача. При цьому, не встановлено, яким чином, як зазначено в акті, відбулось намокання, здуття бокових та задньої стінок шафи у ванній кімнаті позивача при залитті 02.07.2014 року, враховуючи, що течі у ванній відповідачки виявлено не було. Також в акті зазначено, що потрібно заміна через тріщини плиткових фриз (64 штук), однак не встановлено, яким чином при залитті 02.07.2014 року з'явилися тріщини на плиткових фризах і одразу на 64 штуках.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов'язків у сторін.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Позивачем не надано договір на проведення ремонтних робіт, пов'язаних саме з залиттям 02.07.2014 року, або кошторисної документації на підтвердження проведених робіт тощо, що позбавляє можливості перевірити факт та об'єм виконаних чи необхідність виконання таких робіт.

Наданий позивачем з Інтернет-ресурсу розцінок на будівельні роботи не є належним та допустимим доказом для підтвердження вищевказаних обставин.

Визначити необхідний обсяг будівельних робіт, пов'язаний саме з залиттям, не можливо, надані квитанції не підтверджують обсяг необхідних матеріалів саме у зв'язку з залиттям. При цьому, квитанція на суму 16320 грн. на придбання керамічної плитки (на 34 кв.м.) та квитанція на суму 7200 грн. на придбання фризу не містить дати придбання цих матеріалів. Проте, в позовній заяві позивач зазначив, що «при першому огляді залитої ванної кімнати ми із сім'єю відразу ж зрозуміли, що нещодавній ремонт потрібно буде повторити». Отже, позивачем не доведено, що ці матеріали були куплені саме на ремонт пов'язаний з залиттям 02.07.2014 року, і що ці матеріали не використовувались для іншого ремонту. Товарний чек від 05.12.2016 року на суму 4881 грн. щодо придбання будівельних матеріалів також не є безспірним доказом на підтвердження вказаних обставин. При цьому, позивачем не спростовано твердження відповідачки, що позивач проводив ремонт іншої квартири, де проживають його батьки.

Належним доказом розміру матеріальної шкоди може слугувати, наприклад, висновок експертизи, кошторис складений відповідною будівельною організацією (зазначені висновки містяться в ухвалах ВССУ від 16 листопада 2016 року у справі № 644/11576/15-ц; від 31 травня 2017 року у справі № 761/10016/13-ц; від 17 серпня 2017 у справі № 667/8086/15-ц).

З огляду на вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволені позову, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження своїх вимог.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 365, 366, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 20 липня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 19 грудня 2018 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

І.С. Сащенко