Справа № 463/1174/17 Головуючий у 1 інстанції: Лакомська Ж.І.
Провадження № 22-ц/811/646/18 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Львівського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м.Львова в складі судді Лакомської Ж.І. від 17 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 17 листопада 2017 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задоволено частково.Стягнуто з ОСОБА_2 (ІПННОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 (ІПННОМЕР_2) заборгованість за невиконання грошового зобов?язання в сумі 56 500 (п?ятдесят шість тисяч п»ятсот) гривень та 640 (шістсот сорок) гривень судового збору.В задоволенні решти позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_4

В своїй апеляційній скарзі просить зменшити суму заборгованості на 8030,15 грн. Зазначає, що відповідно до платіжних доручень через систему «Приват24» з метою виконання боргових зобов'язань ним добровільно було перераховано кошти на особисту картку «Приватбанку» ОСОБА_3 в розмірі 6030,15 грн. та під час зустрічі 15 серпня 2017 року в м. Біловодськ, Луганської області в присутності дружини ОСОБА_3 йому було повернуто ще 2000 грн. Вказує, що загальна сума, яку отримав ОСОБА_3 складає 8030,15 грн., а сума боргу відповідно становить 48469, 85 грн.

Відповідно до ст. 368, ч.2 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, заперечення на позовну заяву, заяв про не підтримання позовної зави у частині позовних вимог ОСОБА_3 від 5.09.2017 року та 10.11.2017 року, апеляційної скарги, а також заяви позивача ОСОБА_3 від 10.10.2018 року про підтримання позовних вимог на суму 48469,85 грн., - колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 13 , ч. 2 ст. 16, ч.1 ст.509, ст. 526, ч.1 ст.530, ст. 610, ст. 625, ст.524, ст.ст.533-535 ЦК України, правову позицією Верховного Суду України у справі№6-113цс14, правовою позицією у постанові судових палат у цивільних та господарських справах Верховного суду України від 25 червня 2014 року у справі №6-25цс14 та задовольняючи позов частково, виходив з того, що 29 січня 2014 року між позивачем ОСОБА_3, як продавцем та відповідачем ОСОБА_2, як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, який посвідчений приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу. З наявної в матеріалах справи розписки від 29.01.2017 року, вбачається, що відповідач ОСОБА_2 зобов'язався до 01 березня 2014 року повернути позивачу ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 96 000 грн., з яких як ствердив позивач, йому повернуто 39500 грн., що також підтверджується відповідною розпискою позивача від 10.03.2017 року, відтак неповернутою залишається заборгованість в сумі 56500 грн. З наведеної вище розписки вбачається, що відповідач ОСОБА_2 надав таку в підтвердження боргового зобов'язання в сумі 96000грн. перед позивачем ОСОБА_3, з яких повернув позивачу 39500 грн., про що в судовому засіданні ствердив сам позивач, відтак неповернутою залишається заборгованість в сумі 56500 грн. Оскільки в судовому засіданні не здобуто доказів виконання відповідачем грошового зобов'язання на заявлену позивачем суму в розмірі 56500грн., слід вважати встановленим, що борг позивачу у вказаній вище сумі не повернуто, і тому, позовні вимоги про стягнення заборгованості в сумі 56500 грн. підлягають до задоволення. Суд не взяв до уваги посилання відповідача на те, що жодних боргових зобов'язань в нього перед позивачем немає, оскільки згідно заяви позивача ОСОБА_3, посвідченої приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Бурменко Н.О., згідно якої позивач ствердив, що з ним проведено всі розрахунки згідно договору купівлі - продажу житлового будинку, від 29 січня 2014 року, оскільки дана заява є підтвердженням виконання зобов'язань відповідно до вказаного вище договору купівлі - продажу, про те не є доказом повернення відповідачем грошових коштів, згідно вказаної вище розписки від 29.01.2014 року. Відтак позовна вимога про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_3 заборгованості в сумі 56500 грн. підлягає до задоволення. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_3 збитків з врахуванням індексу інфляції в сумі 62235,05 грн. та трьох відсотків річних від суми боргу в сумі 9251,48 грн. суд прийшов до наступних висновків. Суд не погоджується з вимогами позивача в частині стягнення з відповідача збитків з врахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, оскільки позивачем не обґрунтовано розміру таких сум, тому в задоволенні позову в цій частині суд відмовляє. Крім того, з врахуванням часткового задоволення позовних вимог, слід стягнути із відповідача на користь позивача понесені ним та підтверджені документально судові витрати в розмірі 640 грн.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

Позивач ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 у якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь заборгованість згідно розписки в сумі 56500 грн., збитки з врахуванням індексу інфляції в сумі 62235,05 гривень, три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 9251,48 грн., судові витрати в сумі 1279,87 грн., а всього стягнути грошових коштів на загальну суму 129266, 40 грн.

Позов мотивував тим. що 29 січня 2014 року між позивачем ОСОБА_3, як продавцем та відповідачем ОСОБА_2, як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. За даний будинок відповідач був зобов'язаний провести оплату в сумі 431 000 грн. При підписанні вказаного договору відповідач передав позивачу грошові кошти в сумі 335 000 грн., решту 96 000 грн., відповідач зобов'язався повернути до 01.03.2014 року, про що склав відповідну розписку. В подальшому 10.03.2014 року відповідач в рахунок погашення заборгованості за розпискою від 29.01.2014 року передав позивачу грошові кошти в сумі 39500 грн., відповідно невиплаченим залишився борг в сумі 56500 грн. Вказав, що він виконав свої зобов?язання з приводу продажу вказаного вище будинку належним чином, проте відповідач заборгованість в сумі 56500 грн. не сплатив. Вважає, що у зв'язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов'язання, останній зобов'язаний сплатити позивачу суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Перевіряючи оскаржуване рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також позицій обох сторін у судах обох інстанцій, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції в частині рішення, що оскаржується, частково обставинам справи та вимогам закону не відповідають.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 ЦК України , Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Також, відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Як вбачається із матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції 29 січня 2014 року між позивачем ОСОБА_3, як продавцем та відповідачем ОСОБА_2, як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, який посвідчений приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу (а.с.42-43).

Також, з наявної в матеріалах справи розписки від 29.01.2014 року (а.с.9), вбачається,що відповідач ОСОБА_2 зобов'язався до 1 березня 2014 року повернути позивачу ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 96000 грн., з яких, як ствердив позивач, йому повернуто 39500 грн., що також підтверджується відповідною розпискою позивача від 10.03.2014 року (а.с.10). Відтак неповернутою станом на 10.03.2014 року дійсно залишалась сума боргу за згаданим договором позики, що не оспорюється сторонами у суді апеляційної інстанції, - 56500 грн.

Також, як вбачається із матеріалів справи, а саме заяв про не підтримання позовної зави у частині позовних вимог ОСОБА_3 від 5.09.2017 року та 10.11.2017 року, апеляційної скарги відповідача, а також заяви позивача ОСОБА_3 від 10.10.2018 року про підтримання позовних вимог на суму 48469,85 грн., а також додатково копій квитанцій про сплату відповідачем та отримання позивачем грошових коштів (а.с. 61-67, 69, 97, 98), - відповідачем протягом розгляду справи позивачу було повернуто частину боргу (у період серпень - вересень 2017 року) у розмірі 8030,15 грн., що визнав позивач та фактично не підтримував позовних вимог у цій частині суми боргу, вказуючи, що до сплати відповідачем йому підлягає сума боргу у розмірі за виключенням вказаної суми, а саме у розмірі 48469,85 грн.

Враховуючи наведене суду слід було взяти до уваги вказані заяви у суді першої інстанції та те, що відповідачем частково погашено борг та повернуто позивачу 8030,5 грн., що впливає на розмір заборгованості, що підлягала стягненню.

Враховуючи вказане, апеляційну скаргу слід визнати обґрунтованою та таку задовольнити, зменшивши розмір заборгованості за договором позики за невиконання грошового зобов'язання, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача з 56500 грн. до 48469,85 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.2-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 17 листопада 2017 року- змінити.

Зменшити розмір заборгованості за невиконання грошового зобов?язання, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 з 56500 грн. до 48469,85 грн.

В решті рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 20.12.2018 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра