Справа № 490/8437/17 Головуючий суду першої інстанції Гуденко О.А.
Провадження № 22-ц/812/422/18 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2018 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Прокопчук Л.М., Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання - Богуславською О.М.,

за участю: позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 жовтня 2018 року про закриття провадження у справі, постановлену під головуванням судді Гуденко О.А., в залі судового засідання в м. Миколаїв, за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», Банк), Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (далі - Центральний ВДВС), відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, Державної казначейської служби України про захист цивільних прав,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з пізніше уточненим позовом до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, Державної казначейської служби України про захист цивільних прав.

Свої вимоги мотивував тим, що згідно з рішенням господарського суду Миколаївської області від 11 червня 2007 року з нього, як фізичної особи підприємця, було стягнуто на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 11 169,81 грн. та був виданий наказ № 4/190/07 від 22 червня 2007 року про стягнення з нього на користь Банку зазначеної суми.

13 вересня 2007 року Центральним ВДВС було відкрито виконавче провадження № 20356, а 14 травня 2008 року він перерахував суму цих коштів на розрахунковий рахунок, який був зазначений в листі Банку для добровільного погашення кредитного боргу, проте ці кошти були перераховані виконавчою службою стягувачу лише 23 жовтня 2008 року.

Між тим, 16 квітня 2009 року Банк, посилаючись на ті самі розрахунки, зазначаючи неправдиві відомості, що борг ще не сплачений, знову звернувся до суду з позовом про стягнення з нього кредитної заборгованості у загальному розмірі 7 891,06 грн.

Рішенням господарського суду від 21 липня 2009 року позов було задоволено повністю та 3 серпня 2009 року судом видано наказ № 17/194/09 на примусове виконання цього рішення.

30 січня 2010 року було відкрито виконавче провадження № 17153072, а 16 вересня 2010 року державним виконавцем Центрального ВДВС накладено арешт на майно боржника та заборону його відчуження, зокрема, на 1/2 частку належного йому гаражу НОМЕР_1 в автогаражному кооперативі «Стапель» за адресою провулок Парусний, 11-б, чим його незаконно позбавлено грошових коштів та майна.

Крім того, 1 серпня 2014 року тим же державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника та ця постанова направлена в Управління Пенсійного фонду в Центральному районі м. Миколаєва, де він отримує пенсію по інвалідності (інших доходів у нього немає), хоча державний виконавець зазначив, що він працює в цьому управлінні, що не відповідає дійсності, та не зазначено, що боржник є особою-підприємцем. В наслідок таких дій з його мінімальної пенсії по інвалідності було утримано по 20% до погашення боргу і загалом близько 8 000 грн.

На запит ПФУ державним виконавцем було роз'яснено, «що замість заробітна плата слід читати пенсія». На його думку, стягнення коштів проводиться з його пенсії незаконно та з неналежного боржника. Такі дії працівників Центрального ВДВС є непрофесійними, протизаконними та такими, що підпадають під дію ст. 358 КК України.

За ці останні шість років він тяжко хворів, переніс багато оперативних втручань, набув інвалідності, продовжує хворіти та витрачати кошти на придбання ліків, внаслідок чого має тяжкий матеріальний стан, проте такими незаконними діями відповідачі його позбавляють можливості купувати ліки, що призведе до загострення захворювання та загрозі життю.

17 липня 2014 року було припинено підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_3

З огляду на викладені обставини ОСОБА_3просив суд:

- визнати наказ № 17/194/09 від 3 серпня 2009 року, виданий господарським судом таким, що не підлягає виконанню;

- закінчити виконавче провадження № 17153072 з примусового виконання наказу № 17/194/09 від 3 серпня 2009 року, виданого господарським судом Миколаївської області про оплату боргу у сумі 7 891,60 грн. боржником ОСОБА_3;

- зобов'язати виконавчу службу Центрального району передати ОСОБА_3 всю документацію по виконанню наказу № 17/194/09 від 3 серпня 2009 року, а саме екземпляри з мокрою печаткою усіх постанов, копії платіжних доручень, приходних ордерів, складську довідку про прихід та витрати арештованого майна з докладним описом арештованого та описаного майна по акту опису та арешту від 14 липня 2011 року, копії чеків про продаж арештованого майна;

- стягнути з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» безпідставно отримані кошти в сумі 7 438, 60 грн.;

- стягнути з виконавчої служби на користь ОСОБА_3 безпідставно стягнуті в рахунок виконавчого збору 353 грн. та в рахунок витрат виконавчого провадження 100 грн. шляхом списання з рахунків, які ведуться органами Державного казначейства України;

- зняти арешт з 1/2 частки гаража НОМЕР_1 в АГК «Стапель» за адресою: м. Миколаїв провулок Парусний, 11-б, що належить ОСОБА_3;

- стягнути солідарно з виконавчої служби та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» моральну шкоду, спричинену їх незаконними діями, наслідком яких стала повна втрата здоров'я, у розмірі 304 500 грн. з рахунків ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на пенсійний рахунок ОСОБА_3 в Управлінні ПФУ в Центральному районі м. Миколаєва.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 3 жовтня 2018 року провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, Державної казначейської служби України в частині позовних вимог про:

- визнання наказу Господарського суду Миколаївської області №17/194/09 від 3 серпня 2009 року таким, що не підлягає виконанню;

- закінчення виконавчого провадження № 17153072 з примусового виконання наказу №17/194/09 від серпня 2009 року, виданого Господарським судом Миколаївської області про сплату ОСОБА_3 заборгованості в сумі 7 891,60 грн.;

- зобов'язання виконавчу службу Центрального району м. Миколаєва передати ОСОБА_3 всю документацію з виконання наказу № 17/194/09 від 3 серпня 2009 року;

- стягнення з виконавчої служби на користь ОСОБА_3 суми витрат виконавчого провадження в загальному розмірі 453 грн.;

- зняття незаконного арешту з 1/2 частки гаражу НОМЕР_1 в автогаражному кооперативі «Стапель» за адресою: м. Миколаїв, пров. Парусний,11-б, який належить ОСОБА_3, закрито відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Закриваючи провадження у справі в частині цих позовних вимог ОСОБА_3, місцевий суд виходив із того, що за змістом вимог позивач не згоден з судовим рішенням про повторне, на його думку, стягнення боргу, яке виконується примусово державною виконавчою службою. Між тим, відповідно до норм чинного законодавства України рішення суду оскаржується до судів вищої інстанції в порядку та з підстав, визначених процесуальним законом. Отже, чинним законодавством виписаний єдиний для всіх порядок оскарження судового рішення, а тому намагання особи зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову про визнання рішення суду таким, що не підлягає виконанню - є безпідставним.

Щодо позовних вимог про закінчення виконавчого провадження, зобов'язання виконавчу службу передати позивачеві всю документацію з виконання наказу господарського суду, стягнення з виконавчої служби 453 грн. та зняття незаконного арешту з 1/2 частки гаражу, суд першої інстанції дійшов висновку, що ці вимоги не є цивільно-правовими, оскільки пов'язані виключно із здійсненням виконавчого провадження, а відтак вони не є предметом регулювання ЦК України. Тому такі акти і дії не можуть бути оскаржені за правилами і на підставах, визначених цивільним законодавством, отже боржник не може пред'являти такий позов, оскільки законом для нього встановлений інший порядок вирішення питання, передбачений Законом України «Про виконавче провадження», розділом VI Господарського процесуального кодексу України та розділом VII ЦПК України.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою місцевого суду, ОСОБА_3 посилаючись на її незаконність з підстав доводів викладених ним у позовній заяві просив її скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення його позовних вимог.

Представники відповідача правом надання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до пункту 9 розділу XIII "Перехідні положення" ЦПК України у редакції Закону України N 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" (далі - ЦПК України) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 3 Цивільного процесуального Кодексу України в редакції Закону України № 2147-УШ від 3 жовтня 2017 року, що набув чинності 15 грудня 2017 року, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (ст.ст. 55, 124), а ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративним справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України, Господарським процесуальним кодексом України, Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом України про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення.

За положеннями ч. 1 ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо вона не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення у зв'язку з виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи.

Вказана підстава включає в себе перш за все справи непідвідомчі суду, а також випадки звернення до суду з вимогами, які не підлягають правовому захисту.

Судом встановлено, що рішенням господарського суду Миколаївської області від 11 червня 2007 року стягнуто з суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором, пеню, судові витрати, а всього у розмірі 11 169,81 грн. та був виданий наказ № 4/190/07 від 22 червня 2007 року про стягнення з нього на користь Банку зазначеної суми ( т.1 а.с.81, 82, 93,94).

13 вересня 2007 року Центральним ВДВС було відкрито виконавче провадження № 20356, а 14 травня 2008 року ОСОБА_3 перерахував суму цих коштів на розрахунковий рахунок, який був зазначений в листі Банку для добровільного погашення кредитного боргу, проте ці кошти були перераховані виконавчою службою стягувачу лише 23 жовтня 2008 року ( т. 1 а.с. 82-90).

Рішенням господарського суду від 21 липня 2009 року стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором, пеню, судові витрати, а всього на суму у розмірі 7 891.14 грн. та 3 серпня 2009 року на виконання цього рішення судом видано наказ № 17/194/09 на примусове виконання цього рішення (т. 1 а.с. 91, 95, 99).

30 січня 2010 року було відкрито виконавче провадження № 17153072, а 16 вересня 2010 року державним виконавцем Центрального ВДВС накладено арешт на майно боржника та заборону його відчуження, зокрема, на 1/2 частку належного позивачу гаражу НОМЕР_1 в автогаражному кооперативі «Стапель» за адресою провулок Парусний, 11-б (т. 1 а.с. 101, 109).

Крім того, 1 серпня 2014 року тим же державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника та ця постанова направлена в Управління Пенсійного фонду в Центральному районі м. Миколаєва, де ОСОБА_3 отримує пенсію по інвалідності.

17 липня 2014 року було припинено підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_3

Зі змісту інформаційного листа від 24 жовтня 2017 року на адресу боржника Управлінням ДВС ГТУЮ у Миколаївській області роз'яснено, що під час примусового виконання наказу Господарського суду Миколаївської області від 03 серпня 2009 року № 17/194/09 було встановлено, що боржник отримує пенсію в управлінні ПФУ в Центральному районі м. Миколаєва. За період з жовтня 2014 року по жовтень 2017 року з пенсії боржника утримано кошти на загальну суму 7 891,60 грн., з яких перераховано на погашення боргу за виконавчим документом 7 274,02 грн., на погашення виконавчого збору 517,58 грн та на погашення витрат виконавчого провадження 100 грн.

Таким чином встановлено, що на примусовому виконанні Центрального ВДВС перебував наказ господарського суду Миколаївської області виданий 03 серпня 2009 року щодо виконання рішення цього суду зі сплати позивачем боргу та судових витрат у загальному розмірі 7 891,60 грн. Отже відбувалася стадія виконання судового рішення.

Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси фізичних та юридичних осіб, а виконання судового рішення є завершальною стадією судового провадження, яким досягається кінцева мета правосуддя - захист інтересів фізичних та юридичних осіб і реальне поновлення їхніх порушених прав.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб ДВС передбачалося ст. 13 Закону України від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР «Про державну виконавчу службу», а також частиною третьою ст. 6, ч. 1 ст. 12, ст. 82 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-ХІV), які були чинними на час відкриття виконавчого провадження та звернення стягнення на майно та доходи боржника.

У ч. 1 та 2 ст. 383 ЦПК України, в редакції чинній на час звернення з позовом, передбачалося, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи ДВС під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Частина 2 ст. 384 ЦПК України у вказаній редакції передбачала, що така скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Аналогічна вимога містилася й у статті 1212 ЦК України у редакції, чинній на час звернення особи з позовом до суду, а саме: скарги на дії чи бездіяльність органів ДВС щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 74 діючого Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів ДВС щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів ДВС щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

У ч. 1 ст. 447 та ч. 1 ст. 448 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року зазначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Аналогічно врегульовано вказане питання в ч. 1 ст. 339 та ч. 1 ст. 340 ГПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року, а саме: сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Аналіз правових норм, передбачених ч. 1 ст. 74 Закону № 1404-VIII, з урахуванням вимог ст.ст. 447, 448 ЦПК України та ст.ст. 339, 340 ГПК України у редакціях від 03 жовтня 2017 року, дає підстави зробити висновок, що в разі оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця під час виконання судового рішення при виконані рішення, ухваленого за правилами цивільного судочинства, зазначена скарга розглядається судом, який ухвалив вказане рішення за правилами цивільного судочинства, а якщо скарга подається на рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб ДВС щодо виконання судового рішення, ухваленого за правилами господарського судочинства, таку скаргу розглядає відповідний господарський суд, який ухвалив таке рішення за правилами господарського судочинства, відповідно.

За повідомленням Центрального ВДВС в цьому відділі знаходиться зведене виконавче провадження з примусового виконання:

-виконавчого листа Центрального районного суду м. Миколаєва № 42-222 від 02 червня 2009 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 боргу у розмірі 3 833,96 грн.;

-наказу Господарського суду Миколаївської області № 17/194/09 від 03 серпня 2009 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» боргу у розмірі 7891,60 грн.;

-виконавчого листа Центрального районного суду м. Миколаєва № ц2-1927 від 18 травня 2010 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» боргу у розмірі 21 546,33 грн.

Разом з тим ні в ЦПК України, ні в ГПК України не урегульовано порядок розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб ДВС щодо виконання судових рішень при вчиненні таких дій у зведеному виконавчому провадженні.

При виконанні судових рішень діє правило існування одного виконавчого провадження про примусове виконання щодо одного боржника, незалежно від кількості судових рішень та юрисдикції, у яких вказані рішення, що підлягають примусовому виконанню, були ухвалені, та кількості стягувачів.

Також існує лише одна підстава для виведення виконавчого документа зі зведеного виконавчого провадження - це наявність підстав для завершення виконавчого провадження. При цьому таким правом наділений лише виконавець, який ухвалює відповідну постанову, що є його дискреційним повноваженням.

Суд такими повноваженнями не наділений.

Крім того, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню ( ч. 1 ст. 328 ГПК України).

Отже суд першої інстанції дослідивши обставини справи та надані докази правильно встановив, що на примусовому виконання Центрального ВДВС перебуває виконавчий документ - наказ господарського суду Миколаївської області № 17/194/09 від 3 серпня 2009 року, виданий на підставі рішення цього ж суду про стягнення з ОСОБА_3 боргу у розмірі 7 891, 60 грн., у зв'язку з чим позивач є стороною виконавчою провадження, який вважає безпідставним проведення виконавчий дій з огляду на неправомірність дій стягувача - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів погоджується з висновком районного суду, що провадження у справі за позовними вимогами про:

- визнання наказу Господарського суду Миколаївської області №17/194/09 від 3 серпня 2009 року таким, що не підлягає виконанню;

- закінчення виконавчого провадження № 17153072 з примусового виконання наказу №17/194/09 від 03 серпня 2009 року, виданого Господарським судом Миколаївської області про сплату ОСОБА_3 заборгованості в сумі 7 891,60 грн.;

- зобов'язання виконавчу службу Центрального району м. Миколаєва передати ОСОБА_3 всю документацію з виконання наказу № 17/194/09 від 3 серпня 2009 року;

- стягнення з виконавчої служби на користь ОСОБА_3 суми витрат виконавчого провадження в загальному розмірі 453 грн.;

- зняття незаконного арешту з 1/2 частки гаражу НОМЕР_1 в автогаражному кооперативі «Стапель» за адресою: м. Миколаїв, пров. Парусний,11-б, який належить ОСОБА_3, закрито відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, за тією підставою, що ці вимоги не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства, оскільки наведеними нормами законодавства передбачено іншій порядок та спосіб захисту прав та інтересів ОСОБА_3

Питання щодо закінчення виконавчого провадження, надання стороні виконавчого провадження документів виконавчого провадження, безпідставності стягнення витрат виконавчого провадження та накладення арешту на майно боржника - власника цього майна, та інші питання, що виникають при здійсненні виконавчого провадження підлягають вирішенню у спосіб звернення сторони виконавчого провадження зі скаргою на рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби до суду, який видав виконавчий документ, а при зведеному виконавчому провадження до суду адміністративної юрисдикції, в порядку та у спосіб, визначений Законом України «Про виконавче провадження» та відповідними цивільно-процесуальними або господарсько-процесуальними нормами.

Питання щодо визнання наказу Господарського суду Миколаївської області №17/194/09 від 3 серпня 2009 року таким, що не підлягає виконанню, вирішується Господарським судом Миколаївської області за заявою стягувача або боржника відповідно до вимог ст. 328 ГПК України.

За такого суд першої інстанції правильно закрив провадження в частині зазначених позовних вимог ОСОБА_3 відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та підлягає залишенню без задоволення, так як ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, та не підлягає скасуванню.

На підставі викладеного та у відповідності до положень, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 3 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Л.М. Царюк

Судді: Л.М. Прокопчук

Н.В. Самчишина

Повний текст постанови складено 21 грудня 2018 року.