Справа № 454/913/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2018 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Фарина Л. Ю. ,

при секретарі Кочмар Н.-Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокалі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Бутинської сільської ради Сокальського району, третьої особи головне управління держгеокадастру у Львівській області, що не заявляє самостійних вимог про визнання права власності на спадкове майно, ,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд із даною позовною заявою до відповідача.

Свої вимоги мотивує тим, що 17 лютого 2002 року померла її мати ОСОБА_2, яка до дня смерті проживала та була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1. Зазначає, що до дня смерті проживала із мамою та доглядала її.

Після смерті матері відкрилась спадщина на належне їй майно, зокрема на земельну ділянку площею 1,48га., що розташована на території Бутинської сільської ради та належала їй на підставі Сертифікату на право приватної власності на землю серії ЛВ №16515. Вказує, що вона є єдиним спадкоємцем після її смерті за законом. Звернувшись у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини Постановою державного нотаріуса від 21.03.2018р. їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на середню земельну частку розміром 1,48 га, що розташована на території Бутинської сільської ради Сокальського району Львівської області, що передана для ведення селянського або колективного господарства, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищевказану земельну ділянку також розяснено, що законом передбачено, що майно, яке на день смерті не належало спадкодавцеві не входить до складу спадщини, тому видати Свідоцтво про право на спадщину за законом в межах провадження по спадковій справі неможливо, а тому рекомендовано звернутися до суду.

Просить суд визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 1,48га., без конкретного визначення зовнішніх меж на місцевості, для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства, згідно Сертифікату на право приватної власності на землю(середню земельну частку) серії ЛВ №16515 від 26.05.1997р., в порядку спадкування після смерті матері.

Позивач в судове засідання не прибула, подала заяву в якій вказує, що позовні вимоги підтримує, просить задовольнити, розгляд справи проводити без її участі.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, подав заяву, у якій покликається на розсуд суду, розгляд справи просить проводити без його участі.

Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Львівської області в судове засідання не прибув, подав в суд заяву, в якій вказує, що позовні вимоги визнає, справу просить слухати без їх участі.

Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши письмові матеріали справи суд дійшов до наступних висновків.

ОСОБА_3 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

В свою чергу, відповідно до п. г ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦПК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до свідоцтва про народження серії ІІІ-СГ № 341524, встановлено, що мати позивачки є ОСОБА_2

ОСОБА_3 про реєстрацію в Спадковому реєстрі №51121995 від 02.03.2018р., встановлено, що спадкоємцем першої черги являється ОСОБА_1.

Із свідоцтва про смерть І-СГ №167755, актовий запис №08, встановлено що 18.02.2002р. померла мама позивачки ОСОБА_2

У відповідності до свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІ-СГ №345280 встановлено, що позивачка змінила своє дошлюбне прізвище з «Равлик» на чоловікове «Витрикуш».

ОСОБА_3 постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину винесеної державним нотаріусом ОСОБА_4 від 21.03.2018 року вбачається, що спадкоємцем ОСОБА_1 не надано жодних документів, які б підтверджували той факт, що вищевказана земельна ділянка належала спадкодавцю на день смерті на праві приватної власності. Законом передбачено, що майно, яке на день смерті не належало спадкодавцеві не входить до складу спадщини, а отже видати Свідоцтво про право на спадщину за законом в межах провадження по спадковій справі не можливо. Дослідженою постановою вбачається, що у такій зазначено, що документ, що посвідчує право на земельну ділянку, також є рішення суду про визнання права на земельну ділянку в порядку спадкування.

ОСОБА_3 сертифікату на право приватної власності на землю серії ЛВ №16515 ОСОБА_2 являється власником земельної ділянки - площею 1,48га., що розташована на території Бутинської сільської ради.

Разом з цим, на час смерті матері позивачки діяв ЦК України (1963р.)

ОСОБА_3 п.п.4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2003р.) щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.04. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Саме тому, суд не погоджується з вимогою позивача про визнання права власності на земельну ділянку, оскільки спадкуванню підлягає лише право на таку.

Відповідно до ст.1268 ЦК України, спадкоємець який проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину.

Судом встановлено, що позивачка є єдиною спадкоємицею після смерті ОСОБА_2, оскільки проживала з ним на час смерті, а тому вважається такою, що прийняла спадщину.

Однак вона позбавлена змоги отримати свідоцтво про право на спадщину, а тому, з огляду на визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку, про підставність позовних вимог в частині визнання права на земельну частку (пай).

Таким чином, оцінивши всі докази по справі в їх сукупності суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, 29.06.1966р.н.(ІН НОМЕР_1) в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2, яка померла 17.02.2002 року право на земельну ділянку площею 1,48га., без конкретного визначення зовнішніх меж на місцевості, для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства) згідно Сертифікату на право приватної власності на землю(середню земельну частку) серії ЛВ №16515, що виданий на підставі розпорядження голови райдержадміністрації №252 від 26.05.1997р.,

Рішення може бути оскаржене учасниками розгляду шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги в апеляційному порядку безпосередньо до Апеляційного суду Львівської області.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Сокальський районний суд Львівської області.

Повне судове рішення складено 14 травня 2018р.

Головуючий: Л. Ю. Фарина