П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2018 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі :

Головуючого: Прокопчук Л.М.

Суддів Самчишиної Н.В., Царюк Л.М.

Із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

За участю представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Южноукраїнського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 листопада 2018 року, постановлену в приміщенні того ж суду у складі судді Далматової Г.А. про забезпечення позову у цивільній справі (єдиний унікальний номер 486/1084/18, номер провадження 22-ц/812/534/18) за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу у м. Київ Рогач Вадим Вікторович, приватний нотаріус Южноукраїнського міського нотаріального округу Миколаївської області Дмитрієва Валентина Володимирівна, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу квартири,

В С Т А Н О В И Л А :

В серпні 2018 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу у м. Київ Рогач В.В., приватний нотаріус Южноукраїнського міського нотаріального округу Миколаївської області Дмитрієва В.В., про визнання недійсними договорів купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2.

В позові зазначав, що він у квітні 2015 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики. Ухвалою Южноукраїнського міськрайонного суду Миколаївської області від 21.04.2015 року в порядку забезпечення позову було накладено арешт на квартиру відповідача АДРЕСА_2, заборонивши відповідачу вчиняти будь-які дії щодо відчуження майна. На виконання ухвали суду державним виконавцем ДВС Южноукраїнського МУЮ 24.04.2015 року була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Рішенням Южноукраїнського міськрайонного суду Миколаївської області від 16.06.2015 року позов було задоволено, з ОСОБА_5, на його користь стягнута заборгованість за договором позики в сумі 2548746,98 грн. та понесені судові витрати. На виконання вищевказаного рішення 21.08.2015 року державним виконавцем ДВС Южноукраїнського МУЮ була винесена постанова про накладання арешту на все майно, що належить відповідачу, заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна. Не зважаючи на заборону, ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу від 30.12.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу у м. Києві Рогач В.В., продав спірну квартиру відповідачу ОСОБА_6, а остання за договором купівлі-продажу від 26.06.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Южноукраїнського міського нотаріального округу Дмитрієвою В.В., продала її відповідачу ОСОБА_3 Рішення суду про стягнення боргу з ОСОБА_5 не виконано. Посилаючись на те, що на момент вчинення договорів купівлі-продажу спірної квартири існувала заборона щодо її віджучення, а також на порушення його прав укладанням вказаних договорів, просив визнати їх недійсними (а.с. 3-10).

29 жовтня 2018 року представник позивача ОСОБА_9 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2, в зв'язку з тим, що спірна квартира вже двічі була продана та відповідач ОСОБА_3 може її відчужити. Також просив заборонити ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії щодо відчуження вказаної квартири (а.с. 12-13).

Ухвалою Южноукраїнського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 листопада 2018 року заяву представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_9 задоволено.

Накладено арешт на об'єкт нерухомого майна № 08, а саме: квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 69,3 кв.м., житловою площею 46,1 кв.м., власником якої є ОСОБА_3 (АДРЕСА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1). Заборонено ОСОБА_3 проводити дії по відчуженню в будь-який спосіб об'єкта нерухомого майна № 08, а саме, квартири АДРЕСА_2, загальною площею 69, 3 кв.м., житловою площею 46,1 кв.м. (а.с. 1).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просив скасувати вказану ухвалу суду, посилаючись на порушення гарантованих законом його прав власника квартири, набуття ним права власності на законних підставах (а.с.31-33).

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник позивача просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Інші учасники справи, належно повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились.

Заслухавши доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши наявні в справі докази, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а ухвалу суду залишити без змін з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону, з огляду на наступне.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірне майно є предметом позову, між сторонам виник спір, а також з того, що у разі відчуження майна квартири виконання рішення суду може бути утрудненим чи неможливим.

Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального та процесуального права.

Як зазначено в п. 4 Рішення Конституційного Суду від 31.05.2011 року № 4-рп/2011 "У справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_10 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 376 у взаємозв'язку зі статтями 151, 152, 153 Цивільного процесуального кодексу України") інститут забезпечення позову передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Разом з тим у Кодексі встановлено систему захисту прав особою, щодо якої застосовано заходи забезпечення позову. Складовими такої системи є: співмірність видів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами; можливість суду вимагати від позивача забезпечити його вимогу заставою; відшкодування особі збитків, завданих забезпеченням позову; право на апеляційне оскарження ухвали суду щодо забезпечення позову.

Колегія суддів апеляційного суду бере до уваги, що за змістом ст. ст. 149-152 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Отже, забезпечення позову - це вжиття судом, в провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом про присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Такий інститут цивільно-процесуального законодавства передбачений з метою попередження несумлінних дій відповідача, який може, наприклад, сховати або продати майно, тобто з метою усунення утруднення або неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

За змістом частини першої статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Положеннями статті 150 ЦПК України встановлено види забезпечення позову, одним з яких є заборона вчиняти певні дії.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов'язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що процесуальним законом визначено обов'язок заявника обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову, вказати про наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту.

Також, колегія суддів апеляційного суду враховує, що відповідно до роз'яснень п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи.

З матеріалів справи, що надійшли, вбачається, що ухвалою Южноукраїнського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу в порядку забезпечення позову, накладено, зокрема, арешт на квартиру АДРЕСА_2, заборонивши ОСОБА_5 вчиняти будь-які дії щодо відчуження майна.

Заочним рішенням того ж суду від 16.06.2015 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4, заборгованість за договором позики в сумі 2548746,98 грн. та судові витрати. Рішення суду не виконано.

Відповідно до інформаційної довідки вказана квартира обтяжена постановою відділу ДВС від 24.04.2015 року - на неї накладено арешт, заборонено здійснювати її відчуження. Обтяження припинено на підставі постанови окружного адміністративного суду м. Києва від 12.11.2015 року по справі № 626/103826/15а, але як повідомив пізніше вказаний суд, справи за № 626/103826/15а провадженні суду взагалі не було.

ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу від 30.12.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу у м. Києві Рогач В.В., продав спірну квартиру відповідачу ОСОБА_6, а остання за договором купівлі-продажу від 26.06.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Южноукраїнського міського нотаріального округу Дмитрієвою В.В., продала її відповідачу ОСОБА_3 Рішення суду про стягнення боргу з ОСОБА_5 не виконано.

Вирішуючи питання про задоволення забезпечення позову, суд першої інстанції звернув належну увагу на вимоги закону та роз'яснення зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, а також на обставини справи.

Крім того, спірне майно залишається у користуванні, а тому додаткових обмежень, крім неможливості його відчуження для відповідача не існує, він має можливість повноцінно володіти та користуватися майном.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати ухвалу, яка оскаржується, такою, що постановлена судом з порушенням норм Цивільно-процесуального Кодексу України.

Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Ухвалу Южноукраїнського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий Л.М. Прокопчук

Суддя Н.В. Самчишина

Суддя Л.М. Царюк

Повний текст судового рішення складено 21.12.2018 року