МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
_______________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 521/2511/13-ц
Пр.№6/521/457/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2018 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста ОСОБА_1 в складі:

головуючого судді - Сегеди О.М.

при секретарі - Романюк О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_1 заяву ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконаннюпо цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

В провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2014 року позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було задоволено у повному обсязі.

28 серпня 2018 року до Малиновського районного суду м. Одеси звернувся представник ОСОБА_2 із заявою про визнання виконавчого листа №521/2511/13-ц таким, що не підлягає виконанню, в обґрунтування якої зазначив, що 15 серпня 2018 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» було укладено Договір факторингу та Договір відступлення права вимоги за договором іпотеки.

Зазначив, що 21 серпня 2018 року ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» було звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом його набуття у власність, таким чином, правовідносини за спірним кредитним договором припинились.

Посилаючись на вищевикладене, представник ОСОБА_2 просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист, виданий на підставі заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2014 року по справі №521/2511/13-ц про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП Факторинг» в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором за №ML-501/080/2008 від 04 квітня 2008 року суму у загальному розмірі 6111627,56 грн. та в рівних частках суму сплаченого судового збору у розмірі 3441,00 грн.

Представник заявника, який діє на підставі довіреності від 14 листопада 2016 року, в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, згідно якої підтримав подану заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, просив її задовольнити та розглянути справу за його відсутності (а.с. 147)

Представник ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» в судове засідання не зявився, раніше надав через канцелярію суду клопотання, згідно якого зазначив, що ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» задовольнило свої вимоги за рахунок іпотечного майна у повному обсязі, проти задоволення заяви не заперечував, просив розглянути заяву за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду заяви повідомлявся судом у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, подану заяву, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що в провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2014 року позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було задоволено у повному обсязі, суд вирішив: стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором за №ML-501/080/2008 від 04 квітня 2008 року суму у загальному розмірі 6111627,56 грн. та в рівних частках суму сплаченого судового збору у розмірі 3441,00 грн. (а.с. 92-94).

Вищевказане рішення набрало законної сили та на його виконання Малиновським районним судом м. Одеси 16 березня 2015 року було видано виконавчий лист (а.с. 125).

Встановлено, що 15 серпня 2018 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» було укладено Договір факторингу та Договір відступлення права вимоги за договором іпотеки від 04 квітня 2008 року (а.с. 139-141).

Відповідно до ч. 1 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Згідно ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Порядок примусового виконання судових рішень регламентовано спеціальним законом - Законом України «Про виконавче провадження», яким визначено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Розділом VII цього Закону визначається загальний порядок звернення стягнення на майно боржника. Серед іншого, відповідно до частини першої статті 48 цього Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Положеннями статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» визначено особливості звернення стягнення на заставлене майно. Зокрема, згідно із частиною сьомої цієї статті примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку".

За змістом цієї статті підставою для застосування положень Закону України «Про іпотеку» до спірних правовідносин є звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто його арешт, вилучення та примусова реалізація в розумінні частини першої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження».

Отже, норми Закону України «Про виконавче провадження» допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження без судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя.

З матеріалів справи вбачається, що предметом договору іпотеки №PML-501/080/2008 від 04 квітня 2008 року, укладеному між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 є квартира АДРЕСА_1 (а.с. 133).

Встановлено, що 21 серпня 2018 року ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» було звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом його набуття у власність, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 142-143).

Аналіз положень ст.ст. 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 328, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

Встановлено, що у п. 6.4. договору іпотеки №PML-501/080/2008 від 04 квітня 2008 року, укладеному між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 міститься застереження про те, що сторони встановлюють, що положення пункту 6.4. з підпунктами цього Договору, разом з іншими положеннями цього Договору, являють собою повний укладений договір між Сторонами про задоволення вимог Іпотекодержателя в якому сторони визначили можливі способи звернення стягнення на предмет Іпотеки.

Відповідно до вимог статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Згідно ч. 1ст. 18 Цивільного процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. При цьому виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст. ст. 6,13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вирішуючи питання щодо визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд вважає, що під іншими причинами, про які йдеться в частині другій статті 432 ЦПК України, слід розуміти не припинення обов'язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв'язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Так, наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові. Обов'язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав.

Підстави припинення цивільно-правових зобов'язань, зокрема, містить глава 50 розділу І книги пятої ЦК України. Так, зобов'язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов'язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов'язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання. Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред'явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред'явлення цього листа до виконання.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що вимоги заяви обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Керуючись Законом України «Про іпотеку», Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 260, 261, 353, 432 ЦПК України , суд, -

ухвалив:

Заяву ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконаннюпо цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист, виданий Малиновським районним судом м. Одеси 16 березня 2015 року на підставі заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2014 року по справі №521/2511/13-ц про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг» в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором за №ML-501/080/2008 від 04 квітня 2008 року суму у загальному розмірі 6111627,56 грн. та в рівних частках суму сплаченого судового збору у розмірі 3441,00 грн.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її проголошення.

Суддя: О.М. Сегеда