Дата документу 19.11.2018 Справа № 552/2811/18
Провадження № 2/554/2255/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2018 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді - Материнко М.О.,

за участю секретаря судового засідання - Безуглої В.О.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

адвоката позивача - ОСОБА_2,

адвоката відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (61153, АДРЕСА_1) до ОСОБА_4 (АДРЕСА_3), третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради (61002, м. Харків, вул. Чернишевська, буд. 55) про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

17.05.2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, відповідно до якого прохала суд позбавити відповідача ОСОБА_4 батьківських прав щодо малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з відповідачем позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з 24.11.2011 року, який між ними було розірвано за рішенням суду від 20.06.2014 року. Від вказаного шлюбу вони мають доньку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказаним рішенням суду про розірвання шлюбу також було стягнуто з батька (відповідача у справі) аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 до досягнення нею повноліття, а також аліменти на утримання ОСОБА_1 (позивача у справі). Позивачем зазначено, що дитина проживає з нею та перебуває на її повному утриманні. Батько, відповідач у справі, взагалі не виконує своїх обов'язків щодо виховання дитини, не підтримує зв'язок з нею, не спілкується, не цікавиться її здоров'ям, не приймає участі у житті дитини. Разом з тим, позивачем зазначено, що відповідач добровільної допомоги на утримання дитини не надає, рішення суду про стягнення аліментів на дитину добровільно не виконує, що стало підставою звернення позивача вказаного рішення до примусового виконання через органи виконавчої служби. Позивачем зазначено, що деякий час з доходу відповідача примусово стягувались кошти на виконання рішення суду про стягнення аліментів на утримання дитини, але фактично з лютого 2016 року по теперішній час примусові стягнення припинились, оскільки відповідач офіційно не працевлаштований та не має офіційного доходу. Полтавським відділом поліції ГУНП в Полтавській області за заявою позивача ОСОБА_1 порушено кримінальне провадження за ч. 1 ст. 164 КК України за фактом злісного ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), розслідування триває, однак вказаний факт також не впливає на батька дитини, жодним чином його відношення до дитини не змінилось. Вказане і стало підставою звернення позивача до суду з вимогою позбавити відповідача батьківських прав відносно спільної дитини з підстави ухилення останнього від виконання своїх обов'язків з виховання дитини.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 22.06.2018 року відкрито загальне позовне провадження у справі з викликом всіх учасників справи.

Відзив на позовну заяву від відповідача ОСОБА_4 до суду не надходив.

03.09.2018 року до суду надано висновок Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 03.09.2018 р. щодо доцільності позбавлення батьківських прав.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 27.09.2018 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні 08.11.2018 р. позивач ОСОБА_1 та її адвокат ОСОБА_2 позовну заяву підтримали, прохали задовольнити та вирішити питання про стягнення судових витрат, а саме судового збору та витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання 08.11.2018 р. не з'явився, про причини неявки суд не повідомляв; адвокат відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, прохав суд відмовити в його задоволенні.

Представник Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради у судове засідання 08.11.2018 р. не з'явився, надав 03.09.2018 р. до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши зібрані у справі докази, встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.12.2011 року, який між ними було розірвано на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 20.06.2014 року № 643/2120/14-ц, що набрало законної сили (а.с. 9-12).

Згідно зі свідоцтва про народження (а.с. 7) під час перебування сторін у шлюбі в них 30.12.2012 року народилась спільна дитина - ОСОБА_5.

Вказаним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 20.06.2014 року також стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину, починаючи з 13.02.2014 р. до досягнення дитиною повноліття. При прийнятті рішення про стягнення аліментів на дитину судом було встановлено, що батько дитини не надав до суду доказів, що він добровільно утримує на належному рівні свою дитину.

Також, згідно з вказаним рішенням Московського районного суду м. Харковавід 20.06.2014 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 на її утримання аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів щомісяця, починаючи з 13.02.2014 р. на час її відпустки по нагляду за дитиною до досягнення дитиною віку трьох років - до ІНФОРМАЦІЯ_5 р.

Вказаним рішенням суду визначено місце проживання дитини, ОСОБА_5, з матір'ю - ОСОБА_1. Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини з матір'ю, судом було встановлено, що матір'ю дитини створені належні умови для повноцінного розвитку, проживання та виховання дочки, вона дбає про її стан здоров'я, духовний розвиток, створила належні умови для життя та відпочинку, між дитиною та матір'ю в ранньому віці існує тісний зв'язок.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Протягом розгляду справи, що розглядається, встановлені вказаним рішенням суду обставини щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_4 та їх відносин щодо спільної дитини не були спростовані.

Судом також, встановлено з вказаного рішення суду, що відповідач був обізнаний про розгляд справи про розірвання шлюбу, стягнення аліментів, визначення місця проживання дитини, оскільки надавав до суду письмові заяви, у яких не заперечував проти позову, лише не погоджувався щодо стягнення розміру аліментів.

Згідно з довідкою про склад сім'ї, виданою начальником дільниці № 34 КП «ЖИЛКОМСЕРВІС» від 11.05.2018 р. № 1104, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 проживає та зареєстрована разом з дочкою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 17).

Згідно з відповіддю Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Полтавської міської ради від 21.06.2018 р., наданою на запит суду, встановлено, що відомості про зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_4 відсутні. Останнє відоме місце проживання - АДРЕСА_3. Виклик відповідача у судове засідання здійснювався через розміщення оголошення на офіційному сайті судової влади (а.с. 85).

Згідно з довідкою Комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад (ЯСЛА-САДОК) № 440 Харківської міської ради» №91/01-56 від 28.03.2018 р., судом встановлено, що ОСОБА_5 являється вихованкою даного комунального закладу з 19.04.2017 р. по теперішній час. Дитину до закладу приводить і забирає мати - ОСОБА_1, яка також відвідує батьківські збори, постійно спілкується з вихователями групи, цікавиться успіхами дитини, приймає участь у житті групи. Батько дитини у даному закладі не з'являвся, вихователі та інші працівники закладу про нього не знають; дитина про батька не згадує, не розповідає про нього (а.с. 19).

Судом встановлено, згідно з характеристикою, виданою Комунальним закладом «Дошкільний навчальний заклад (ЯСЛА-САДОК) № 440 Харківської міської ради», дитина ОСОБА_5 характеризується позитивно (а.с. 20).

Згідно з довідкою Комунального закладу охорони здоров'я «Харківська міська дитяча поліклініка № 7» від 03.04.2018 р. № 244 (а.с. 21) судом встановлено, що ОСОБА_5 знаходиться під наглядом поліклініки з народження по теперішній час. За час спостереження, батько дитини ОСОБА_4, до дільничного педіатра відносно отримання інформації про стан здоров'я своєї доньки не звертався (а.с. 21).

Згідно з довідкою, виданою директором танцювального центру «All Stars» від 04.05.2018 р. судом встановлено, що ОСОБА_5 відвідує тренування у даному танцювальному центрі у період з 01.12.2017 року по даний час; інформації щодо батька дитини не мають, батько не відвідував заняття разом з дитиною (а.с. 22).

Судом також встановлено, що дитина, ОСОБА_5, у танцювальному центрі «All Stars» характеризується позитивно, що вбачається з наданої викладачем вказаного танцювального центру характеристики (а.с. 23). У характеристиці зазначено, що дитину до танцювального центру приводить та забирає мати - ОСОБА_1, яка відвідує батьківські збори, всі концерти та заходи, які проводяться для батьків, та постійно спілкується з викладачем групи, цікавиться результатами роботи дочки та її успіхами на заняттях, входить до складу батьківської трійки групи. Батько дитини у танцювальному центрі не з'являвся, адміністрація та викладач його ніколи не бачили. Дитина про батька не згадує, не розповідає про нього.

Судом також встановлено, що на примусовому виконанні Шевченківського ВДВС м. Полтава ГТУЮ у Полтавській області перебуває виконавче провадження № 45687320 з примусового виконання виконавчого листа № 643/2120/14-ц, виданого 17.11.2014 р. Московським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину, починаючи з 13.02.2014 р. до досягнення дитиною повноліття (а.с. 59).

Згідно з довідкою-розрахунком, виданою державним виконавцем Шевченківського ВДВС м. Полтава ГТУЮ у Полтавській області 22.01.2018 р., наявна заборгованість по аліментам станом на 15.07.2015 р. (а.с. 57-58); згідно з довідкою сплати по аліментам відсутні.

Судом встановлено, що в порядку здійснення примусового виконання за постановами державного виконавця неодноразово було звернуто стягнення на дохід відповідача ОСОБА_4 (боржника за виконавчим провадженням) на виконання рішення про стягнення аліментів на дитину.

Так, постановою державного виконавця від 03.12.2014 р. у виконавчому провадженні № 45687320 звернуто стягнення на дохід боржника ОСОБА_4 за місцем роботи - ПАТ «Завод ЛТАВА» (а.с. 60).

Однак, з 15.07.2015 року ОСОБА_4 був звільнений з підприємства, що встановлено судом з довідки, наданої ПАТ «Завод ЛТАВА» від 08.02.2016 р. № 246 (а.с. 64). Згідно з довідкою вказаної юридичної особи від 16.07.2015 р. № 1625 (а.с. 69) аліменти з доходу ОСОБА_4 утримані по 15.07.2015 р. включно; сума боргу по аліментах, згідно з постановою державного виконавця у виконавчому провадженні № 45687320 від 03.12.2014 р. складає 6572,69 грн.

24.07.2015 р. постановою державного виконавця у виконавчому провадженні № 45687320 звернуто стягнення на дохід боржника ОСОБА_4, отримуваний з Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради (а.с. 62).

Однак, згідно з довідкою Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради від 13.04.2016 р. № 815, державного виконавця повідомлено про відсутність перебування ОСОБА_4 на обліку в управлінні, як одержувача допомоги (а.с. 65).

Також, судом встановлено, що при примусовому виконанні рішення суду про стягнення аліментів на дитину, державним виконавцем було виявлено місце роботи боржника ОСОБА_4 у ТОВ «Мінімаксі», у зв'язку із чим постановою від 19.01.2018 р. виконавче провадження № 45687320 було передано до іншого відділу примусового виконання за місцем отримання боржником доходу - Київського ВДВС м. Полтава ГТУЮ у Полтавській області (а.с. 67).

Постановою головного державного виконавця Київського ВДВС м. Полтава ГТУЮ у Полтавській області від 09.02.2018 р. було прийнято виконавче провадження № 45687320.

Згідно з Довідкою ТОВ «Мінімаксі» № 91 від 15.03.2017 р. державного виконавця Київського ВДВС м. Полтава ГТУЮ у Полтавській області повідомлено про те, що постанова про звернення стягнення на дохід боржника ОСОБА_4 на утримання аліментів по виконавчому провадженню № 45687320 від 12.02.2018 р. повернута без виконання у зв'язку із звільненням ОСОБА_4 з місця роботи 28.02.2018 р. наказом № 126-К від 28.02.2018 р. (а.с. 70).

Також, судом встановлено, що у провадженні Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області перебуває кримінальне провадження № 0000427, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.01.2018 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, за фактом ухилення з 13.02.2014 р. гр. ОСОБА_4 від сплати коштів на утримання неповнолітньої доньки згідно з рішенням суду про стягнення аліментів.

Відомості про кримінальне правопорушення за даним фактом внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 23.01.2018 р. № 554/9640/17. У даному кримінальному провадженні скаржник ОСОБА_1 має процесуальний статус потерпілої. Досудове розслідування триває.

Судом також встановлено, що до Служби у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради (за місцем зареєстрованого проживання дитини ОСОБА_5) відповідач ОСОБА_4 у період з грудня 2013 року з приводу перешкоджання з боку матері ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_5 з письмовими заявами не звертався (а.с. 77).

Згідно з відповіді Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 20.06.2018 р. № 1705/0202-18 (а.с. 96) до департаменту у період з грудня 2013 року становм на 20.06.2018 р. буд-яких заяв від ОСОБА_4 не надходило.

Згідно з Висновком щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, наданого до суду Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради (а.с. 117-118, 121-122), судом встановлено, що департаментом проведено розгляд та вивчення матеріалів щодо питання позбавлення батьківських прав ОСОБА_4, а також вказане питання було безпосередньо розглянуто на зсіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради, що є постійно діючим органом виконавчого комітету Харківської міської ради як органа опіки та піклування. З'ясувати думку батька дитини не виявилося можливим у зв'язку із неявкою останнього на засідання Комісії. Вказаним висновком встановлено доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2

З психолого-педагогічної характеристики дитини ОСОБА_5 (а.с. 129-130), наданої практичним психологом 13.08.2018 р. за результатом повторного відвідування, судом встановлено, що дитина відчуває дефіцит уваги з боку батька, у зв'язку із чим матір отримувала певні рекомендації від психолога для правильного реагування на поведінку дитини з цього приводу, а з самою дитиною психологом проводились корекційно-розвиваючі заняття. Під час занять психологом відмічено, що дитина з любов'ю відзивається про рідних та близьких людей: матір, бабку, діда, тітку, двоюрідну сестру; між дитиною та її матір'ю існує близький емоційний контакт.

Щодо характеристики відповідача ОСОБА_4, як батька дитини, в тому числі під час спілкування з дочкою, у справі відсутні будь-які належні докази.

Судом досліджено характеристику відповідача ОСОБА_4 за місцем роботи - ТОВ «Мінімаксі», наданої директором товариства 07.05.2018 р., відповідно до якої останній характеризувався як працівник, що мав порушення трудової дисципліни, правил та стандартів в роботі, щодо якого поступали скарги від клієнтів закладу; в колективі не мав авторитету (а.с. 133).

З приводу виконання відповідачем ОСОБА_4 своїх обов'язків з виховання дитини у судовому засіданні, 27.09.2018 року, були допитані в якості свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Свідок ОСОБА_8 повідомила суду, що особисто знайома зі сторонами, ще до укладення між ними шлюбу. Після припинення шлюбних відносин, коли дитині було десять місяців, вона особисто не бачила батька ОСОБА_4 разом з дитиною за місцем проживання дитини. Також, свідок повідомила, що часто, у святкові дні, та інші важливі дні для дитини, ОСОБА_5, наприклад, день народження, новий рік тощо, вона була присутня на святкуваннях зі своїм чоловіком та дитиною, але не бачила ОСОБА_4 Свідок зазначила, що дитина, ОСОБА_5, вважала її чоловіка своїм батьком, оскільки при спілкуванні з нею, остання називала його татом. Свідок повідомила, що в останнє бачила батька ОСОБА_5 - ОСОБА_4, коли дитині було вісім місяців, за місцем роботи ОСОБА_4 у м. Харкові. На запитання адвоката, свідок повідомила суду, що ОСОБА_4 забирав ОСОБА_5 з пологового будинку; при розмовах з ОСОБА_1 остання повідомляла їй, що батько дитини - ОСОБА_4 - не платить аліменти на утримання дитини. На запитання адвоката свідок повідомила, що ОСОБА_1 ніколи не була проти та не перешкоджала спілкуванню батька з дитиною.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 повідомив суду, що є хрещеним батьком ОСОБА_5 та сусідом за місцем її проживання з матір'ю; практично кожен день бачить хрещену, спілкується з нею та матір'ю, та відвідує хрещену на день народження та в інші святкові дні. Батько хрещеної - ОСОБА_4 - в дні народження дитини не відвідував її, після того як шлюбні відносини були фактично припинені (коли дитині було 10 місяців). Свідок вказував, що в останнє бачив ОСОБА_4 коли він проживав однією сім'єю з жінкою - ОСОБА_1, до досягнення дитиною 10 місяців. Після того, він мав лише спілкування з ОСОБА_4 у соціальних мережах, та під час розмов останній не запитувався про дитину, не цікавився про її життя тощо. На запитання адвоката свідок ОСОБА_7 повідомив суду, що ОСОБА_4 забирав свою ОСОБА_5 з пологового будинку, оскільки також був присутній; повідомив, що ОСОБА_4 не зловживав алкогольними напоями, не вів аморальний спосіб життя на час коли ОСОБА_4 проживав разом із дитиною та жінкою. Також, на запитання адвоката, свідок повідомив, що не чув щоб дитина, ОСОБА_5, чи її матір - ОСОБА_1, спілкувались будь-якими засобами зв`язку із ОСОБА_4

На підставі встановлених судом обставин, надавши оцінку зібраним у справі доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав вважати, що відповідач ОСОБА_4, з моменту фактичного припинення шлюбних відносин з позивачкою ОСОБА_1 (з 2013 року), без наявності будь-яких поважних причин чи підстав, самоусунувся від виховання спільної дитини - ОСОБА_5.

Судом встановлено, що за відсутності будь-яких перешкоджань з боку матері дитини (позивача у справі), відповідач ОСОБА_4, як батько дитини, не піклується про неї взагалі, не цікавиться про її здоров'я, інтереси, духовний та моральний розвиток, не має з дитиною жодного контакту, тобто побачень чи спілкування іншими засобами зв'язку.

Хоча, чинним сімейним законодавством України, на обох батьків покладається обов'язок виховувати дитину (ст. 150 СК України).

Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний стан.

Частиною першою статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя статті 51 Конституції України).

Згідно зі ст. ст. 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991 р., батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків.

Згідно зі ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Суд вважає, що зібраними у справі доказами підтверджено, що батько не виконує своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Суд вважає доведеним факт відсутності будь-якого спілкування дитини з батьком за відсутності будь-яких перешкод. Той факт, що відповідач не спілкується з дитиною взагалі, не відвідує її, не цікавиться про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, свідчить про свідоме нехтування батьком своїми обов'язками по вихованню дитини.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, наприклад, у справі «Хант проти України» (рішення від 07.12.2006 р.), зазначено, що аналіз того, що має найкраще задовольняти інтереси дитини, є дуже важливим у справах щодо позбавлення батьківських прав. Зазвичай державні органи мають перевагу у безпосередньому спілкуванні з особами, яких стосується справа. При вирішенні питання сімейних відносин та позбавлення батьківських прав,рішення судів повинні ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. На думку Суду, досить складно визначити, в якій мірі національні суди могли дати таку оцінку, не заслухавши заявника особисто, або принаймні з огляду на обставини справи, не отримавши інформації особисто від заявника щодо його бачення подій та відносин з дитиною.

Як було встановлено судом вище, при розгляді уповноваженими органами з питання доцільності позбавлення батьківських прав, заслухати думку батька дитини, ОСОБА_4, який був належним чином повідомлений про час і місце розгляду, - не було можливим через неявку останнього на засідання органу.

Також, протягом розгляду справи судом відповідач ОСОБА_4 участі у справі не приймав, жодного разу до суду не з'явився, хоча отримував судові повістки-виклики (а.с.92), про причини неявки суд не повідомляв, особистої думки щодо його участі у вихованні дитини - ОСОБА_5, не виказав, ані письмово, ані особисто у судовому засіданні. Інтереси відповідача протягом усього часу розгляду справи представляв адвокат, який повідомляв про незадовільний стан здоров'я відповідача, про що надавав до суду довідку ТОВ «КП ЛД центр здоров'я» № 153 від 09.07.2018 р. (а.с. 136), відповідно до якої встановлено, що ОСОБА_4 знаходився 09.07.2018 р. на обстеженні у лікаря внутрішніх хвороб, йому запропоновано стаціонарне лікування за станом здоров'я, однак від якого ОСОБА_4 відмовився; надано лікарські рекомендації щодо лікування (а.с.137).

Разом із тим, при відкритті провадження у справі, судом було вирішено питання про обов'язкову участь всіх учасників справи.

На думку суду, при розгляді судом справ про позбавлення батьківських прав, який законом розцінюється як крайній захід впливу на особу, яка не виконує батьківських обов'язків, безпосередня участь особи, щодо якої вимагається позбавлення батьківських прав, також може свідчити про її наміри та інтереси приймати участь у вихованні дитини.

Також, судом встановлено, що відповідач добровільно не сплачує кошти на утримання дитини, які присудженні йому за рішенням суду. Відсутність належної фінансової підтримки з боку відповідача, не позбавляєостаннього надавати будь-яку іншу допомогу на утримання дитини, приймати участь у її вихованні, в тому числі духовному, соціальному, тощо, однак судом встановлено і підтверджено зібраними у справі доказами, що відповідач не здійснює цього без поважних на те причин.

Оцінивши належність, достовірність, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, суд вважає, що підстави, на які посилається позивач, наполягаючи на позбавлення батьківських прав, а саме ухилення батька від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, є обґрунтованими, підтвердженими зібраними доказами, яких суд вважає достатніми для задоволення позову.

Слід зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.

Щодо вирішення питання про стягнення судового збору, суд виходить з наступного.

Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, що має немайновий характер, в повному обсязі, тому, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати, серед іншого, на професійну правничу допомогу.

У попередньому (орієнтовному) розрахунку заборгованості позивачем було зазначено понесені та очікувані витрати у зв'язку із розглядом справи у загальному розмірі 7670,00 грн. (а.с. 79-80).

Стороною позивача було заявлено про фактичне понесення витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 7670,00 грн., докази про що будуть надані суду після ухвалення рішення суду.

Частино 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За таких обставин, керуючись п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суму витрат, понесену позивачем на професійну правничу допомогу адвоката, у розмірі 7670,00 грн.

Керуючись ст. ст. 141, 145, 148, 150, 164, 165, 166 Сімейного кодексу України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», Законом України «Про охорону дитинства», ст. ст. 1-6, 10, 76-81, 83, 89, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (61153, АДРЕСА_1) до ОСОБА_4 (АДРЕСА_3), третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради (61002, м. Харків, вул. Чернишевська, буд. 55) про позбавлення батьківських прав - задовольнити в повному обсязі.

Позбавити ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_3 виданий 03.12.2003 року Октябрським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області, адреса АДРЕСА_3) батьківських прав відносно доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_3 виданий 03.12.2003 року Октябрським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області, адреса АДРЕСА_3) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_2, адреса 61153, АДРЕСА_1) судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_3 виданий 03.12.2003 року Октябрським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області, адреса АДРЕСА_3) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_2, адреса 61153, АДРЕСА_1) витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 7 670,00 грн.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду як суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та проголошено - 19 листопада 2018 року.

Суддя Материнко М.О.