КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №363/2669/17 Головуючий у І інстанції - Рудюк О.Д.
апеляційне провадження №22-ц/824/1842/2018 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2018 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Таргоній Д.О., Ігнатченко Н.В.,

за участю секретаря Немудрої Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 18 квітня 2018 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права спільної сумісної власності на нерухоме майно,

встановив:

У липні 2017 року, ОСОБА_2 звернулася до Вишгородського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права спільної сумісної власності на нерухоме майно, мотивуючи свої вимоги тим, що з червня 1997 року вона проживала однією сім'єю та вела спільне господарство з ОСОБА_5, а 12 серпня 1998 року ОСОБА_2 уклала шлюб з ОСОБА_5

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 12 березня 2012 року шлюб між позивачем та ОСОБА_5 розірвано, однак вони проживали однією сім'єю як чоловік та дружина, вели спільне господарство.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер.

ОСОБА_2 у встановлений законодавством шестимісячний строк звернулась до Вишгородської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_5, та дізналась, що на частку спадкового майна претендують дочка та син померлого, від першого шлюбу, відповідачі по справі.

За час спільного проживання в шлюбі, на підставі рішення Гаврилівської сільської ради №87 від 24 липня 2003 року, ОСОБА_5 отримав у приватну власність земельну ділянку в АДРЕСА_3, площею 0,25 га. для будівництва та обслуговування жилого будинку.

В подальшому земельній ділянці присвоєно адресу АДРЕСА_4.

На даній земельній ділянці за час спільного проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_5, за рахунок спільних трудових затрат та грошових вкладень, зведено капітальну будівлю - літню кухню з сараєм, зроблено криницю, посаджено сад, встановлено паркан.

Таким чином, вартість земельної ділянки істотно збільшилась, а тому позивач вважає, що дана земельна ділянка є об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Крім того, в період шлюбу, за спільні сімейні кошти придбано автомобіль САЗ 3507, 1987 року випуску, д.н.з.НОМЕР_2, але вказаний автомобіль було зареєстровано на ім'я чоловіка ОСОБА_5

Таким чином, позивач вважає, що земельна ділянка та автомобіль відносяться до спільного сумісного майна подружжя.

Просила суд, встановити факт проживання однією сім'ю в незареєстрованому шлюбі в період з 12 березня 2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визнати земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_6 спільною сумісною власністю подружжя.

Визнати автомобіль САЗ 21063, 3507, 1987 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 спільною сумісною власністю подружжя.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 18 квітня 2018 року, позов задоволено частково.

Визнано автомобіль САЗ 21063, 3507, 1987 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 спільною сумісною власністю подружжя.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2, подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що не ґрунтується на матеріалах справи та вимогах матеріального та процесуального законодавства.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилалась на те, що в матеріалах справи містяться чисельні докази, у тому числі довідки, акти обстеження житлово-побутових умов, які спростовують висновок суду про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження проживання однією сім'єю в незареєстрованому шлюбі.

Копія паспорта та довідки сільської ради наявні в матеріалах справи підтверджують, що покійний був прописаний та проживав до дня смерті разом з апелянтом за адресою: АДРЕСА_1.

Свідками було підтверджено, що фактичне подружжя вважали себе дружиною та чоловіком, вели спільне господарство, піклувалися один про одного, однак в результаті зловживання ОСОБА_5 спиртними напоями, між подружжям виникали сварки, які призводили до того, що ОСОБА_5 на період запою проживав у літній кухні, яка розташована на спірній земельній ділянці, за адресою: АДРЕСА_5

Вважає також необґрунтованим висновок суду про те, що позовна вимога про визнання земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_6 спільною сумісною власністю подружжя, не підлягає задоволенню, оскільки земельна ділянка набута у приватну власність ОСОБА_5 в 2003 році, який скористався своїм правом на приватизацію та являється його особистою приватною власністю.

Посилається на те, що у позовній заяві зазначалось, що за час спільного проживання, за рахунок їхніх спільних трудових затрат та грошових вкладень, на даній земельній ділянці було зведено капітальну будівлю - літню кухню з сараєм, зроблена криниця, посаджений сад, встановлено паркан. За рахунок їхніх спільних зусиль вказана земельна ділянка перетворилась із клаптика землі серед поля у домогосподарство.

Це все являється земельним поліпшенням, що неминуче призводить до збільшення вартості земельної ділянки.

Як наслідок, в результаті проведених робіт та затрат, істотно збільшилась вартість земельної ділянки, як об'єкта в цілому, а тому дана земельна ділянка є об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Просила скасувати рішення Вишгородського районного суду Київської області від 18 квітня 2018 року в частині відмови позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 12 серпня 1998 року уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_3, актовий запис №1000. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини ОСОБА_5.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 12 березня 2012 року, розірвано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, зареєстрований 12 серпня 1998 року, відділом реєстрації актів громадянського стану Ватутінського району м. Києва, актовий запис №1000, залишивши позивачці прізвище «ОСОБА_2».

Як вбачається з витягу із рішення виконавчого комітету Гаврилівської сільської ради Вишгородського району Київської області №87 від 24 липня 2003 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» вирішено, передати гр. ОСОБА_5 безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 0,25 га. для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарчих будівель і споруд. Ділянка розташована за адресою: АДРЕСА_8

Крім того, як вбачається з витягу із рішення виконавчого комітету Гаврилівської сільської ради Вишгородського району Київської області ХІІ сесії ХХ ІУ скликання №79 від 05 серпня 2004 року Про затвердження рішень виконкому сільської ради «Про приватизацію земельних ділянок громадянам» вирішено, затвердити рішення виконавчого комітету №87 від 24 липня 2003 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність».

Згідно довідки від 22 червня 2017 року №02-33/433 виданої виконавчим комітетом Гаврилівської сільської ради Вишгородського району Київської області про те, що земельній ділянці, яка належала покійному ОСОБА_5 площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд присвоєна поштова адреса АДРЕСА_6 Вишгородського району Київської області.

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу виданого Вишгородським МРЕВ ДАІ 30 вересня 2003 року, ОСОБА_5 являвся власником автомобіля САЗ 21063, 3507, 1987 рок у випуску, д.н.з. НОМЕР_1.

Як вбачається з довідки від 23 травня 2017 року №02-33/315 виданої виконавчим комітетом Гаврилівської сільської ради Вишгородського району Київської області про те, що ОСОБА_5, був зареєстрований з 18 грудня 1999 року та проживав за адресою: АДРЕСА_7.

На день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 спільно з ним у вказаній житловій квартирі зареєстровані і проживають по теперішній час ОСОБА_2, яка являється власником особового рахунку, відповідно до довідки виданої виконавчим комітетом Гаврилівської сільської ради Вишгородського району Київської області, від 06 червня 2017 року №02-33/345.

Крім того, як вбачається з акту складеного 05 травня 2017 року депутатом по виборчому округу №2 с. Гаврилівка Лук'яненко В.В., та підтверджено сусідами: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, що ОСОБА_5 та ОСОБА_2 проживали разом однією сім'єю з 18 лютого 1999 року до смерті ОСОБА_5, за адресою АДРЕСА_2.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходи із того, що позивачем не надано доказів на підтвердження проживання однією сім'єю в незареєстрованому шлюбі, а саме: свідоцтва про народження дітей, в якому фактичне подружжя в добровільному порядку записаний батьком, виписки з будинкової книжки або паспорта, з якої вбачається, що ОСОБА_5 був прописаний з позивачем, коли виписаний та в зв'язку з чим, ділове, особисте листування, фотографії, з яких було б видно, що фактичне подружжя вважали себе дружиною та чоловіком, вели спільне господарство, піклувалися один про одного.

Позовна вимога про визнання земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_6 спільною сумісною власністю подружжя, на думку районного суду також не підлягала задоволенню, оскільки земельна ділянка набута у приватну власність ОСОБА_5 в 2003 році, який скористався своїм правом на приватизацію та являється його особистою приватною власністю.

Разом з тим, позовна вимога щодо визнання автомобіля САЗ 21063, 3507, 1987 року випуску, д.н.з.НОМЕР_2 спільною сумісною власністю подружжя, на думку суду першої інстанції підлягала задоволенню, оскільки даний автомобіль придбано під час перебування в шлюбі ОСОБА_2 та ОСОБА_5, а тому являється спільною сумісною власністю подружжя.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч.3 ст.368 ЦК України, Майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених ЗК України.

Крім того, відповідно до частин 1 статті 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.2 ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Викладені в апеляційній скарзі доводи на думку колегії суддів є непереконливими, такими що не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення Вишгородського районного суду Київської області від 18 квітня 2018 року без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 18 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 16 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Д.О. Таргоній

Н.В. Ігнатченко