ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/2270/17
Провадження № 2/210/203/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"16" травня 2018 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області

у складі:

головуючого судді Скотар Р.Є.,

за участі секретаря Соколовської Т.О.,

позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Товкун А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про стягнення заробітної плати за вимушений прогул та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 01.06.2017 року звернувся до суду з вищезгаданим позовом, який неодноразово уточнювався. В останній редакції від 20.03.2018 року просить стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» ( далі - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг») на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу - 74176,96 грн., моральну шкоду - 74177,35 грн., судові витрати на правову допомогу - 1000,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2017 р. скасовано рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 25 липня 2016 року, яким йому відмовлено у поновленні на роботі,та ухваленонове рішення якимзадоволенойого позовнівимоги до ПАТ «АМКР» про поновлення на роботі : скасованонаказ "Про звільнення з підприємства за скороченням штату» № 66/л від 27.01.2016 року; поновлено на посаді інженера - конструктора 3 категорії проектно-конструкторського відділу управління проектно-конструкторської роботи і введенням проектів служби технічного директора управління гірничого департаменту ПАТ «АМКР». Після поновлення на роботі за його заявою від 21.02.2017 року його звільнено з займаної посади на підставі ст.38 КЗпП України, однак не виплачено заробітну плату за час вимушеного прогулу, яка згідно його розрахунку за період з 27 січня 2016р. по 21.02.2017 р. складає 74176,96 грн. Крім того, діями відповідача йому завдано моральної шкоди, яка полягає в тому, що він опинився у скрутному матеріальному становищі, не міг належно утримувати сім'ю, що завдавало йому тяжких моральних страждань. Також він був змушений звертатися до суду за захистом своїх порушених прав, що принижувало його честь та гідність, адже він просив те, що йому належало за законом. Свої моральні страждання він оцінює в 74177,35 грн.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні, яке проводилося в режимі відеоконференції з Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська, підтримав позовні вимоги, обґрунтовуючи обставинами, викладеними в позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» - Товкун А.В. ( ордер №613К/022 від 03.05.2018 року) частково визнала позов, надавши розрахунок суми компенсації за вимушений прогул, яка без урахування податків та обов'язкових платежів складає 74141,78 грн.; заперечувала проти відшкодування моральної шкоди завданої позивачу, оскільки відсутній причинний зв'язок між шкодою у визначеному позивачем розмірі і протиправними діяннями відповідача, не надано належного обґрунтування моральної шкоди в сумі 74177,35 грн.

Суд, вислухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В силу ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю.

Невиплата власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум і вимога звільненого працівника щодо їх виплати є трудовим спором між цими учасниками трудових правовідносин, тому спір між сторонами має вирішуватися з урахуванням нормам трудового законодавства.

У статті 233 КЗпП України передбачено строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів: працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки (частина перша); у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком (частина друга).

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом ( ч.4 ст.83 ЦПК України).

Так, вищезгаданими судовими рішеннями встановлено, що позивач 07.11.2006 року прийнятий на роботу на посаду помічника майстра ОАО «Міттал Стіл Кривий Ріг», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "АРСЕЛОРМІТТАЛ КРИВИЙРІГ". Протягом трудової діяльності на підприємстві позивач неодноразово переводився й останньою посадою, яку він обіймав, була інженер - конструктор 3 категорії проектно-конструкторського відділу управління проектно-конструкторської роботи і введенням проектів служби технічного директора управління гірничого департаменту /а.с.8 зворот/.

Наказом від 27.01.2016 року № 66/л "Про звільнення з підприємства за скороченням штату» ОСОБА_2 звільнено з посади інженера - конструктора 3 категорії проектно-конструкторського відділу управління проектно-конструкторської роботи і введенням проектів служби технічного директора управління гірничого департаменту у зв'язку з скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст.40 КЗпП України /а.с.9/.

Позивач, вважаючи своє рішенням незаконним, звернувся до суду з позовом до ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» про поновлення на роботі.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 25 липня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ"АрселорМіттал Кривий Ріг", третя особа - Первинна профспілкова організація Незалежної профспілки гірників України ПАТ"АрселорМіттал Кривий Ріг", про поновлення на роботі - відмовлено /а.с.8-10/.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2017 року рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 25 липня 2016 року скасованота ухваленонове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 : скасованонаказ "Про звільнення з підприємства за скороченням штату» № 66/л від 27.01.2016 року; поновленоОСОБА_2на посаді інженера - конструктора 3 категорії проектно-конструкторського відділу управління проектно-конструкторської роботи і введенням проектів служби технічного директора управління гірничого департаменту ПАТ"АрселорМіттал Кривий Ріг"/а.с.11-13/.

Наказом ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» №197/л від 21.02.2017 р. скасовано наказ №66 від 27.01.2016 р.; поновлено позивача на посаді інженера - конструктора 3 категорії проектно-конструкторського відділу управління проектно-конструкторської роботи і введенням проектів служби технічного директора управління гірничого департаменту ПАТ"АрселорМіттал Кривий Ріг"; зобов'язано начальника відділу по кадровому адмініструванню забезпечити внесення запису до трудової книжки ОСОБА_2, визнавши запис під №18 недійсним /а.с.15/.

21.02.2017 року за заявою ОСОБА_2 його звільнено власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України, що не заперечується сторонами.

Однак, до теперішнього часу відповідачем не виплачена заробітна плата за час вимушеного прогулу з 27 січня 2016 р. по 21 лютого 2017 р., розмір якої відповідно до розрахунку ОСОБА_2 складає 74176,96 грн. ( 5705,92 грн. (середній заробіток) х 13 місяців (час вимушеного прогулу)=74176,96 грн.).

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу ( ч.2 ст.235 КЗпП України).

При зверненні до суду з позовом про поновлення на роботі позивач з вимогою про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не звертався /а.с.8-13/.

Оскільки, ОСОБА_2 поновлено на роботі з 27.01.2016 р., звільнено за власним бажанням 21.02.2017 р. - відповідач має компенсувати позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу за цей період.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 ( далі - Порядок).

Відповідно до пункту 5 Порядку основою для обчислення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку).

Крім того, положеннями розділу ІІІ Порядку передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу.

Главою ІІІ Порядку встановлено виплати, що включаються у розрахунок середньої заробітної плати при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються - основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Одноразова винагорода за підсумками роботи за рік і за вислугу років включається до середнього заробітку шляхом додавання до заробітку кожного місяця розрахункового періоду 1/12 винагороди, нарахованої в поточному році за попередній календарний рік.

Згідно довідки ПАТ «АМКР» б/н середньомісячна заробітна плата складає 5705,92 грн., середньоденна - 260,10 грн., середньогодинна - 32,51 грн. Середня заробітна плата обчислено відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.Такий розрахунок відкоригований згідно роз'яснень Мінсоцполітики ( лист №2230/0/101-17 від 21.08.2017) в частині включення винагороди за підсумками минулого періоду: 2/12 13-ї для розрахунку пропорційно відпрацьованому часу 597,68 грн., середньомісячна заробітна плата складає 9046,48 грн., середньоденна - 275,62 грн., середньогодинна - 34,45 грн.

На підставі зазначеної довідки відповідачем складено розрахунок компенсації за вимушений прогул за період з 27.01.2016 по 21.02.2017, відповідно до якого кількість робочих днів за цей період склала - 269, середньоденна заробітна плата - 275,62 грн., нарахування - 74141,78 грн., ПДФО 18% - 13345,53 грн., воєнний збір 1,5% -1112,10 грн. сума до виплати - 59684,15 грн./а.с.96/.

В судовому засіданні позивач погодився з таким розрахунком та стягненням з відповідача на його користь нарахованої суми 74141,78 грн. з послідуючим утриманням з цієї суми податків та обов'язкових платежів.

Отже, суд вважає, що розрахунок відповідача проведений відповідно до положень частини другої статті 235 КЗпП України, статті 27 Закону України «Про оплату праці» та розділу ІІІ Порядку, роз'яснень , наданих в листі Мінсоцполітики №2230/0/101-17 від 21.08.2017, відповідає вимогам чинного законодавства, тому суд приймає розрахунок відповідача та задовольняє частково вимогу про стягнення середнього заробітку за вимушений прогул в сумі 74141,78 грн. ( сімдесят чотири тисячі сто сорок одна гривня 78 коп.).

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 р. справляння та сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання податків та обов'язкових платежів з послідуючим утриманням з цієї суми .

Щодо відшкодування моральної шкоди позивачу суд виходить з наступного.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

У відповідності до ч. 1 ст. 23, ст. 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав за наявності вини особи, що завдала моральної шкоди.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», від 25.05.2001 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Рішеннями Європейського суду з прав людини у справах «Тома проти Люксембургу» (2001), «Надбала проти Польщі» (2000) визнається, що при визнанні звільнення позивача незаконним, суд вважає доведеним, що порушення законних прав позивача призвели до моральних страждань, вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Позивач обґрунтовую завдану моральну шкоду тим, що через незаконне звільнення з посади опинився у скрутному матеріальному становищі, не міг належно утримувати сім'ю, що завдавало йому тяжких моральних страждань; він був змушений звертатися до суду за захистом своїх порушених прав, що принижувало його честь та гідність, адже він просив те, що йому належало за законом, тому завдану моральну шкоду визначив у розмірі 74177,35 грн.

Суд, при визначенні розміру моральної шкоди, виходить із ступеня та характеру перенесених позивачем моральних страждань, що були викликані порушенням його гарантованого Конституцією України права на працю, характеру та способу заподіяння моральної шкоди, враховує також ту обставину, що задоволення позову в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є одночасно і частковою компенсацією заподіяної моральної шкоди.

Таким чином, суд вважає, що розмір моральної шкоди, заявленої позивачем є завищеним, у ході судового розгляду позивачем у заявленому розмірі не доведений і вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 3000 грн.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню - середній заробіток за вимушений прогул - в розмірі 74141,78 грн. з послідуючим утриманням з цієї суми податків та обов'язкових платежів та моральна шкода в розмірі - 3000,00 грн.

Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.6 ст.141 ЦПК України).

Позивача звільнено від сплати судового збору за звернення до суду з вимогою про стягнення заробітної плати за вимушений прогул, тому з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в сумі 741,41 грн.

За звернення до суду з позовною вимогою про відшкодування моральної шкоди позивачем сплачено судовий збір 640,00 грн., які слід стягнути з відповідача на його користь.

На підставі ст.ст.38, 235, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 23,1167 ЦК України, ст.27 Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про судовий збір», Порядок обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 , ст.ст. 15,15-1, 30, 62, 75, 88, 141, 202, 202-1, 203, 224-228 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про стягнення заробітної плати за вимушений прогул та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 заробітну плату за вимушений прогул в сумі 74141,78 грн. ( сімдесят чотири тисячі сто сорок одна гривня 78 коп.) з послідуючим утриманням з цієї суми податків та обов'язкових платежів.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 моральну шкоду в розмірі 3000,00 грн. ( три тисячі гривень 00 коп.)

В решті позову - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» в дохід держави судові витрати в розмірі 741,41 грн. (сімсот сорок одна гривня 41 коп.).

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 судовий збір у розмірі 640,00 грн. ( шістсот сорок гривень 00 коп. ) та витрати на правову допомогу у розмірі 1000,00 грн.( одна тисяча гривень 00 коп.).

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення складено 18 травня 2018 року.

Суддя: Р. Є. Скотар