Номер провадження: 22-ц/785/2270/18
Номер справи місцевого суду: 501/3038/16-ц
Головуючий у першій інстанції Пушкарський Д. В.
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Стройтехснаб», Публічного акціонерного товариства «Фінансова компанія «СТС-Інвест» про стягнення неустойки та пені за несвоєчасне виконання зобов'язань, на рішення Іллічівського міського суду Одеської області, ухвалене під головуванням судді Пушкарського Д.В. 15 червня 2017 року у м. Чорноморську о 12:06 год.,-

встановила:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до відповідачів, в якому просив, на підставі ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», стягнути з ПАТ «Фінансова компанія «СТС-Інвест» неустойку (штраф) в розмірі 42 700, 50 гривень за прострочення та неналежне надання фінансової послуги з управління майном, стягнути з ТОВ «Стройтехснаб» неустойку (пеню) в розмірі 15 585 682,93 гривень за несвоєчасне виконання зобов'язань з будівництва об'єкту та передачі у власність об'єкту інвестування (а.с. 1-6).

В обґрунтування позову ОСОБА_2 посилався на те, що 19 червня 2014 року він уклав з ПАТ «Фінансова компанія «СТС-Інвест» угоду №12/11 про участь у фонді фінансування будівництва.

Відповідно до умов угоди, об'єктом будівництва є будинок за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 72,31 кв.м., розташована на 4 поверсі цього будинку.

Позивач посилався на те, що свої зобов'язання щодо внесення вартості об'єкту інвестування він виконав належним чином та у повному обсязі, передавши ПАТ «Фінансова компанія «СТС-Інвест» на рахунок фонду фінансування будівництва грошові кошти, що підтверджується записом у Свідоцтві про участь у фонді фінансування будівництва виду А від 19 червня 2014 року.

ОСОБА_2 зазначив, що у п.2.2.1. угоди №12/11 був визначений орієнтовний (запланований) термін здачі об'єкта будівництва - І квартал 2015 року, однак ці умови є невиконаними, у зв'язку із чим порушені права та інтереси позивача як добросовісного довірителя та споживача фінансових послуг.

Крім того, ОСОБА_2 посилався на те, що відповідачі допустили недобросовісну поведінку по відношенню до нього як довірителя фонду, що угода №12/11 не містить відповідальності управителя ПАТ «Фінансова компанія «СТС-Інвест» та забудовника ТОВ «Стройтехснаб» за повноту та своєчасність виконання своїх зобов'язань перед ним (позивачем), і, посилаючись на положення ч.2 ст. 627 ЦК України та ч.1 ст.8 ЦК України, просив застосувати до спірних правовідносин законодавство про захист прав споживачів, зокрема у питанні визначення способу та розміру відповідальності.

З урахуванням вищевикладених обставин, ОСОБА_2 просив суд задовольнити позовні вимоги та застосувати до відповідачів відповідальність, передбачену ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 15 червня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено в повному обсязі (а. с. 83-92).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального прав, а саме, на думку апелянта, судом безпідставно не застосовано положення ч.5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів», згідно укладеної 19 червня 2014 року з ТОВ «Стройтехснаб» угоди про участь у фонді фінансування будівництва №12/11, відповідач мав зобов'язання, які не виконав, за що необхідно стягнути з ПАТ «Фінансова компанія «СТС-Інвест» неустойку (штраф) в розмірі 42 700,50 гривень за прострочення та неналежне надання фінансової послуги з управління майном, та з ТОВ «Стройтехснаб» неустойку (пеню) в розмірі 15 585 682, 93 гривень за несвоєчасне виконання зобов'язань з будівництва об'єкту та передачі у власність об'єкту інвестування.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалюючи судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції вважав необгрунтованими вимоги позивача про застосування до спірних правовідносин ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» по причині того, що спеціальне законодавство, яке регулює відносини між учасниками інвестиційного процесу при будівництві житла, та угода №12/11 - не захищають інтереси позивача від порушень збоку відповідачів.

Відповідно до ч.4 ст.18 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю»у разі порушення забудовником строків спорудження об'єкта будівництва або у разі неналежного виконання управителем своїх обов'язків, передбачених частиною першою цієї статті, довіритель має право вимагати від управителя дострокового розірвання договору та виплати йому коштів.

Суд першої інстанції вважав, що, посилаючись на вину забудовника ТОВ «Стройтехснаб» та протиправну бездіяльність управителя фонду ПАТ «ФК «СТС-Інвест», позивач не надав суду належних доказів того, що звертався до управителя фондом ПАТ «ФК «СТС-Інвест» із заявами про розірвання угоди №12/11, вихід з учасників фонду фінансування будівництва та повернення коштів внесених до фонду фінансування будівництва.

Однак, колегія суддів не може погодитись зі вказаним висновком суду з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 22 квітня 2005 року між ТОВ «ФК «СТС-Інвест», правонаступником якого є ПАТ «ФК «СТС-Інвест», та ТОВ «Стройтехснаб» укладена Угода №04 про фінансування будівництва із залученням коштів, наданих в управління Фонду фінансування будівництва (а.с.7-15).

Відповідно до п.п. 2.2., 2.3. зазначеної Угоди, управитель ПАТ «ФК «СТС-Інвест» замовляє забудовнику ТОВ «Стройтехснаб» збудувати об'єкт будівництва - 19-23-поверховий житловий комплекс, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (будівельна адреса) із вбудованими приміщеннями соціально-побутового призначення згідно затвердженої проектно-кошторисної і технічної документації, ввести його в експлуатацію та передати об'єкт будівництва установникам на умовах і в термін, визначені цією угодою та правилами Фонду.

Пунктом 4.6. Угоди №04, управитель наділений правами здійснювати контроль цільового використання забудовником коштів, спрямованих на фінансування будівництва, контролювати

дотримання забудовником виконання умов та зобов'язань за угодою з метою своєчасного запобігання виникнення ризикових ситуацій у процесі будівництва внаслідок дій забудовника, що можуть призвести до зростання вартості будівництва більш ніж на 5 відсотків, збільшення строків будівництва більш ніж на 30 календарних днів, припинити фінансування будівництва, розірвати угоду, вимагати повернення всіх коштів спрямованих на це будівництво.

Пунктом 7.3. Угоди №04 встановлена відповідальність забудовника у разі порушення термінів будівництва, введення об'єкта в експлуатацію, передачі об'єкта інвестування у власність довірителям, а також за порушення термінів оформлення права власності на житло і передачі оформлених документів довірителям перед управителем у вигляді штрафу в розмірі 0,01% від загальної суми фінансування будівництва за кожні 10 днів порушення термінів.

Згідно п.11.2 Угоди №04 у всьому, що не врегульовано даною угодою, сторони керуються Законом України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», Правилами Фонду та діючим законодавством України.

19 червня 2014 року між ОСОБА_2, як довірителем, та ПАТ «Фінансова компанія «СТС-Інвест», як управителем, укладено Угоду №12/11 про участь у фонді фінансування будівництва Об'єкт будівництва за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до п.п.1.1., 1.3. Угоди №12/11 довіритель, на підставі повного визнання ним Правил Фонду фінансування будівництва виду А, дає згоду на участь у Фонді, бере на себе зобов'язання виконувати Правила Фонду, передає кошти управителю у довірче управління з метою отримання у власність об'єкту інвестування та встановлює обмеження щодо окремих дій управителя з управління цими коштами, а управитель приймає кошти на рахунок Фонду у довірче управління з подальшим використанням коштів Фонду у порядку, визначеному Правилами Фонду. При укладанні цієї Угоди управитель закріплює за довірителем обраний ним об'єкт інвестування, характеристики якого визначені у Свідоцтві про участь у Фонді, яке є невід'ємною частиною цієї Угоди.

Пунктом 2.2. Угоди №12/11 визначений об'єкт інвестування: 2-кімнатна квартира №20 на 4 поверсі, загальна площа квартири 72,31 кв.м., житлова площа 40,1 кв.м. (вказані розміри квартири є проектними).

Пунктом 2.4 Угоди №12/11 визначена загальна вартість об'єкта інвестування, яка становить 275 573, 41 гривень, що еквівалентно 53 509,40 дол. США за комерційним курсом.

Позивачем вартість об'єкта інвестування внесена у повному обсязі, що підтверджується матеріалами справи, квитанціями та Свідоцтвом про участь у фонді фінансування будівництва виду А від 19 червня 2014 року, згідно якого кількість закріплених за довірителем вимірних одиниць об'єкту інвестування складає 73,31 кв.м.

Відносини з управління майном регулюються главою 70 ЦК України.

Згідно із ч.1 ст.1029 ЦК України, за договором управління майном одна сторона (установник управління) передає другій стороні (управителеві) на певний строк майно в управління, а друга сторона зобов'язується за плату здійснювати від свого імені управління цим майном в інтересах установника управління або вказаної ним особи (вигодонабувача).

Законом, який встановлює загальні принципи, правові та організаційні засади залучення коштів фізичних і юридичних осіб в управління з метою фінансування будівництва житла та особливості управління цими коштами є Закон України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» (далі - Закон N 978-IV).

Відповідно до ст. 2 цього Закону управитель - це фінансова установа, яка від свого імені діє в інтересах установників управління майном і здійснює управління залученими коштами згідно із законодавством, Правилами фонду та відповідає вимогам, встановленим цим Законом, а Правила фонду - це система норм, затверджена та оприлюднена управителем цього фонду, якої мають дотримуватися всі суб'єкти системи фінансово-кредитних механізмів будівництва житла для досягнення мети управління майном, визначеної установником управління, що повинні відповідати вимогам цього Закону.

Цим Законом та укладеними відповідно до нього договорами урегульована система фінансово-кредитних механізмів при будівництві житла та операціях з нерухомістю, тобто дії

суб'єктів цієї системи (довірителів, управителів, забудовників та ін.) при організації будівництва житла, фінансуванні цього будівництва та здійсненні операцій з нерухомістю (ст. 3 Закону N 978-IV).

З метою отримання довірителями у власність житла фінансова установа, як управитель, створює фонд фінансування будівництва (ФФБ), управління яким здійснює відповідно до затверджених Правил фонду та договору управління майном (ст. ст. 5,6,7,9 Закону N 978-IV).

Правила ФФБ визначають вид ФФБ, процедуру створення ФФБ, порядок організації взаємовідносин забудовника, управителя та довірителів, порядок встановлення управління майном, умови, особливості та обмеження здійснення управління майном, напрями та порядок використання залучених коштів, порядок участі у фонді та відмови від участі в ньому, типи вимірних одиниць об'єктів інвестування, порядок та умови закріплення об'єкта інвестування за довірителем, розмір винагороди управителя, відповідальність управителя і забудовника за невиконання прийнятих на себе зобов'язань, порядок отримання довірителем страхового відшкодування у разі несвоєчасного введення об'єкта будівництва в експлуатацію, невиконання робіт, передбачених договором між управителем і забудовником та договором між управителем і установником фонду, або неналежного виконання таких робіт та інші умови функціонування ФФБ (ч. 2 ст. 12 Закону N 978-IV).

Правила ФФБ є публічною пропозицією для вступу до фонду особи, яка бажає стати довірителем цього фонду, на підставі визнання цих правил.

Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбає, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника (п. 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (п. 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (п. 17); виконавець - це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (п. 3).

Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі.

У абз. 2 п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» судам роз'яснено, що оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (в тому числі найму (оренди) жилого приміщення - в частині відносин між наймачем (орендарем) і наймодавцем (орендодавцем), який одночасно є виконавцем комунальних послуг і послуг по ремонту житлового фонду та інженерного обладнання), побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі побутового замовлення чи абонементного обслуговування), доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини, щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону.

Зі вказаного випливає, що норми Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються до правовідносин фінансово-кредитних механізмів при будівництві житла та операціях з нерухомістю в частині, не врегульованій спеціальним законом.

Крім того, відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Згідно із ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов'язання, яка має на меті, окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов'язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов'язання.

Окрім того, до моменту вчинення порушення пеня відіграє забезпечувальну функцію, і навпаки, з моменту порушення - являє собою міру відповідальності.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 травня 2016 року № 6-37цс16.

Пунктом 6.4. Угоди встановлено, що якщо довіритель виконав усі зобов'язання перед управителем та після введення об'єкта будівництва до експлуатації підписав акт прийому-передачі закріпленого за ним об'єкта інвестування, умови цієї угоди про участь в ФФБ вважаються виконаними та управління майном припиняється.

За змістом ч. 11 ст. 20 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми, при будівництві житла та операціях з нерухомістю» для встановлення факту виконання відповідачем умов договору про участь у ФФБ та факту припинення управління майном, необхідне настання всіх трьох наступних умов у їх поєднанні: виконання довірителем всіх зобов'язань перед Управителем ФФБ; введення об'єкта до експлуатації; підписання довірителем із забудовником акту прийому-передачі закріпленого за ним об'єкта інвестування, після введення об'єкта в експлуатацію.

Доказів введення об'єкту до експлуатації матеріали справи не містять.

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить до висновку, що відповідно до положень закону управитель несе відповідальність в межах укладеної з довірителем Угоди за порушення строків будівництва об'єкта будівництва, а, відтак, існують підстави для стягнення з відповідача неустойки.

Так, за п. 1.1. Угоди №112/11 від 19 червня 2014 року, ОСОБА_2 повністю визнав Правила ФФБ виду А.

За положеннями п.4.6.3. Угоди №04 про фінансування об'єкту будівництва з залученням коштів, наданих в управління ФФБ від 22 квітня 2005 року, укладеного ТОВ «Фінансова компанія «СТС-Інвест» (управитель) з ТОВ «Стройтехснаб» (забудовник), управитель мав здійснювати контроль за виконання забудовником зобов'язань за угодою з метою запобігання виникнення ризикових ситуацій у процесі будівництва внаслідок дій забудовника, що можуть призвести, зокрема, до збільшення строків будівництва більше ніж на 30 календарних днів. При виявленні таких ризиків управитель зобов'язався вжити усіх передбачених законодавством заходів для їх недопущення, в т.ч. припинення фінансування будівництва та розірвання угоди (а.с.61-69).

Тобто, управитель з огляду на положення Закону України N 978-IV та п.4.6.3. Угоди №04 від 22 квітня 2005 року, прийняв на себе відповідні зобов'язання.

Проте, доказів виконання управителем вищенаведених положень закону та Угод суду першої інстанції не надано, і в судовому засіданні апеляційного суду таких не встановлено.

Враховуючи викладені вимоги законодавства та обставини справи в їх сукупності, колегія суддів доходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Фінансова компанія «СТС-Інвест» неустойки з підстав, передбачених ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (в тому числі найму (оренди) жилого приміщення - в частині відносин між наймачем (орендарем) і наймодавцем (орендодавцем), який одночасно є виконавцем комунальних послуг і послуг по ремонту житлового

фонду та інженерного обладнання), побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі побутового замовлення чи абонементного обслуговування), доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини, щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону.

Отже, норми Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються до правовідносин фінансово-кредитних механізмів при будівництві житла та операціях з нерухомістю в частині, не врегульованій спеціальним законом, і доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими.

Крім того, відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Згідно із ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов'язання, яка має на меті окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов'язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов'язання.

Окрім того, до моменту вчинення порушення пеня відіграє забезпечувальну функцію, і навпаки, з моменту порушення - являє собою міру відповідальності.

Умовами Угодт №04 від 22 квітня 2005 року передбачено, що другий відповідач - ТОВ «Стройтехснаб», несе відповідальність за будівництво об'єкту, введення його до експлуатації та передачу об'єкта будівництва Установникам на умовах і в терміни, визначені цією Угодою та правилами Фонду, в свою чергу, пунктом 7.3. угоди №04 встановлена відповідальність забудовника у разі порушення термінів будівництва, введення об'єкта в експлуатацію, передачі об'єкта інвестування у власність довірителям, а також за порушення термінів оформлення права власності на житло і передачі оформлених документів довірителям перед управителем у вигляді штрафу в розмірі 0,01% від загальної суми фінансування будівництва.

Відповідно до ст. 511 ЦК України, у випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої сторони права щодо боржника та (або) кредитора.

Виходячи з таких умов договору та норм цивільного законодавства, зобов'язання ТОВ «Стройтехснаб» виникло і перед ОСОБА_2, однак у встановлений строк не виконане.

Тому, колегія суддів доходить до висновку, що в частині відмови у задоволенні вимог до другого відповідача - ТОВ «Стройтехснаб», рішення суду не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України, підлягає скасуванню із ухваленням нового про часткове задоволення позову.

Визначаючи розмір неустойки, колегія суддів виходить з наступного.

Як зазначалось вище, згідно другого речення ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі, коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

ОСОБА_2 звернувся з позовом до суду 22 грудня 2016 року (а.с.1).

За змістом угоди № 12/11 від 19 червня 2014 року, розмір винагороди управителя за управління майном довірителя не визначено.

Загальна вартість замовлення складається із суми 275 573, 41 гривень, сплачених ОСОБА_2за об'єкт інвестування. Сплата цих грошей визнана відповідачем та підтверджується наявними у справі доказами.

Тому, розмір неустойки, яка має бути стягнута з відповідачів Товариства з обмеженою відповідальністю «Стройтехснаб» та Публічного акціонерного товариства «Фінансова компанія «СТС-Інвест» на користь позивача за період з 22 грудня 2015 рік по 22 грудня 2016 року, складатиме 8 267, 20 гривень (275 573, 41 гривень загальної вартості замовлення х 3%), з кожного.

При вказаних обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи в частині визначення розміру

неустойки, у зв'язку із чим рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 15 червня 2017 року підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 15 червня 2017 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Стройтехснаб», Публічного акціонерного товариства «Фінансова компанія «СТС-Інвест» про стягнення неустойки та пені за несвоєчасне виконання зобов'язань - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Стройтехснаб» на користь ОСОБА_2 8 267,20 гривень пені.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Фінансова компанія «СТС-Інвест» на користь ОСОБА_2 8 267,20 гривень пені.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складений 09 листопада 2018 року.

Головуючий суддя: С.О. Погорєлова

Судді: А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе