Справа № 396/1476/18
Провадження № 2/396/584/18
РІШЕННЯ

Іменем України

17.10.2018 року Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Шепетько Володимир Іванович

за участю секретаря судового засідання: Корольової Ю.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Новоукраїнка Кіровоградської області цивільну справу № 396/1476/18 за позовом ОСОБА_1 до СТОВ "Колос" про розірвання договору оренди землі,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із даним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що згідно із Державним актом на право власності на землю, серія НОМЕР_2, зареєстрованим Новоукраїнською райдержадміністрацією, яка розташована на території Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, кадастровий номер НОМЕР_1 є власницею даної земельної ділянки.

Відповідно до Договору оренди земельної ділянки від 05 червня 2006 р., укладеного між громадянином-власником земельної ділянки ОСОБА_1 та СТОВ «Колос» в особі директора Спориш Тамари Іванівни, земельна ділянка площею 5,60 га ріллі надається в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, терміном на 5 років.

Вказаний договір зареєстровано в Кіровоградській регіональній філії ДП Центр ДЗК при Держкомземі України 14 листопада 2006 року за №165.

Відповідно до розділу III договору Орендна плата вноситься Орендарем до 31 грудня щорічно в розмірі 1,5% відсотки від нормативної грошової оцінки земель, переданих в оренду, з обов'язковим врахуванням коефіцієнту індексації грошової оцінки земель. Орендар має право в односторонньому порядку збільшувати розмір орендної плати. Орендну плату у грошовій формі Орендодавець отримує в касі Орендаря.

Відповідно до розділу VI Договору орендар зобов'язаний своєчасно та в

повному обсязі сплачувати орендну плату. Відповідно до розділу VII Договору сторони домовились, що підставою припинення договору оренди землі, в тому числі шляхом його розірвання є невиконання орендарем обов'язків чи умов договору.

Відповідно до розділу VIII Договору сторони погоджуються, що розмір орендної плати переглядається один раз на три роки.

10 травня 2012 року сторонами було укладено Додаткову угоду №1 до Договору оренди земельної ділянки, реєстраційний №165 від 14 листопада 2006 р. Зазначеною додатковою угодою, було внесено зміни:

- в розділ II та внесено пункт 2.1 в якому зазначено, що договір діє до 15.10.2056 року.

- в розділ VII та внесено пункт 7.4 в якому зазначено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у. наслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором.

Також в п.8.3 Договору встановлено що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені сторонами по даному договору, Орендар сплачує пеню в розмірі облікової ставки Національного банку України від несплаченої суми за кожен день прострочення.

Тобто, відповідно до укладеного договору оренди та додаткової угоди Орендна плата повинна вноситись Орендарем до 31 грудня щорічно в розмірі 1,5% відсотки від нормативної грошової оцінки земель, переданих в оренду та з обов'язковим врахуванням коефіцієнту індексації грошової оцінки земель до 15.10.2056 року.

Але, з часу укладення договору оренди землі та під час укладання додаткової угоди на законодавчому рівні змінився розмір орендної плати.

Так, відповідно до статті 1 Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» від 02.02.2002 року №92/2002 визначено, що одним із пріоритетних завдань пореформеного розвитку аграрного сектора економіки є забезпечення підвищення рівня соціального захисту сільського населення, зокрема шляхом запровадження плати за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) у розмірі не менше 3 відсотків визначеної/ відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю) та поступового збільшення цієї плати залежно від результатів господарської діяльності та фінансово-економічного стану орендаря».

Разом з цим, існують встановлені законом вимоги, яких необхідно дотримуватися при визначенні у договорі розміру орендної плати. Податковий кодекс України встановлює, що річна сума платежу не може бути меншою 3% нормативної грошової оцінки та не може перевищувати 12% нормативної грошової оцінки.

Мінімальний розмір орендної плати для договорів оренди у розмірі 3% також встановлений Указом Президента України №725/2008 від 19.08.2008 року.

В травні 2012 року вона отримала від Орендаря оренду плату за договором оренди в розмірі 22849,88 грн. за весь час дії договору, що значно менше мінімального розміру орендної плати визначеного законодавчо.

Згідно розрахунків нормативної грошової оцінки земельної ділянки сільськогосподарських угідь, площею 5,6085 га, які належать на праві власності мені, ОСОБА_1, здійснених Державним підприємством «Кропивницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», станом на 01 січня 2018 року складає 194 835 грн. гривень.

Таким чином мінімальний розмір орендної плати визначений законом має становити 5845,05 гривень в рік.

Отже вважає, що нею отримано мінімальну орендну плату за 4 роки (2012,2013,2014,2015 роки). Орендна плата за 2016-2017 роки відповідачем їй не сплачувалась.

Крім того, згідно даних Держгеокадастру України у середньому по Україні громадяни-власники паїв в 2017 році отримали 1369 гривень за гектар. Станом на 1 січня 2017 року цей показник становив 1093,4 гривні за гектар, що свідчить про те, що мінімальний розмір встановлений законом на сьогоднішній день орендарями ;не сплачується, а в середньому сплачується на рівні 5-10% відсотків від вартості землі.

Вважає, що Орендар не виконує свої зобов'язання за договором, а саме: систематично не сплачує їй орендну плату за останні два роки (2016 та 2017), що свідчить про систематичне невиконання відповідачем по справі умов договору.

Листом від 01.08.2018 року вона зверталась до СТОВ «Колос» щодо перегляду розміру орендної плати, а саме збільшення до 8 відсотків від нормативно грошової оцінки землі та доплати невиплаченої орендної плати за останні роки. Проте на вказаний лист відповідач не відреагував.

Представник відповідача надіслала відзив, в якому позов заперечила, посилаючись на наступні обставини.

Вказує на те, що договором оренди земельної ділянки укладеного між позивачем та відповідачем, що був зареєстрований в Кіровоградській регіональній філії ДП Центр ДЗК при Держкомземі України за №165 від 14.11.2006 року, із внесеними змінами та доповненнями, був встановлений розмір орендної плати та строки його виплати.

Відповідно до п. 3.1 Договору орендна плата вноситься Орендарем до 31 грудня щорічно в розмірі 1,5% від нормативної грошової оцінки земель, переданих в оренду, з обов'язковим врахуванням коефіцієнту індексації грошової оцінки земель. Згідно змін та доповнень до Договору оренди землі - з 2010 року розмір орендної плати встановлено сторонами в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земель. В подальшому розмір орендної плати не змінювався.

Не погоджується із посиланням Позивача на обґрунтування своїх вимог з посиланням на Податковий кодекс, оскільки він регулює розмір та порядок сплати плати за землю, що знаходиться у державній та комунальній власності.

Указ Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» від 02.02.2002 р. №92/2002 за своєю сутністю не є актом прямої дії, і носить рекомендаційний характер.

Таким чином, розмір орендної плати для земель приватної власності встановлюється лише договором, і не можуть змінюватися в односторонньому порядку, наприклад, як для земель державної та комунальної власності нормами законодавства - Податковим кодексом.

Зазначили, що в період з 2006 року по 2009 року включно позивачка щороку отримувала орендну плату в натуральній формі у визначенні договором строки.

За ініціативою Позивача Товариство виплатило орендну плату в 2010 році за 2010-2024 роки, що підтверджується нотаріально посвідченою заявою від 25 вересня 2009 р. та видатковими касовими ордерами, а в 2012 році - за період з 2025 по 2056 роки включно, що підтверджується нотаріально посвідченими заявами від 18.05.2012 року та видатковим касовим ордером, додаються, і таким чином отримала орендну плату авансом за майбутній період.

Крім того, на момент виплати цих сум, у орендаря - Товариства не було заборгованості по сплаті коштів перед позивачкою, тому Товариство виконало свій обов'язок по виплаті орендної плати за майбутній період.

Звертаючись до суду за захистом своїх прав, позивачка заявлені вимоги обґрунтувала виходячи із оцінки земельної ділянки встановленою технічною документацією про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №398 станом на 01.01.2018 року, при цьому дата замовлення документації - 15.06.2018 р.. Таким чином, дана технічна документація може бути застосована лише з 2018 року, і не раніше. Оскільки умовами договору встановлено строки виплати орендної плати - щороку до 31 грудня, то строки виплати орендної плати за 2018 року не закінчилися, тому підстав для пред'явлення позову з цих підстав нема.

У 2012 році був виготовлений уточнений розрахунок нормативної грошової оцінки земельної ділянки №398, станом на 01.01.2012 року із застосуванням індексу інфляції-3,2 та коефіцієнта змін у рентному доході - 1,756 згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 31.10.2011 р. за №1185.

Постановою КМУ № 1185 від 31.10.2011 року Методика нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, затв. Постановою КМУ №213 від 23.03.1995 року була доповнена п.19-1, згідно з яким показники нормативної грошової оцінки гектара ріллі окремої земельної ділянки, проведеної станом на 1 липня 1995 р., застосовуються із коефіцієнтом, що визначений абзацом другим пункту 5 цієї Методики, який в свою чергу зазначає про те, що в основу розрахунку нормативної грошової оцінки земель кладеться рентний доход, який створюється при виробництві зернових культур і визначається за даними економічної оцінки земель, проведеної в 1988 році. Для врахування змін у рентному доході, який створюється при виробництві зернових культур, до показників нормативної грошової оцінки ріллі, проведеної станом на 1 липня 1995 р. (з урахуванням індексації), застосовується коефіцієнт 1,756.

Разом з тим, застосування коефіцієнту 1,756 до спірних правовідносин є неможливим з огляду на п.1 Методики нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, згідно з яким «нормативна грошова оцінка земельних ділянок здійснюється з метою визначення розміру земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні та даруванні земельних ділянок згідно із законом, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також під час розроблення показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель»

Таким чином, підстав для застосування рентного доходу в розмірі 1,756 згідно Методики нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, в тому числі в редакції від 31.10.2011 р. при визначенні розміру орендної плати НЕМАЄ. До того ж даний пункт в Методиці втратив чинність у березні 2017 року.

Посилається на те, що у спірному договорі сторони обумовили орендну плату у розмірі 3% від визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки і посилання на застосування до визначення розміру орендної плати коефіцієнту 1,756, який визначений Постановою КМУ №1185 від 31 жовтня 2011 року «Про внесення змін до Методики нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів», спірний договір не містить.

Остаточний же розмір орендної плати буде залежати від домовленості орендодавця та орендаря, та не може суперечити чинному на час укладення договору законодавству.

Разом з тим, коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки щороку уточнюється на коефіцієнт індексації, який щороку визначається Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру та оприлюднюється у порядку встановленому чинним законодавством України, який визначається виходячи здобутку коефіцієнтів індексації за попередні роки. Так коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки землі становить: за 1996 рік - 1,703, 1997 рік - 1,059, 1998 рік - 1,006, 1999 рік - 1,127, 2000 рік - 1,182, 2001 рік - 1,02, 2005 рік - 1,035, 2007 рік - 1,028, 2008 рік - 1,152, 2009 рік - 1,059, 2010 рік - 1,0, 2011 рік - 1,0, 2012 рік - 1,0, 2013 рік -1,0, 2014 рік -1,249, 2015 рік -1,2, 2016 рік - 1,0, що підтверджується листом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру за вих. № 6-28-0,22-244/2-18 від 11.01.2018 р.

Таким чином, розмір орендної плати, згідно Договору оренди земельної ділянки

укладеного між Позивачем та Товариством, що був зареєстрований в Кіровоградській,

регіональній філії ДП Центр ДЗК при Держкомземі України за №165 від 14.11.2006 року, із внесеними змінами та доповненнями, становить:

рікгрошова . оцінкакоефіцієнт індексаціїрозмір орендної плати згідно договорурозмір орендної плати згідно договору, в тому числі податкифактично виплачено , без урахувань ПДФОфактично виплачено, 3 урахуванням ПДФО
201022287,593,232139,11,76
201122287,593,232139,49,88
201222287,593,232139,61
201322287,593,232139,61
201422287,593,232139,61
201522287,593,99732672,50
201622287,594,79633206,74
201722287,594,79633206,74
ВСЬОГО 19784,61,64

У 2010 році відповідно до ЗУ "Про податок з фізичних осіб" ставка податку становила 15%, а у 2012 році відповідно до ст. 167 Податкового Кодексу ставка податку становила 15% та 17% (в разі перевищення 10 мінімальних заробітних плат - 1073 грн.).

Таким чином, вважає, що сума що була отримана Позивачкою, що підтверджується нотаріально посвідченими заявами та касовими ордерами, більша на 32 477,61 грн., і вважається боргом Позивача перед Товариством.

Оскільки, спірний договір укладений між Позивачкою та Товариством в результаті вільного волевиявлення сторін, відповідав нашій внутрішній волі і виконувався сторонами протягом всього часу, а Товариство належним чином виконує умови договору і немає заборгованості перед Позивачкою, вважаю, що підстав для розірвання договору оренди землі немає.

Вирішуючи заявлений позов, суд виходить із наступного.

Згідно ст.531 ЦК України боржник має право виконати свій обов'язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Законодавство про оренду землі не забороняє сплачувати орендну плату за земельну ділянку за майбутні періоди. Із суті орендних зобов'язань така заборона також не випливає, так само і зі звичаїв ділового обороту. Спірний договір також не містить таку заборону, тому перевищення суми над закріпленим в договорі розміром орендної плати є платою за оренду плату за користування орендованою ділянкою за майбутній період.

Згідно ст.652 ЦК України передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, ядщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний.

Статтею 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст.203 Цивільного кодексу України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 32 ЗУ «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням - суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

У статті 141 ЗК України серед підстав припинення права користування земельною ділянкою, зокрема в пункті «д» частини першої цієї статті передбачено систематичну несплату земельного податку або орендної плати.

Відповідно до ст.611 ЦК України, одним з правових наслідків порушення зобов'язання може бути розірвання договору.

Стаття 651 ЦК України вказує, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку про те, що у разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки, дана обставина може бути підставою для розірвання такого договору.

Зазначена правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року №6-146цс12 та ухвалі ВССУ від 15 лютого 2018 року у справі №235/1629/16-ц.

Вирішуючи питання доведеності акту систематичної несплати орендної плати, суд виходить із наступного.

Розмір орендної плати регулюється виключно договором оренди землі, тому ЛИШЕ зміна індексації нормативної грошової оцінки ділянки не створює додаткових податкових зобов'язань для орендаря (ВС/КАС, №813/3819/17, від 20 червня 2018 р.)

У цій справі суд вищої інстанції прийшов до наступного висновку. Так, в цій справі між платником податків і органом місцевого самоврядування був укладений договір оренди землі, який серед іншого встановлював розмір орендної плати у грошовій формі в сумі 30 047,52 грн. за квартал. Окрім цього договір також визначав суму н/г оцінки земельної ділянки на момент укладення договору 600 950,50 грн. та визначав, що орендна плата на момент укладання договору складає 5% від н/г землі.

Після індексації н/г оцінки фіскали вдалися до хибного трактування податкового законодавства та умов договору оренди землі. Так, фіскали наполягали на тому, що оскільки у договорі міститься «…5% від н/г» (на момент укладення договору), то орендна плата підлягає автоматичній індексації, тобто збільшенню до розміру 5% від н/г оцінки у звітному періоді.

Суди першої, апеляційної та касаційної інстанцій з цим не погодились, і податкове повідомлення - рішення про визначення платнику податків додаткового податкового зобов'язання зі сплати орендної плати було скасовано.

Зокрема, судом касаційної інстанції було дано чіткий аналіз статті 288 ПК України. Так, пункт 5 ст. 288 ПК України визначає тільки обмеження щодо максимального та мінімального розміру орендної плати за землю. За цим виключенням, питання щодо розміру орендної плати регулюються виключно договором оренди. Аналогічне положення міститься також в ст. 21 ЗУ «Про оренду землі".

Сам по собі фіскальний орган не в праві втручатися у відносини між орендодавцем і орендарем та не може змінювати умови договору оренди землі, згідно ст. 654 ЦК України, це можуть зробити тільки сторони.

Зміна коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки не тягне автоматичну зміну умов договорів щодо розміру орендної плати, а є лише підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати шляхом внесення відповідних змін до договорів оренди землі його учасниками. Такого висновку дійшов ВС/КАС у постанові від 20.06.2018 р. у справі № 813/3819/17.

24.01.2018 р. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в контексті справи №817/206/15 (ЄДРСРУ №71834541) торкнувся питання законодавчо закріпленого мінімального розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Суд вказав, що з 1 січня 2011 року набрав чинності Податковий кодекс України, який відповідно до пункту 1.1 статті 1 регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, і, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За змістом підпункту 9.1.10 пункту 9.1 статті 9 Податкового кодексу України плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів, яка в силу вимог підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 цього ж Кодексу є податком і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Останні ж, як визначає зміст підпункту 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, - це особи, яким, зокрема, на умовах оренди надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності.

Отже, Податковий кодекс України визначив обов'язки орендаря сплачувати земельний податок у формі орендної плати.

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - це обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункт 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України). Подібне визначення міститься й у статті 21 Закону №161-XIV.

Справляння плати за землю, в тому числі і орендної плати, здійснюється відповідно до положень розділу XIII Податкового кодексу України.

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем, а підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (пункт 288.1 статті 288 Податкового кодексу України).

Підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 зазначеного Кодексу встановлено, що розмір орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється розділом XIII Податкового кодексу України; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом, та не може перевищувати, зокрема, для інших земельних ділянок, наданих в оренду, 12 % нормативної грошової оцінки (підпункт 288.5.2 зазначеного пункту).

Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року №1166-VII, який набрав чинності 01 квітня 2014 року, підпункт 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України викладено в такій редакції: розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки.

Тобто, законодавець визначив нижню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки незалежно від того, чи збігається її розмір із визначеним у договорі.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що з набранням чинності Податкового кодексу України річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу (з урахуванням внесених до нього змін) та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.

При цьому, виходячи із принципу пріоритетності норм Податкового кодексу України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 Податкового кодексу України, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, зокрема, у постановах від 2 грудня 2014 року (справа №21-274а14), 7 квітня 2015 року (справа №21-117а15), 14 квітня 2015 року (справа №21-165а15), 24 квітня 2015 року (справа №131а15), 14 березня 2017 року (справа №21-2246а16).

Дослідивши матеріали справи та доводи сторін, викладені у позові та відзиві на позов, судом встановлено наступне.

Договором оренди земельної ділянки між сторонами від 05.06.2006 року було досягнуто згоди щодо виплати орендної плати позивачу за надану ним в оренду земельну ділянку площею 5,60 га в розмірі 1,5% від нормативної грошової оцінки земель, яка виплачується у натуральній або грошовій формі (а.с.9). При цьому необхідність перерахунку розмірі орендної плати в договорі не передбачена.

Додатковою угодою №1 передбачено збільшення строку дії оренди земельної ділянки до 15.10.2056 року (а.с.10), тобто зміни до інших умов договору сторонами не погоджувалися.

Згідно технічної документації на земельну ділянку, нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 01.01.2018 року становить 194 835 грн. (а.с.15), при цьому грошова вартість землі поступово збільшувалась (а.с.46-51).

Як вбачається із нотаріально посвідчених заяв, до яких жодна із сторін не заявила претензій щодо їх автентичності, позивач ОСОБА_1 одержала 25.09.2009 року - 25 тис. грн. орендної плати й зобов'язалась не мати претензій до СТОВ "Колос" до 25.09.2024 року (а.с.35), 18.05.2012 року - у сумі 22 849,88 грн. й зобов'язалась не мати претензій до відповідача до 15.10.2056 року (а.с.36), акт виплати грошових коштів також доводиться видатковими касовими ордерами (а.с.38-42).

Таким чином, судом встановлено, що між сторонами було досягнуто домовленості про виплату орендної плати наперед, що не заборонено законом чи самим договором, згідно нотаріально посвідчених заяв сторони правочину узгодили розмір орендної плати й позивач визнала відсутність претензій із приводу її виплати до завершення строку дії договору оренди земельної ділянки. Будь-які інші домовленості між сторонами відсутні, не узгоджувалися та у встановленому порядку не фіксувалися.

З огляду на вищенаведені правові позиції, сама лише зміна в адміністративному порядку чи шляхом видання нормативно-правового акту не свідчить про необхідність виконання рекомендаційних положень, без внесення відповідних змін до договору, а вказівки законодавчих, управлінських чи інших органів держави стосовно розміру орендної плати, строків та порядку її виплати відносно земельних ділянок, належних громадянам на праві приватної власності, слід вважати як намір протиправного втручання в принцип свободу договору та порушення волевиявлення учасників правочину.

Згідно ст.68 Конституції України, незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Таким чином, обізнаність позивачки із внесеними указом Президента України змін щодо рекомендованих розмірів орендної плати або зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки могла бути підставою для внесення змін до укладеного договору оренди, а не викликати автоматичне виконання відповідачем змін рекомендованого розміру орендної плати чи коефіцієнту нормативної грошової оцінки землі.

Оскільки жодна із сторін не скористалась своїм правом на пропозицію внесення змін до договору, судом проаналізовано належність, повноту та своєчасність сплати орендної плати відповідачем, з яким суд погоджується, так як він не спростований належними, допустимим та переконливими доводами та доказами позивача, а тому суд приходить до висновку про безпідставність заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 141,259-268 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Кропивницького апеляційного суду або через Новоукраїнський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий: В. І. Шепетько