П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 грудня 2018 року м. Київ

справа № 752/17136/16-ц

провадження: 22-ц/824/137/2018

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Махлай Л.Д., Поливач Л.Д., за участю секретаря судового засідання - Станішевської Б.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_2

відповідач - Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»

відповідач - ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_4 -ОСОБА_5, як представника ОСОБА_2, та адвоката ОСОБА_6, як представника Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 лютого 2018 року, ухвалене у складі судді Шевченко Т.М.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», ОСОБА_3 про визнання недійсними правочинів,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суд уз позовом до ПАТ «ОТП Банк», ОСОБА_3 про визнання правочинів недійсними.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона з ОСОБА_3 перебуває у зареєстрованому шлюбі з 28 вересня 1999 року, проживають на території Великої Британії та на території України.

На території України знаходиться майно подружжя, набуте у спільну сумісну власність за час шлюбу. Відповідач ОСОБА_3 займається підприємницькою діяльністю у різних країнах світу. Позивач довідалася від чоловіка про існування ризику того, що з рахунку чоловіка, відкритому у ПАТ «ОТП Банк» у місті Києві, буде стягнуто сукупно понад 200 000 доларів США в рахунок погашення боргових зобов'язань третіх осіб перед банком. Виявилося, що її чоловік ОСОБА_3 уклав ряд договорів з ПАТ «ОТП Банк», які полягали у наданні застави в забезпечення виконання кредитних зобов'язань третіх осіб.

З огляду на те, що на вказаному рахунку знаходяться грошові кошти, які належать позивачці та її чоловіку на праві спільної сумісної власності, вона своєї згоди на укладення оспорюваних договорів не надавала, просила, посилаючись на положення ст..ст.203, 215, 572, 578 ЦК України, ст..ст.60,63, 68 СК України, ст..3 Закону України «Про заставу» , позовні вимоги задовольнити, визнати недійсним договір застави PL 11-145/28-2, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ «ОТП Банк» 23 травня 2011 року, зі змінами, додатками та доповненнями, які є невід'ємною частиною договору; визнати недійсним генеральний договір DL-006/03/15 про розміщення строкових депозитів фізичних осіб менеджерів вищої ланки та власників (співвласників) компанії - корпоративних клієнтів, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ «ОТП Банк» 19 травня 2015 року змінами та доповненнями, які є невід'ємною частиною договору.

Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 30 січня 2018 року позов ОСОБА_2 залишений без розгляду в частині позовних вимог до ПАТ ОТП «Банк» та ОСОБА_3 про визнання недійсним договору про строковий банківський вклад з правом поповнення.

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 13 лютого 2018 року частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», ОСОБА_3 про визнання недійсними правочинів.

Визнано недійсним договір застави PL 11-145/28-2, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ «ОТП Банк» 23 травня 2011 року зі змінами, додатками та доповненнями, які є невід'ємною частиною договору, в частині передачі банку майнових прав (права вимоги) по договору про строковий банківський вклад 003/8646/11 від 29 квітня 2011 року та додатковий договір №1 від 23 травня 2011 року у розмірі 100 000 доларів США.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання недійсним генерального договору DL-006/03/15 про розміщення строкових депозитів фізичних осіб менеджерів вищої ланки та власників (співвласників) компанії - корпоративних клієнтів, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ «ОТП Банк» 19 травня 2015 року зі змінами, додатками та доповненнями, які є невід'ємною частиною договору, відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, представник ОСОБА_2 -ОСОБА_4 -ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду першої інстанції в частині вимог, які задоволені судом, змінити, та прийняти нове рішення, яким визнати недійсним договір застави PL 11-145/28-2, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ «ОТП Банк» 23 травня 2011 року зі змінами, додатками, доповненнями, які є невід'ємною частиною договору. Крім цього, просила рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та в цій частині ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги та визнати недійсним генеральний договір DL-006/03/15 про розміщення строкових депозитів фізичних осіб менеджерів вищої ланки та власників (співвласників) компанії - корпоративних клієнтів, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ «ОТП Банк» 19 травня 2015 року зі змінами, додатками, доповненнями, які є невід'ємною частиною договору.

В обґрунтування апеляційної скарги посилалась на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, вважає, що висновки суду суперечать встановленим обставинам. Зокрема, зазначає про те, що судом першої інстанції невірно застосовані норми матеріального права, а саме: ст. ст. 3, 7, 202, 203, 215, 216, 217, 369, 578, ст. 579, 598, 599, 604 ЦК України; ст. 6 Закону України «Про заставу»; ст. 65 СК України.

В свою чергу, не погоджуючись з рішення суду, представник ПАТ «ОТП Банк» - адвокат ОСОБА_6, подав до суду апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі. В апеляційній скарзі посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи. Зокрема, зазначав про те, що в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують перебування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі у період з 2011 по 2016 роки. Суд першої інстанції залишив поза увагою ту обставину, що ОСОБА_2, підписуючи заяву про згоду на розпорядження майном від 13 березня 2012 року по суті схвалила вчинення її чоловіком попередніх правочинів, та не застосував при винесенні рішення положення ст..65 ч.2 СК України, ч.2 ст.241 ЦК України.

Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 11 квітня 2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - представника ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 13 лютого 2018 року.

Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 18 квітня 2018 року справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - представника ОСОБА_2 призначено до судового розгляду.

Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 20 квітня 2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 - представника ПАТ «ОТП Банк» на рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 13 лютого 2018 року.

Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 20 квітня 2018 року справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 - представника ПАТ «ОТП Банк» призначено до судового розгляду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 8 жовтня 2018 року визначено дату судового розгляду.

В судове засідання ОСОБА_3 не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, причини своєї неявки суду не повідомив, у зв'язку з чим суд вважав за можливе розглянути справу в його відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

Представник ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_4 - ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити, проти апеляційної скарги ПАТ «ОТП Банк» заперечувала.

Представник ПАТ «ОТП Банк» - ОСОБА_6 апеляційну скаргу банку підтримав, просив її задовольнити, проти апеляційної скарги ОСОБА_2 заперечував.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 вересня 1999 року.

23 травня 2011 року між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 був укладений договір застави PL 11-145/28-2, відповідно до умов якого останній передав банку майнові права ( право вимоги) по договору про строковий банківський вклад № 003/8646/11 від 29 квітня 2011 року та додатковий договір № 1 від 23 травня 2011 року до договору про строковий банківський вклад № 003/8646 у розмірі 200000 доларів США з метою забезпечення виконання зобов'язань по основному договору про надання банківських послуг.

У подальшому, по закінченню строкових банківських вкладів між ОСОБА_3 та АТ «ОТП Банк» були укладені додаткові угоди до договору про строковий банківських вклад № 003/8646/11 від 29 квітня 2011 року та Генеральний договір № DL-006/03/15 про розміщення строкових депозитів фізичних осіб менеджерів вищої ланки та власників (співвласників) компанії - корпоративних клієнтів, а також договори про зміну до договору застави.

Зокрема, були укладені: договір № 1 від 23 травня 2011 року до договору про строковий банківський вклад № 003/8646; додатковий договір № 2 від 15 січня 2013 року до договору про строковий банківський вклад № 003/8646; додатковий договір № 3 від 15 травня 2013 року до договору про строковий банківський вклад № 003/8646; додатковий договір № 4 від 19 травня 2013 року до договору про строковий банківський вклад № 003/8646: угода № 1 від 19 травня 2015 року до Генерального договору № DL-006/03/15; договір про зміну № 1 від 13 березня 2012 року до договору застави №PL 11-145/28-2; договір про зміну № 2 від 15 січня 2013 року до договору застави №PL 11-145/28-2; договір про зміну № 3 від 14 травня 2013 року до договору застави №PL 11-145/28-2; договір про зміну № 4 від 19 травня 2014 року до договору застави №PL 11-145/28-2; договір про зміну № 5 від 19 травня 2014 року до договору застави №PL 11-145/28-2.

Згідно заяви ОСОБА_2 від 23 травня 2011 року остання надала згоду ОСОБА_3 на розпорядження майном, що набуте ними за час шлюбу, а саме майнові права (права вимоги) на грошові кошти в сумі 200000 на умовах, визначених на його власний розсуд, зокрема але не обмежуючись: передачу майна в заставу, укладання та підписання договору (ів)/ правочину (ів) застави майна, додаткових угод /договорів/правочинів до такого (их) договору(ів)/правочину(ів) застави майна, укладання та підписання будь-яких інших документів, а також вчинення будь-яких інших дій, пов'язаних з розпорядженням майном.

Згідно заяви ОСОБА_3 І від 13 березня 2012 року остання надала згоду ОСОБА_3 на розпорядження майном, що набуте ними за час шлюбу, а саме майнові права (права вимоги) на грошові кошти в сумі 225000 доларів США, що знаходяться на вкладному рахунку НОМЕР_1, відкритому в АТ «ОТП Банк», МФО 300528, згідно договору № 003/8646/11 про строковий банківський вклад з правом поповнення , визначених на його власний розсуд, зокрема але не обмежуючись: передачу майна в заставу, укладання та підписання договору (ів)/ правочину (ів) застави майна, додаткових угод /договорів/правочинів до такого (их) договору(ів)/правочину(ів) застави майна, укладання та підписання будь-яких інших документів, а також вчинення будь-яких інших дій, пов'язаних з розпорядженням майном.

Згідно висновку № 3109/17-32/3110/17-33 від 23 листопада 2017 року експертів Київського НДІСЕ за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи, підписи від імені ОСОБА_2 у графах «підпис» у заявах від її імені, які адресовані ПАТ «ОТП Банк» і датовані 23 травня 2011 року та 13 березня 2012 року, та містяться у матеріалах справи на аркушах під порядкованими номерами 123 та 124, виконані рукописним способом без попередньої підготовки або технічних засобів. Підпис від імені ОСОБА_2 в графі «підпис» у заяві від 13 березня 2012 року, виконані ОСОБА_2, Підпис від імені ОСОБА_2 в графі «підпис» у заяві від 23 травня 2011 року виконані не ОСОБА_2, а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_2.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки договір застави PL 11-145/28-2 від 23 травня 2011 року зі змінами, додатками та доповненнями, які є невід'ємною частиною даного договору, предметом якого є майнові права по договору про строковий банківський вклад № 003/8646/11 від 29 квітня 2011 року та додатковий договір № 1 від 23 травня 2011 року, що належали ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності, укладено без згоди позивачки, що є обов'язковою умовою, тому такий договір підлягає визнанню недійсним в ? частині майнових прав, що належали позивачці. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання недійсним Генерального договору DL-006/03/15 про розміщення строкових депозитів фізичних осіб менеджерів вищої ланки та власників (співвласників) компанії - корпоративних клієнтів, укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ «ОТП Банк» 19 травня 2015 року зі змінами, додатками та доповненнями, які є невід'ємною частиною договору, суд виходив із того, що позивач надала згоду на розпорядженням майном її чоловіком, підписавши відповідну заяву від 13 березня 2012 року.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає встановленим обставинам і вимогам матеріального права.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, і належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, якщо не доведено протилежне.

Згідно зі ст..63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Згідно з положеннями ч.1 ст.576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема, річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

Статтею 578 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників.

Відповідно до вимог ч.1 ст.6 Закону України «Про заставу» майно, що перебуває у спільній власності, може бути передано в заставу тільки за згодою всіх співвласників.

Згідно роз'яснень, що містяться в п.25 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при оспор енні договору застави (іпотеки) суд має враховувати положення статті 578 ЦК, згідно з якими майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою іншого з подружжя, який у разі пред'явлення позову про звернення стягнення на таке майно має бути залучений до участі у справі.

Отже, встановивши, що договір про строковий банківський вклад № 003/8646/11 від 29 квітня 2011 року та додатковий договір № 1 від 23 травня 2011 року є спільною сумісною власністю подружжя, частки кожного із подружжя у спільному майні є рівними, іншого не доведено, ОСОБА_2 своєї згоди на розпорядження своєю частиною грошового вкладу не надавала, ОСОБА_3, передавши банку в заставу майнові права по депозитному договору , в тому числі, що належали ОСОБА_2, порушив права останньої, які підлягають захисту шляхом визнання договору застави недійсним в 1 / 2 частині, тобто в частині суми 100000 доларів США.

Оскільки ОСОБА_3 мав право розпоряджатися своєю часткою грошового вкладу і розпорядився нею, уклавши з ПАТ «ОТП Банк» договір застави PL 11-145/28-2 від 23 травня 2011 року, зі змінами, додатками та доповненнями, , за яким передав банку майнові права (право вимоги) по договору про строковий банківський вклад № 003/8646/11 від 29 квітня 2011 року та додатковому договору № 1 від 23 травня 2011 року, підстави для визнання договору недійсним в частині, що належала ОСОБА_3, відсутні.

Доводи апеляційної скарги ПАТ «ОТП Банк» в тій частині, що в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують перебування ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі у період з 2011 року по 2016 рік, є необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи міститься засвідчена копія свідоцтва про реєстрацію шлюбу ОСОБА_2 і ОСОБА_7 (а.с.16-20). Крім того, перебування ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі підтверджується заявою ОСОБА_2 від 13 березня 2012 року, в якій остання висловила згоду на розпорядження її чоловіком ОСОБА_3 їх спільним майном.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що надавши згоду 13 березня 2012 року на розпорядження майном, що набуте за час шлюбу, а саме: майнові права (права вимоги), грошові кошти в сумі 225000 доларів США, що знаходяться на вкладному рахунку НОМЕР_1, відкритому в АТ «ОТП Банк», МФО 300528, згідно договору № 003/8646/11 про строковий банківський вклад, по суті схвалила (надала згоду) вчинення її чоловіком попередніх правочинів, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки зміст заяви ОСОБА_2 від 13 березня 2012 року не свідчить, що позивачці було відомо про попередній договір застави, який був укладений 23 травня 2011 року, а отже відсутні підстави уважати, що ОСОБА_2 вчинила дії, що свідчать про наступне схвалення правочину.

Оскільки підпис від імені ОСОБА_2 в графі «підпис» у заяві від 23 травня 2011 року виконаний не ОСОБА_2, тому відсутні підстави вважати, що ОСОБА_3, зобов'язавшись отримати згоду дружини на розпорядження майном, таку згоду отримав і надав її банку при укладенні договору застави від 23 травня 2011 року.

Доводи представника позивача в тій частині, що висновки суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог щодо визнання Генерального договору недійсним, не відповідають встановленим обставинам, є необґрунтованими, оскільки судом установлено, що підтверджується висновком експертизи і такий висновок не спростований позивачем, що ОСОБА_2 13 березня 2012 року надала згоду на розпорядження спільним майном її чоловіком.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене на повно з'ясованих обставинах з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_4 - ОСОБА_5, як представника ОСОБА_2, та адвоката ОСОБА_6, як представника Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 20 грудня 2018 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Махлай

Л.Д. Поливач