Справа № 380/1462/17 Головуючий у І інстанції Косович Т. П.
Провадження № 22-ц/780/1588/18 Доповідач у 2 інстанції Гуль В. В.
Категорія 47 08.05.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 травня 2018 року Апеляційний суд Київської області у складі колегії судів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Гуля В.В.,

суддів: Іванової І.В., Сліпченка О.І.,

при секретарі: Топольському В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 18 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та визнання майна спільною сумісною власністю , -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив встановити юридичний факт про те, що він та ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, в період з 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Визнати придбане ними майно, а саме житловий будинок по АДРЕСА_1 та земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1 розміром 0,1865 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована по АДРЕСА_1, спільною сумісною власністю та визнати за ним право власності на 1/2 частину спільного майна, посилаючись на те, що дане нерухоме майно вони з померлою придбали в період проживання однією сім'єю за спільні кошти, разом зробили ремонт в будинку, на що брали кредити в банку, а тому він має право на половину цього майна.

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 18 січня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що рішення суду першої інтанції є незаконним, так, як винесено з порушенням норм матеріального права, у зв'язку з неправильною оцінкою доказів, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленим, оскільки свідки довели спільне проживання і є докази придбання спільного майна.

У відзиві відповідач посилається на те, що житловий будинок та земельна ділянка були особистою приватною власністю ОСОБА_4, оскільки були придбані за її власні кошти, одержані від продажу її частини квартири в м. Біла Церква.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно довідки П'ятигірської сільської ради № 351 від 20.06.2017 року та з показів свідків, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 проживали разом як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу до дня смерті ОСОБА_4, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Проте з якого часу вони проживали як сім'я судом встановити неможливо, оскільки документально даний факт не підтверджений, а пояснення позивача та покази свідків відрізняються між собою - позивач вказує час з 2004 року, свідки - з 2005 року та з 2010 року. Таким чином факт спільного проживання можливо встановити лише з 2010 року. А тому суд вважав недоведеним той факт, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року, і в задоволенні даної позовної вимоги відмовив.

Також судом встановлено, що ОСОБА_4 05.11.2010 року продала свою частину квартири в АДРЕСА_2 та 30.12.2010 року придбала житловий будинок по АДРЕСА_1 із земельною ділянкою за цією ж адресою за особисті кошти. Доказів того, що позивач також вкладав грошові кошти в придбання будинку та земельної ділянки суду не надано.

Кредитний договір від 28.02.2014 року, укладений між позивачем та ПАТ «Креді Агріколь Банк» на суму 19760 гривень, на який посилається позивач, суд відхилив як доказ, оскільки він не підтверджує участі позивача в придбанні майна, кредит взятий в 2014 році на споживчі цілі.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону.

При застосуванні ст. 74 СК слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, упродовж якого було придбане спірне майно. Визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час фактичних шлюбних відносин, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця осіб.

Відповідно до ст. 315 ЦПК України суд може встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Звертаючись до суду відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що має бути підтвердено належними та допустимими доказами.

З матеріалів справи вбачається, що встановлення факту, що має юридичне значення позивачу необхідно для поділу будинку та земельної ділянки, які, як вважає позивач є спільною сумісною власністю, придбаною у період перебування у фактичних шлюбних стосунках із померлою ОСОБА_4

Проте відповідно до ст. 81 ЦПК України, позивачем не доведений той факт, що з його боку був вклад для набуття спільного сумісного майна та наявність джерела такого походження і таких доказів в матеріалах справи не має.

Також встановлено, що ОСОБА_4 05.11.2010 року продала свою квартиру разом із своїм колишнім чоловіком в АДРЕСА_2 за 74 941 грн. та 30.12.2010 року придбала житловий будинок по АДРЕСА_1 за 80000 грн. і земельну ділянку за цією ж адресою за 12000 гривень.

Хоча спільна сумісна власність подружжя презюмується, подружжя цією власністю розпоряджається на власний розсуд. Доказів тим обставинам, що ОСОБА_4 від продажу квартири розпорядилася чужим коштам (тобто за рахунок свого колишнього чоловіка), у справі не має.

А відтак відсутні підстави вважати, що на купівлу спірної нерухомості вона витратила свої особисти кошти в розмірі 74 941 грн., що спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині.

Згідно ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Таким чином є доведеним факт вкладу у спірне майно ОСОБА_4 в розмірі 74 941 грн. із загальної суми 92 000 грн. та оскільки доказів тому, що позивач вкладав у це майноі гроші в іншій половині частині не має, це майно вважається особистою приватною власністю ОСОБА_4

Доводи апеляційної скарги про те, що у 2014 році позивач брав кредитні кошти для отримання житла не мають правового значення, оскільки вони не свідчать про його отримання після фактичного придбання житла.

Отже, за відсутності самого факту, що безпосередньо породжує юридичні наслідки, а саме поділ майна, щодо якого право позивача є недоведеним, сам факт встановлення проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу правового значення для вирішення цієї справи не має.

За таких обставин рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Тетіївського районного суду Київської області від 18 січня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді