Житомирський апеляційний суд
Справа №295/5373/14-ц Головуючий у 1-й інст. Галасюк Р. А.
Категорія 27 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2018 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Шевчук А.М.

з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 295/5373/14-ц за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки

за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФОРІНТ» на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 26 жовтня 2018 року, постановлену під головуванням судді Галасюка Р.А. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У квітні 2014 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення заборгованості в солідарному порядку (а.с. 59-60 том 1).

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 26.05.2016р., що залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 19.07.2016р., у задоволенні позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 03 травня 2018 року рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 26.05.2016 та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 19.07.2016 скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

24 жовтня 2018 року ОСОБА_2 подала до суду першої інстанції заяву про забезпечення позову та просила накласти арешт на магазин непродовольчих товарів літ. «А», цегляний, загальною площею 112,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_4 в розмірі 75/100 частин та ОСОБА_2 в розмірі 25/100 частин (а.с. 74-75 том 2). В обгрунтування клопотання зазначила, що під час підготовки до розгляду справи їй стало відомо, що відбулася заміна кредитора та новим іпотекодержателем за договором іпотеки №7232 від 22.05.2007 є ТОВ «ФК «Форінт». Про заміну іпотекодержателя або кредитора вона не повідомлена. Зазначила, що положеннями договору іпотеки передбачено можливість задовольнити вимоги кредитора в позасудовому порядку шляхом оформлення права власності іпотекодержателем на іпотечне майно. Таким чином Банк або Іпотекодержатель на даний момент має повне право та можливість відчужити нежитлове приміщення третім особам. Враховуючи, що позовна заява містить вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки, у разі задоволення позову Іпотекодержатель або Банк не втратять можливості реалізації своїх прав щодо задоволення вимог кредитора за рахунок іпотечного майна.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 26 жовтня 2018 року заяву ОСОБА_2 задоволено. Накладено арешт на магазин непродовольчих товарів літ. «А», цегляний, загальною площею 112,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить на праві власності ОСОБА_4 (75/100 частин) та ОСОБА_2 (25/100 частин) (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1). Копію ухвали направлено до ТОВ «ФК Форінт» та Департаменту реєстрації Житомирської міської ради.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, ТОВ «ФК «Форінт» направило апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило ухвалу скасувати та постановити нову - про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову. В апеляційній скарзі зазначено, що суд першої інстанції неправомірно задовольнив вказану заяву, оскільки її вимоги є необґрунтованими. Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що ТОВ «ФК «Форінт», як новий іпотекодержатель, може звернути стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, оскільки згідно вимог ст. 37 Закону України «Про іпотеку» зміна іпотекодержателя не тягне за собою збільшення обсягу прав щодо майна згідно договору іпотеки. Вказує, що застосування заходів забезпечення позову нівелює інститут реалізації прав іпотекодержателем щодо задоволення вимог кредитора за рахунок заставного майна. Крім того зазначає, що в порушення вимог процесуального закону суд не призначив заяву про забезпечення позову у судовому порядку.

Від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він вказує, що ухвалою суду першої інстанції права Кредитора та Іпотекодержателя не порушені, так як заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер, а ухвала суду є законною та обґрунтованою. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до статей 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження можливих труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Положеннями статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Із матеріалів справи вбачається, що 21.05.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (на даний час ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № Z012/110/372, відповідно до якого ОСОБА_6 отримав у кредит 139000 доларів США на розвиток бізнесу, строком до 20.05.2014 року зі сплатою 12% річних (а.с. 5-8). Договором визначено, що повернення Кредиту та сплати процентів відбувається шляхом сплати позичальником ануїтентних платежів згідно з графіком погашення до цього договору.

22.05.2007 між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_6, ОСОБА_4 (від імені якої діяла ОСОБА_2.) укладено договір іпотеки, предметом якого був магазин непродовольчих товарів літ. «А», цегляний, загальною площею 112,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Встановлено, що ОСОБА_6 помер та після його смерті ОСОБА_2 успадкувала 25/100 ідеальних частин магазину непродовольчих товарів по АДРЕСА_1 що є предметом договору іпотеки.

Із матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення заборгованості в солідарному порядку (а.с. 59-60 том 1).

Згідно договору відступлення прав за іпотечними договорами №140/11220 від 09.08.2018 ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило право вимоги за вказаним вище договором іпотеки «ТОВ «ФК «Форінт»» (а.с. 163 том 2).

Із інформаційної довідки із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №140510972 від 07.10.2018 вбачається, що 11.08.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. було внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про суб'єкта Іпотекодержателя за договором іпотеки №7232 від 22.05.2007, згідно якого іпотекодержателем на майно, що є предметом договору іпотеки, є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт», (а.с. 76 зворот том 2).

Водночас, матеріалами справи підтверджено, що відповідачі по справі стверджують, що після смерті боржника за кредитним договором ОСОБА_6 погашення заборгованості за кредитним договором продовжувалося та за період з 15.02.2011 по 31.07.2013 спадкоємцем ОСОБА_2 було здійснено 22 платежі на загальну суму 62064, 73 доларів США. Таким чином, відповідачка вважає, що у зв'язку із смертю спадкодавця та сплатою нею залишку по його кредиту основне зобов'язання припинилося у зв'язку із його виконання, а відтак підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки немає (а.с. 34-39 том 2)

Таким чином між сторонами існує спір щодо задоволення вимог кредитора за рахунок іпотечного майна.

Окрім того відповідно до договору іпотеки від 22.05.2007, що укладений між Приватним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2, яка діяла від імені ОСОБА_4 та ОСОБА_6, що посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтак В.Я., зареєстрований в реєстрі за №7232 іпотекодержатель на власний розсуд може за певних умов, передбачених договором чи/та Законом України «Про іпотеку» набути право власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язань ОСОБА_6 за кредитним договором.

Таким чином, вбачається, що Іпотекодержатель може набути право власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, що може призвести до наступної зміни власника спірного майна, а у разі відмови у задоволенні позовних вимог створить перешкоди у користуванні майном його власника.

Виходячи із наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції задовольняючи заяву про забезпечення позову виходив з положень ч. 2 ст. 149 ЦПК України, зазначаючи, що забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Слід зазначити, що обраний ОСОБА_2 спосіб є співмірним із заявленими вимогами та узгоджується з положеннями ст. 150 ЦПК України згідно якої позов забезпечується, зокрема, шляхом накладення арешту на майно, що є предметом іпотечного договору та підлягають передачі або сплаті позивачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Колегія суддів вважає, що заява про забезпечення позову в достатній мірі обґрунтована необхідністю забезпечення позову, позивачем викладені свої доводи щодо можливості настання несприятливих наслідків у разі забезпечення позову, а зазначені відповідачем підстави та вид забезпечення позову є співмірними з пред'явленими вимогами, вид забезпечення позову обрано судом відповідно до ст. 150 ЦПК України, та він не порушує прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб, а відтак колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи із наведеного, суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена із дотриманням норм процесуального законодавства, тому підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФОРІНТ» залишити без задоволення.

Ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 26 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21.12.2018.

Головуючий Судді