РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2018 року Василівський районний суд Запорізької області

у складі: головуючого судді Носика М.А.

секретар судового засідання Кудінова В.І.

за участю: представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Василівка цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення процентів та індексу інфляції за користування позикою, суд,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року ОСОБА_2 пред'явив позов до ОСОБА_3 з вимогами стягнути проценти за користування позикою та інфляційні втрати у звязку із невиконанням відповідачем рішень суду щодо стягнення заборгованості за договором позики, процентів за користування позикою та інфляційних втрат, який було уточнено. В уточненій позовній заяві позивач просить суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 проценти за користування позикою в сумі 231779,26 грн., що за курсом гривні 27,0139 до долару США становить 8580 доларів США; інфляційні втрати у сумі 167032,82 грн.; також стягнути судові витрати по справі. На обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_2 зазначає, що 01 серпня 2011 року між сторонами укладено договір позики, згідно з яким ОСОБА_2 передав відповідачу грошові кошти у сумі 22 000 доларів США, з умовою їх повернення у строк до 31 грудня 2011 року, зі сплатою відсотків за користування вказаними грошима у розмірі 1%. Договір було укладено у письмовій формі у вигляді розписки, яку відповідач власноручно написав в підтвердження отримання вказаних грошових коштів. Проте, по закінченню зазначеного строку, відповідач суму боргу не повернув. У зв'язку з порушенням прав, ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором позики. Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 16.08.2012 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 задоволено, вирішено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики у сумі 175835,00 грн., суму індексу інфляції в розмірі 1758 грн. 36 коп., суму процентів за користування грошовими коштами в розмірі 9661 грн. 25 коп., по оплаті судового збору в сумі 1896 грн. 39 коп., а всього - 189151,00 грн. Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 16.08.2012 року ОСОБА_3 не виконує. У зв'язку з несплатою заборгованості за вказаним рішенням по справі №2/802/809/2012 від 16.08.2012 року, ОСОБА_2 звернувся до Василівського районного суду Запорізької області із позовом до ОСОБА_3 про стягнення процентів за користування позикою за період з 01 липня 2012 року по 01 грудня 2014 року та інфляційних втрат від прострочення повернення позики за період з липня 2012 року по жовтень 2014 року. Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 05.02.2015 року по справі №311/2384/14-ц позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 задоволено; вирішено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 відсотки за користування позикою у сумі 96059 грн. 83 коп., інфляційні втрати у сумі 63608 грн. 67 коп., а всього - 159668,50 коп., та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1596,68 грн. Проте рішення Василівського районного суду Запорізької області від 05.02.2015 року по справі № 311/2384/14-ц боржником не виконується. Крім того, станом на 30 листопада 2017 року рішення Василівського районного суду Запорізької області №2/802/809/2012 від 16.08.2012 року боржником не виконано, заборгованість перед ОСОБА_4 у сумі основного боргу не погашена. Відповідно до розписки, Відповідач отримав від Позивача 22 000 доларів США та зобов'язався повернути вказану суму або її еквівалент у національній валюті. Станом на 30 листопада 2017 року Відповідачем сума позики не повернута. Згідно з курсом Національного банку України станом на 30 листопада 2017 року 100 доларів США становить 2701,39 грн. Позивач вважає доцільним при розрахунку процентів за користування позикою брати за основу еквівалент суми 22 000 доларів в національній валюті відповідно до курсу НБУ станом на 30 листопада 2017 року, а саме - 594305,80 грн. У зв'язку з тим, що сторонами було встановлено розмір процентів за користування грошовими коштами, а саме - 1% від суми позики в місяць, таким чином за період з 01 грудня 2014 року по 01 березня 2018 року сума процентів за користування грошовими коштами становить 231779,26 грн. Відповідно до проведених розрахунків, розмір інфляційних втрат за період листопад 2014 року по січень 2018 року в сумі 167032,82 грн. Таким чином, Відповідач повинен сплатити Позивачу проценти за користування грошовими коштами за період за період з 01 грудня 2014 року по 01 березня 2018 року в сумі 231779,26 грн.; інфляційні втрати за період листопад 2014 року по січень 2018 року в сумі 167032,82 грн., що всього складає 398812,08 грн.

В призначене судове засідання позивач ОСОБА_2 не зявився.

Представник позивача ОСОБА_5 у судовому зсіданні позов підтримала за підставами, що викладені у письмовій формі. Просить суд стягнути з відповідача на користь позивача проценти за користування грошовими коштами за період за період з 01 грудня 2014 року по 01 березня 2018 року в сумі 231779,26 грн.; інфляційні втрати за період листопад 2014 року по січень 2018 року в сумі 167032,82 грн. та судові витрати.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, що підтверджується оголошеннями про виклик до суду. Відзив та заперечень на позов не подано.

У зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України.

Згідно зі ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Відповідно до вимог ст.281 ЦПК України, зі згоди представника позивача, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку в сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов'язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є свобода договору.

Частиною 2 ст. 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Судом встановлено, що 01 серпня 2011 року між сторонами укладено договір позики, згідно з яким ОСОБА_2 передав Відповідачу грошові кошти у сумі 22 000 доларів США, з умовою їх повернення у строк до 31 грудня 2011 року, зі сплатою відсотків за користування вказаними грошима у розмірі 1%. Договір було укладено у письмовій формі у вигляді розписки, яку Відповідач власноручно написав в підтвердження отримання вказаних грошових коштів. Проте, по закінченню зазначеного строку, відповідач суму боргу не повернув.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Станом на 30.11.2017 року Відповідачем сума позики не повернута. Згідно з курсом Національного банку України станом на 30.11.2017 року 100 доларів США становить 2701,39 грн., відповідно сума заборгованості 22 000 доларів США становить 594305,80 грн. Виходячи зі смісту позовних вимог, при розрахунку процентів за користування позикою та інфляційних втрат, суд приймає еквівалент суми 22 000 доларів в національній валюті відповідно до курсу НБУ станом на 30.11.2017 року, а саме - 594305,80 грн.

В порушення умов договору ОСОБА_3 зобовязання за вказаним договором належним чином не виконував, у звязку з чим ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором позики.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 16 серпня 2012 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 задоволено, вирішено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики у сумі 175835,00 грн., суму індексу інфляції в розмірі 1758 грн. 36 коп., суму процентів за користування грошовими коштами в розмірі 9661 грн. 25 коп., по оплаті судового збору в сумі 1896 грн. 39 коп., а всього - 189151,00 грн.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 16.08.2012 року ОСОБА_3 не виконує.

У зв'язку з несплатою заборгованості за рішенням суду по справі №2/802/809/2012 від 16 серпня 2012 року, ОСОБА_2 звернувся до Василівського районного суду Запорізької області із позовом до ОСОБА_3 про стягнення процентів за користування позикою за період з 01 липня 2012 року по 01 грудня 2014 року та інфляційних втрат від прострочення повернення позики за період з липня 2012 року по жовтень 2014 року.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 05 лютого 2015 року по справі №311/2384/14-ц позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 відсотки за користування позикою у сумі 96059 грн. 83 коп., інфляційні втрати у сумі 63608 грн. 67 коп., а всього - 159668,50 коп., та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1596,68 грн.

Проте рішення Василівського районного суду Запорізької області від 05 лютого 2015 року по справі № 311/2384/14-ц боржником не виконується.

Крім того, як зазначено вище, станом на 30 листопада 2017 року рішення Василівського районного суду Запорізької області №2/802/809/2012 від 16 серпня 2012 року боржником не виконано, заборгованість перед ОСОБА_4 у сумі основного боргу не погашена.

Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушення Відповідачем строку повернення позики, обумовлює застосування до нього норми ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якою передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак, не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти. Дана правова позиція висвітлена в постановах Верховного Суду України від 04 липня 2011 року в справі № 3-62цс11, від 26 грудня 2011 року в справі № 3-141цс11 та від 7 жовтня 2014 року в справі № 3-133цс14 та підтверджена нещодавньою судовою практикою Вищого господарського суду України від 03 серпня 2016 року, справа № 924/1968/15 та Верховного суду України від 08.02.2017 р. у справі № 6-1905цс16.

Тому суд задовольняє позовні вимоги при розрахунку процентів за користування позикою брати за основу еквівалент суми 22 000 доларів в національній валюті відповідно до курсу НБУ станом на 30 листопада 2017 року, а саме - 594305,80 грн.

У зв'язку з тим, що сторонами було встановлено розмір процентів за користування грошовими коштами, а саме - 1% від суми позики в місяць, таким чином за період з 01 грудня 2014 року по 01 березня 2018 року сума процентів за користування грошовими коштами, згідно наданого Позивачем розрахунку, становить 231779,26 грн. (розрахунок а.с.37).

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до проведених розрахунків, наданих Позивачем, розмір інфляційних втрат за період листопад 2014 року по січень 2018 року становить 167032,82 грн. (розрахунок а.с.37).

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заявлені ОСОБА_2 позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки відповідач ОСОБА_3 свої зобовязання за укладеним договором позики належним чином не виконує, наявна заборгованість, відповідачем ОСОБА_3 до теперішнього часу у добровільному порядку не погашена, тому проценти за користування позикою в сумі 231779,26 грн. та інфляційні втрати у сумі 167032,82 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у судовому порядку.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, з Відповідача на користь Позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору у сумі 3988,12 грн.

Керуючись ст.ст. 263-265, 280- 282 ЦПК України (в редакції 2017 року), суд,

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_2:

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1; останнє відоме зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2; податковий ідентифікаційний номер НОМЕР_1), на користь ОСОБА_2 (податковий ідентифікаційний номер НОМЕР_2; 69001, м. Запоріжжя, вул. Нижня б.10А), проценти за користування позикою у сумі 231779 грн. 26 коп., інфляційні витрати у сумі 167032 грн. 82 коп., а всього 398812 (триста девяносто вісім тисяч вісімсот дванадцять) грн. 08 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1; останнє відоме зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2; податковий ідентифікаційний номер НОМЕР_1), на користь ОСОБА_2 (податковий ідентифікаційний номер НОМЕР_2; 69001, м. Запоріжжя, вул. Нижня б.10А) витрати по сплаті судового збору в розмірі 3988 (три тисячі девятсот вісімдесят вісім) грн. 12 коп.

Відповідачам, які не зявилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М.А.Носик