Справа № 347/1334/18
Провадження № 22-ц/4808/226/18
Головуючий у 1 інстанції Крилюк М. І.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Мелінишин Г.П., Ясеновенко Л.В.

за участю секретаря Капущак С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Косівського районного суду, ухвалене суддею Крилюк М.І. 10 вересня 2018 року в м. Косів у справі за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа - Косівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Івано-Франківської області, про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и в:

У липні 2018 року ОСОБА_2 звернулась в суд із завою про встановлення факту, що має юридичне значення. Просила постановити рішення, яким виправити в актовому записі про народження №196 від 27.07.1967 року, складеного у Косівському районному відділі ДРАЦС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області на ОСОБА_3, національність матері ОСОБА_4 з «українка» на «полька»; в актовому записі про народження №279 від 09.07.1962 року, складеного у Косівському районному відділі ДРАЦС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області на ОСОБА_2, національність матері ОСОБА_3 з «українка» на «полька».

Заяву мотивувала тим, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, була її матір`ю, що підтверджується свідоцтвом про народження заявника. Дівоче прізвище її матері «Уруська». Мати змінила прізвище після укладення шлюбу з її батьком, ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про одруження. Батьком її матері був ОСОБА_7 - за національністю поляк. У її матері були ще рідна сестра - ОСОБА_8 та брат - ОСОБА_9, в актових записах про народження яких зазначено національність «полька» та «поляк» відповідно. Всі вони навчалися в польській школі. Виховувалися відповідно до польських традицій, сповідували римо-католицьку віру, підтримували постійно стосунки зі своїми родичами поляками, які проживають на території Польщі. Брат матері ОСОБА_9 уклав шлюб з ОСОБА_14 на той час на території Польщі, що стверджується скороченою копією акту шлюбу, виданому в відділі РАЦСу в м. Любавце, воєводство Вроцлав, повіт Каменна Гура Польської народної республіки.

09.07.1962 році їй видано виконкомом Яблунівської селищної ради свідоцтво про народження, в якому національність матері - ОСОБА_3 зазначено «українка», а повинно бути «полька». Також у актовому записі №196 від 27.07.1967 року про народження матері - ОСОБА_3 вказано національність матері ОСОБА_4 «українка», а повинно бути «полька».

Також зазначила, що майже з аналогічною заявою вона уже зверталася до Косівського районного суду та просила виправити в актовому записі про народження за №196 від 27.07.1967 року матері ОСОБА_3 національність її батька ОСОБА_7 з «українець» на «поляк». 04.10.2017 року рішенням Косівського районного суду її заява була задоволена. Рішення суду вступило в законну силу. А тому, вважає, що якщо суд визнав національність батька ОСОБА_3 - ОСОБА_7 «поляком», то відповідно і її мати, ОСОБА_4, яка народилася в тому ж населеному пункті також є «полькою». Просить заяву задовольнити.

Рішенням Косівського районного суду від 10 вересня 2018 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 - відмовлено.

На дане рішення суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу. Вважає дане рішення суду незаконним та необґрунтованим, ухваленим за неповного з'ясування обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

На її думку, вказівка суду про помилковість її твердження про те, що батько її матері, ОСОБА_3 являється поляком, відповідно і мати являється полькою, не відповідає дійсності.

Судом не взято до уваги, що у свідоцтві про народження рідної сестри та рідного брата матері зазначено, що вони польської національності, всі вони народились на території Польщі, ходили до польської школи, сповідували римо-католицьку віру та виховувались відповідно до польських традицій.

Батько матері, ОСОБА_7, був по національності поляком, що підтверджується свідоцтвом про народження матері. Дана обставина підтверджується також рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 04.10.2017 року.

Апелянт також зазначає, що після смерті її діда ОСОБА_7 на його надгробному пам`ятнику зроблено надпис на польській мові, що є підтвердженням факту належності його та його дітей до польської національності.

Вважає, що у виданому їй свідоцтві про народження помилково зазначено в графі національність матері «українка».

Також зазначає, що судом при розгляді справи за відсутності представника Косівського ДРАЦСу Головного територіального управління юстиції Івано-Франківської області не застосовано норми ст. 280 ЦПК України, чим порушено вимоги цивільно-процесуального права.

Тому просить рішення Косівського районного суду від 10 вересня 2018 року скасувати, ухвалити нову постанову, якою задовольнити її заяву.

В судовому засіданні апеляційного суду апелянт доводи апеляційної скарги підтримала.

Представник Косівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Івано-Франківської області в судове засідання не з'явився, надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи без їх участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 в порядку окремого провадження звернулася в суд із заявою про внесення виправлень у записи про національність матері ОСОБА_3 в актовому записі про народження заявника, та бабусі ОСОБА_4 в актовому записі про народження її матері.

Відмовляючи у задоволенні вказаної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 не довела суду юридичний факт належності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 до етнічної спільноти - поляки.

Однак, апеляційний суд не може в повній мірі погодитися з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено, що матір'ю заявника ОСОБА_2 є ОСОБА_3 по національності «українка», а батьком ОСОБА_15 - «українець», про що свідчить копія Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 09.07.1962 року (а.с. 4).

Згідно копії Свідоцтва про народження матері ОСОБА_3 серії НОМЕР_2 від 27.07.1967 року, яка змінила прізвище на «ОСОБА_3» у зв`язку з укладенням шлюбу, її матір`ю є ОСОБА_4 - «українка», а батьком ОСОБА_7 - «поляк» (а.с. 4-5).

ІНФОРМАЦІЯ_2 мати заявника ОСОБА_3 померла, про що свідчить копія Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 02.02.2003 року (а.с. 8).

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

Згідно зі ст. 300 ЦК України фізична особа має право на індивідуальність, до якої відноситься і право визначати свою національність. Таке право підпадає під захист ст. 8 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», яка передбачає, що кожна людина має право на повагу до її особистого і сімейного життя. Держава не може втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом та у випадках, необхідних у демократичному суспільстві в інтересах національної громадської і безпеки.

Стаття 11 Конституції України передбачає, що держава сприяє як консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, так і розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності національних меншин в Україні.

Відповідно до статті 3 Рамкової конвенції держав-членів Ради Європи про захист національних меншин (ратифікована Законом України від 09 грудня 1997 року №703/97-ВР) кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв'язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі.

Разом з тим, ч. 1 ст. 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

За змістом ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

В п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про встановлення актів, що мають юридичне значення» роз'яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно із пунктом 1.14 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року №96/5, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання щодо померлих проводяться за заявами осіб, які входять до кола спадкоємців за законом або заповітом, згідно з чинним законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.

Згідно із пунктом 1.15 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання відмова органів державної реєстрації актів цивільного стану у внесенні змін до актових записів цивільного стану, їх поновленні та анулюванні може бути оскаржена в судовому порядку.

Виходячи з аналізу наведених норм права та матеріалів справи, колегія суддів приходить до висновку, що внесення змін до актового запису про народження дитини щодо громадянства батьків не відноситься до фактів, які можуть бути встановлені в судовому порядку, так як для цього існує інший, передбачений законодавством порядок.

При цьому заявник не позбавлена права звернутися за вирішенням питання про приналежність її до польської національності до органів реєстрації актів цивільного стану як суб'єкта владних повноважень з метою внесення змін до актового запису щодо її національності, а у разі відмови такого суб'єкта - оскаржити її в судовому порядку.

Однак суд першої інстанції зазначеного не врахував та дійшов до помилкового висновку щодо наслідків розгляду заяви ОСОБА_2

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Приписи наведених положень стосуються також випадків, коли справа не підлягає розгляду в судах незалежно від видів судочинства.

Частиною 1 статті 377 ЦПК України визначено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, визначених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Таким чином суд апеляційної інстанції приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції із закриттям провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 377, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Косівського районного суду від 10 вересня 2018 року скасувати.

Провадження у справі за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа - Косівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Івано-Франківської області, про встановлення факту, що має юридичне значення - закрити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 16 листопада 2018 року.

Головуюча: Томин О.О.

Судді: Мелінишин Г.П.

Ясеновенко Л.В.