Номер провадження 2/243/1464/2018
Номер справи 243/3266/18
Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Мінаєва І.М.,
за участю секретаря судового засідання Янчевського В.Ю.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадженняцивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2
вимоги позивача: про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
учасники справи не зʼявилися,
негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:
І. ОСОБА_3 позиції позивача.
1. ОСОБА_1 звернувся до Словянського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що він є власником квартири № АДРЕСА_1янську на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.03.2001 р. Місце проживання відповідача по справі, зареєстроване у зазначеній квартирі, однак ОСОБА_2 з дня реєстрації за місцем реєстрації не проживає. На теперішній час місцезнаходження ОСОБА_2 позивачу невідоме, будь-які засобу звʼязку з нею відсутні.
Просить суд визнати ОСОБА_2, зареєстровану за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1янськ, вул. Василевського, 4/11, такою, що втратила право користування цим житловим приміщенням.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.
2. Позивач надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, проти ухвалення судом заочного рішення заперечень немає.
ІІІ. Процесуальні дії у справі
3. Відповідно до ухвали судді від 23.04.2018 року прийнято до розгляду позовну заявуОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та відкрито спрощене провадження у справі, запропоновано відповідачеві у пʼятнадцятиденний строк подати відзив на позов, позивачеві у пʼятнадцятиденний строк з дня отримання відзиву подати відповідь на відзив, по справі призначено судове засідання (а.с.15).
4. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (стаття 128 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК), в судове засідання не зʼявився без поважних причин, а позивач не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК.
5. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у звʼязку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
IV. Фактичні обставини, встановлені Судом.
6. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії АВР № 637076, виданого завідуючою Першої Словʼянської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 15.03.2001 р., ОСОБА_1 належить квартира № АДРЕСА_2ʼянську (а.с.7). Право власності ОСОБА_1 зареєстровано у КП «БТІ» за № 3495/11-а 15 березня 2001 р. (а.с.7зв.).
7. Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обʼєктів нерухомого майна № 121593351 від 23.04.2018 р., відомості про зареєстроване право власності на квартиру № АДРЕСА_2ʼянську у реєстрі відсутні (а.с.14).
8. Відповідно до довідки КП «ЖЕК № 4» № 541 від 17.04.2018 р. у квартирі № 11, що знаходиться у будинку № 4 по вул.Василевського у м.Словʼянську, зареєстровані ОСОБА_1 з 16.01.2001 р., та ОСОБА_2 з 26.04.2006 р. (а.с.11).
9. Згідно акту, затвердженого директором КП «ЖЕК № 4» від 18.04.2018 р., комісією встановлено, що ОСОБА_2, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 з 26.04.2006 р., але з дня реєстрації і до теперішнього часу за зазначеною адресою не мешкає, її особисті речі у квартирі відсутні (а.с.12).
V. Оцінка Суду.
А. Загальні принципи.
10. В даній ситуації Суд звертає увагу, що статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантовано кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
А, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.
11. В свою чергу в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобовʼязань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів).
12. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (див. пункт 41 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України»).
Отже, в даній конкретній ситуації визнання відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням, охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у її право на повагу до свого житла, яке в свою чергу не є абсолютним.
13. Окремо Суд звертає увагу, що питання щодо позбавлення житла в багатьох випадках можуть охоплюватись і змістом статті 1 Протоколу 1 Конвенції, які стосуються захисту права власності.
Але враховуючи конкретні обставини справи, зміст позовних вимог та надані сторонами докази, Суд вважає за недоцільне розглядати питання обґрунтованості втручання у право відповідача в контексті статті 1 Протоколу 1 Конвенції.
14. Таким чином, втручання держави є порушенням статті 8Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (пункт 47 рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»).
Б. Застосування вказаних принципів в даній справі.
1). Чи здійснювалось втручання «згідно із законом».
15. Досліджуючи питання чи «передбачено втручання у право відповідачів законом» Суд враховує, що право членів сімʼї власника житла на користування цим житлом врегульовано нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК), а порядок збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами регламентовано нормами Житлового кодексу України кодексуУкраїни (далі ЖК).
Зокрема, відповідно до положення статті 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімʼї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сімʼї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. У випадках, передбачених пунктами 1-7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті.
Так, в даній ситуації втручання у право відповідача здійснюється на підставі статті 71 ЖК, оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідач не є членом сімʼї власника житла (позивача) у розумінні ст.3 Сімейного кодексу України, а положення статті 405 ЦК регулюють правовідносини щодо збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім членом сімʼї власника.
Тому, для Суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідача має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається.
2). Чи відповідало втручання цілям передбаченим в пункті 2 статті 8 Конвенції.
16. Обговорюючи питання чи відповідало втручання у право відповідача «цілям», про які йдеться в пункті 2 статті 8 Конвенції (інтереси національної та громадської безпеки; економічний добробут країни; запобігання заворушенням чи злочинам; захист здоровʼя чи моралі, захист прав і свобод інших осіб) Суд приходить до переконання, що в даних правовідносинах втручання у право відповідача здійснюється з метою захисту прав і свобод позивача (його права власності, права на житло, вільне користуванням житловим приміщенням, про що ним зазначено в позовній заяві), що підпадає під виняток, передбачений пунктом 2 статті 8 Конвенції і підтверджує наявність вимоги щодо «законної мети».
3). Чи було втручання «необхідним в демократичному суспільстві» (пропорційним).
17. Визначаючи, чи був захід по втручанню у права відповідача, «необхідним в демократичному суспільстві», Суд, беручи до уваги справу в цілому, буде розглядати підстави, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції.
18. Отже, Суд при співставленні «балансу інтересів» враховує, що спірна квартира має статус приватного житлового фонду, користування жилими приміщеннями, в якому регулюється главою 6 ЖК та відповідними нормами ЦК.
Відповідач не є членом сімʼї позивача і не проживала в квартирі з моменту реєстрації, будь-яких угод про порядок користування жилим приміщенням між сторонами не укладалось.
19. Відповідно до статті 14 ЦК України цивільні обовʼязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Статтями 15, 16, 20 ЦК України передбачено право особи на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення.
Зі змісту частини першої статті 317 ЦК України, проживання у квартирі, що є обʼєктом права приватної власності, за своєю юридичною природою є складовою права користування нею як обʼєктом власності.
Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
20. Проте, як було зазначено вище, відповідно до вимог ст.71 ЖК України, наймач житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад шість місяців.
21. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Так, матеріалами справи підтверджується, що відповідач не проживає в спірній квартирі більше шести місяців.
Надані позивачем докази, Суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно повʼязані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для визнання відповідача, таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
З іншої сторони відповідачем в судове засідання не надано доказів, що вона проживає в спірній квартирі, користується нею, доказів, які б підтверджували поважність причин не проживання в спірній квартирі.
22. При цьому, тривала відсутність відповідача (близько 12 років) свідчить про те, що вона має інше місце проживання, а матеріали справи свідчать проте, що вона не є власником житла, в якому проживає позивач, а тому визнання відповідача, втратившою право на користування жилим приміщенням, не буде свідчити про втрату нею житла взагалі і, в свою чергу, буде захищати права власника такого приміщення (позивача), що в сукупності з наведеним вище є свідченням того, що «втручання у право відповідача» є співрозмірним із переслідуваною законною метою, а відповідно є «необхідним у демократичному суспільстві».
23. Виходячи з вищевикладеного, Суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.
24. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
25. Позивачем при зверненні до суду із зазначеним позовом було сплачено 705,00 грн. судового збору, проте ним не ставиться питання про відшкодування понесених судових витрат.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 76-81, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,
26. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.
27. Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_4 РФ, такою, що втратила право користування квартирою № 11 у будинку № 4 по вул..Василевського у м.Словʼянську Донецької області.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
У відповідності до п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до /або через відповідні суди.
Суддя
Словянського міськрайонного суду ОСОБА_4