Справа №489/4149/18
Провадження № 22-ц/812/187/18 Суддя-доповідач апеляційної інстанції: Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2018 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Бондаренко Т.З., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання - Яценко Л.В.,

за участю: заявника - ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали позовної заяви за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 вересня 2018 року, постановленої під головуванням судді - Тихонової Н.С. о 9 годині 54 хвилин в приміщенні того ж суду по справі за заявою ОСОБА_2 за участю заінтересованої особи - Миколаївської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и л а :

25 червня 2018 року ОСОБА_2 звернувся із заявою до суду про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просив встановити факт, що Миколаївська міська рада не приймала рішення №26/1 від 21 грудня 2000 року «Про перейменування вулиці Паркової у вулицю Анатолія Олійника та внесення змін до п. 1 рішення міської ради від 3 березня 2000 року №17/20».

Заявник зазначав, що 21 грудня 2000 року міський голова Чайка В.Д. підписав рішення міської ради про перейменування вулиці Паркової у вулицю Анатолія Олійника, однак, міська рада насправді такого рішення не приймала, а тому законною назвою вулиці є «Паркова».

Посилаючись на те, що незаконна назва вулиці завдає душевного болю та страждань, через порушення прав, як мешканця зазначеної вулиці, що також спричиняє конфлікти в установах і організаціях з приводу використання різної назви вулиці та її ідентифікації, заявник просив про задоволення його заяви та встановлення вказаного вище факту.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 вересня 2018 року заяву ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення на підставі ч.4 ст. 315 ЦПК України залишено без розгляду, в зв'язку з наявністю спору про право та роз'яснено заявнику право на подачу позову на загальних підставах.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновку суду обставинам справи та неповне з'ясування обставин, просив ухвалу суду скасувати та направити справу для розгляду до суду першої інстанції.

Заінтересована особа - Миколаївська міська рада відзив на апеляційну скаргу не надсилала, у судове засідання її представник не з'явився, про місце й час розгляду справи повідомлена належним чином.

На підставі ст. 372 ЦПК України справу розглянуто за відсутності особи, яка не з'явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення заявника, дослідивши матеріали заяви, докази в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України визначив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Згідно з ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6)зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Виникнення, зміна або припинення цивільних прав залежить від настання певних фактів, особа вправі звернутися до суду з вимогами про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Розгляд таких вимог проводиться судом у порядку окремого провадження (глава 6 розділу IV ЦПК України в редакції чинній на час розгляду заяви) за умови, що встановлення відповідних фактів не пов'язується з вирішенням спору про право.

Згідно ч.1 ст. 294 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до положень пункту 5 частини другої статті 293, частини другої статті 315 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення та від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого прядку їх встановлення.

Юридичні факти можуть бути встановлені виключно з метою підтвердження виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати певні юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організації. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з'ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб та для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - не мати такого значення.

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів в порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов'язане з наступним вирішенням спору про право.

Згідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи - залишає заяву без розгляду.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб'єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов'язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням суб'єктивного права за умов, що є конкретні особи, які перешкоджають в реалізації такого права.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням №26/1 від 21 грудня 2000 року Миколаївської міської ради внесено зміни до п. 1 рішення Миколаївської міської ради «Про увіковічення пам'яті Миколаївського міського голови Олійника А.О від 3 березня 2000 року №17/20».

Відповідно до вказаного рішення за пропозицією Миколаївського міського голови Чайки В.Д. вулицю «Паркову» було перейменовано у вулицю « Анатолія Олійника».

Заявник посилається на те, що насправді вказане рішення не приймалося Миколаївською міською радою, оскільки при його ухваленні Миколаївською міською радою було порушено порядок, передбачений Регламентом Миколаївської міської ради, а тому рішення не є законним.

Отже, наведене свідчить про те, що шляхом встановлення юридичного факту ОСОБА_2, має на меті оспорити рішення Миколаївської міської ради щодо перейменування вулиці «Паркової» у вулицю « Анатолія Олійника», що є неможливим в порядку окремого провадження.

Вказане також підтверджується ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2018 року, якою адміністративний позов ОСОБА_2 до Миколаївської міської ради про визнання незаконними та нечинними рішень від 21 грудня 2000 року №26/1 «Про перейменування вулиці Паркової у вулицю Анатолія Олійника та внесення змін до п. 1 рішення міської ради від 3 березня 2000 року №17/20», залишено без розгляду (а.с. 46-50).

Таким чином, факт про встановлення якого просить ОСОБА_2 не підлягає з'ясуванню у порядку окремого провадження, оскільки судом обґрунтовано та правомірно встановлено про наявність спору про право, що підлягає розгляду виключно у порядку позовного провадження, а тому суд зробив правильний висновок про залишення заяви без розгляду.

Доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, постановленої з додержанням норм процесуального права, а відтак апеляційна скарга на підставі ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного її тексту до Верховного Суду у порядку та випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова

Повний текст постанови складено 16 листопада 2018 року