Справа № 645/1145/15-ц
Провадження № 2/645/128/18
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 вересня 2018 року м. Харків
Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі :
головуючого судді - Шарка О.П
секретаря судових засідань - Ятлової Ю.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Харкові у прядку заочного розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа - Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Піддубна Юлія Вікторівна про визнання договору позики недійсним,
Абдель ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа - Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Піддубна Юлія Вікторівна, в якому просить суд визнати недійними Договір позики, укладений 17 жовтня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на суму 29 000 доларів США, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Піддубною Ю.В., реєстраційний №1531. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 користь необгрунтовано перераховані за Договором позики, укладеним 17 жовтня 2013 року, грошові кошти в розмірі 616 355 (шістсот шістнадцять тисяч триста п"ятдесят п"ять) грн. 41 коп. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 користь отримані ним грошові кошти за розпискою від 17 жовтня 2013 року в розмірі 1 703 333. 60 коп.
В обґрунтування позову позивач зазначав, що приблизно на початку 2013 року між ним та відповідачем за цим позовом ОСОБА_4, який є рідним дядьком його колишньої дружини ОСОБА_6, виникла домовленість щодо продажу ОСОБА_4 ОСОБА_2 двох земельних ділянок, які знаходяться в смт. Васищеве Харківської області. Щодо продажу земельних ділянок ОСОБА_4 стверджував, що саме він є власником цих земельних ділянок, однак в подальшому при здійсненні угоди купівлі-продажу позивачу стало відомо, що ОСОБА_4 є власником однієї земельної ділянки, власником другої земельної ділянки є ОСОБА_7. Однак, домовленості щодо укладання угод купівлі-продажу по двом земельним ділянкам проводились між ним та ОСОБА_4 одночасно, між ними погоджувались всі суттєві умови договорів купівлі-продажу, зокрема, ціна за ці земельні ділянки. Станом на липень 2013 року між ним та ОСОБА_4 були досягнуті домовленості щодо укладання угод купівлі-продажу по двом земельним ділянкам, перша знаходиться за адресою - АДРЕСА_1; площа - 0,8114 га; друга знаходиться за адресою - АДРЕСА_2; площа - 0,0545 га. У відповідності з договором купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 16 липня 2013 року між ОСОБА_7 та мною ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Піддубною Ю.В., реєстраційний №1058, ОСОБА_7 продала, а ОСОБА_2 купив земельну ділянку, яка знаходиться за адресою - АДРЕСА_2; площа - 0,0545 га. У відповідності з договором купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 17 жовтня 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Піддубною Ю.В., реєстраційний №1529, ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_2 купив земельну ділянку, яка знаходиться за адресою - АДРЕСА_1; площа - 0,8114 га. Фактично в момент укладання другого договору купівлі-продажу земельної ділянки 17 жовтня 2013 року ОСОБА_4 заявив позивачу, що на зазначених земельних ділянках ним були здійснені деякі роботи по благоустрою територій ділянок, на одній із земельних ділянок знаходиться придбаний ним "будівельний вагончик" та інше. При цьому, враховуючи що ОСОБА_4 є рідним дядьком його колишньої дружини ОСОБА_6, позивач повністю довірився йому в питаннях наявності результатів робіт по благоустрою територій земельних ділянок та речей, які там знаходяться. Роботи по благоустрою земельних ділянок та розташоване на них майно він оцінив, в кінцевому результаті розмови, в сумі 29 000 доларів США. Позивач пояснив ОСОБА_4, що у на цей час у нього немає зайвих грошових коштів для сплати йому зазначеної суми за названі ним роботи та речі, на що ОСОБА_4 запропонував оформити це договором позики. Знаходячись в тому психологічному стані, що він повністю і у всьому довіряв ОСОБА_4, позивач погодився оформити придбання ним результатів робіт по благоустрою територій земельних ділянок та речей, які там знаходяться шляхом оформлення договору позики на суму 29 000 доларів США. 17 жовтня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було оформлено договір позики на суму 29 000 доларів США, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Піддубною Ю.В., реєстраційний №1531. При цьому, будь-які грошові кошти, в тому числі 29 000 доларів США в іноземній чи національній валюті, в зв"язку із укладанням договору позики, до укладання договору чи в момент укладання договору, між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 позивач від ОСОБА_4 чи будь-яких інших осіб не отримував. Він був впевнений в тому, що боргові зобов"язання у мене виникли в зв"язку із придбанням у ОСОБА_4 благоустроєних земельних ділянок із речами, придбаними ОСОБА_4 На виконання своїх боргових зобов"язань за договором позики на 29 000 доларів СШП я перераховував ОСОБА_4 на його розрахунковий рахунок в ПАТ "Комерційни Банк "Приватбанк" грошові кошти в розмірі: - 29 жовтня 2013 року 9 020 доларів США;- 10 листопада 2013 року 5 015 доларів США; - 10 грудня 2013 року 3 010 доларів США; - 20 грудня 2013 року 3 005 доларів США; - 14 січня 2014 року 3 000 доларів США. Загальна сума грошових коштів, перерахованих мною ОСОБА_4 на його розрахунковий рахунок в ПАТ "Комерційни Банк "Приватбанк" на виконання договору позики від 17 жовтня 2013 року, складає 23 050 доларів США. За курсом Національного Банку України станом на 9 жовтня 2017 року складає 26,739931 грн. за 1 долар США. Таким чином, загальна сума грошових коштів, перерахованих ОСОБА_4 на його розрахунковий рахунок в ПАТ "Комерційни Банк "Приватбанк" на виконання договору позики від 17 жовтня 2013 року, складає 616 355,41 грн. (23 050 х 26,739931), що еквівалентно 23 050 доларів США. Крім цього, в цей день 17 жовтня 2013 року ОСОБА_2 передав ОСОБА_4 грошову суму в розмірі 63 700 доларів США. Про що ОСОБА_4 була складена письмова розписка та передана йому. До цього часу ОСОБА_4 отримані від нього 17 жовтня 2013 року грошові кошти не повернув. За курсом Національного Банку України станом на 9 жовтня 2017 року 26,739931 грн. за 1 долар США сума заборгованості ОСОБА_4 за отримані ним грошові кошти в сумі 63 700 доларів США складає 1 703 333,60 грн. Після цього, приблизно в січні 2014 року, йому стало відомо, що повідомлена ОСОБА_4 інформація щодо благоустрою територій земельних ділянок, "будівельного будинку" та інших речей, які нібито там знаходяться, не відповідає дійсності. Фактично, ніякі роботи ОСОБА_4 або іншими особами на придбаних мною земельних ділянках до укладання договорів купівлі-продажу не здійснювались, ніяких речей, в тому числі "будівельного будинку", на земельних ділянках не знаходиться. Таким чином, на думку позивача договір позики, укладений 17 жовтня 2013 року між мною ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на суму 29 000 доларів США, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Піддубною Ю.В., реєстраційний №1531, укладений позивачем під впливом обману та психологічного тиску з боку ОСОБА_4
В судове засідання представник позивача не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся заздалегідь і належним чином, надав суду заяву з проханням розглянути справу у їх відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечував..
Відповідач та представник відповідача у судове засідання не з'явилися, хоча про час, дату та місце слухання справи повідомлялися у встановленому законом порядку за місцем реєстрації, причини неявки суду не повідомляв, відзив на позовну заяву не надходив, а тому суд за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України.
Третя особа - Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Піддубна Юлія Вікторівна у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася заздалегідь і належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Відповідно до ч.3 ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.
Згідно ч.5 ст.128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п'ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно.
Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд.
Відповідно до ст.283 ЦПК України, відповідачам, які не з'явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу.
Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 3 ст 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Загальними засадами диспозитивності цивільного судочинства, встановленими ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групі доказів).
За змістом ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Так, відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Стаття 1046 ЦК України визначає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.
Відповідно до ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.
Отже, за положеннями зазначеної норми фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків і характеризується такими рисами: сторони вчиняють правочин для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином.
За фіктивним правочином сторони не вчиняють жодних дій на виконання фіктивного правочину, оскільки ознака вчинення правочину для вигляду має бути властива діям усіх сторін правочину.
Само по собі невиконання правочину не робить його фіктивним, а тому позивач, який звертається з вимогою має довести відсутність у обох учасників правочину наміру створити юридичні наслідки цього правочину
Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.
Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.
Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути визнаний фіктивним.
Згідно правових позицій Верховного Суду України, висловлених в постановах від 18 вересня 2013р. по справі № 6-63цс13, від 11 листопада 2015р. по справі № 6-1967цс15, від 24 лютого 2016р. по справі № 6-50цс16 письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошувала, що укладений між сторонами договір позики був укладений під впливом психічного тиску та погроз з боку відповідача без фактичної передачі грошей.
Проте, в оскаржуваному договорі позики сторони визначили всі його істотні умови; відповідно відповідач передав кошти позивачу, а останній зобов'язався їх йому повернути на умовах та в строки визначені договором; він відповідає умовам ст. ст. 1046, 1047 ЦК України, та відповідно сторони своїми підписами підтвердили, що, зокрема вказаний правочин вчиняється з наміром створення відповідних правових наслідків (не є фіктивним), про що зазначено в пункті 11.
За таких обставин доводи позивача про те, що в учасників правочину були відсутні наміри створити юридичні наслідки правочину не відповідають фактичним обставинам справи, встановлених судом, в зв'язку з чим відсутні передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог про визнання договору позики недійсним.
У зв'язку з відмовою у задоволенні позову в частині визнання договору позики недійсним, підстав для повернення необгрунтовано перерахованих коштів суд не вбачає
. У положеннях ст. 2 ЦПК України зазначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя,суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Таким чином, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмета спору, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження ,у ході судового розгляду, оскільки ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст.12, 263, 264-265, 280-282, 284, 287, 288, 289 ЦПК України, суд -
У позовних вимогах ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа - Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Піддубна Юлія Вікторівна про визнання договору позики недійсним ОСОБА_8 до Товариства з обмеженою відповідальністю - відмовити у повному обсязі
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м.Харкова.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Головуючий суддя: