Справа № 766/2873/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2018 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Дорошинської В.Е.

за участю секретаря Рєпа А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа : Служба у справах дітей Суворовської районної у м. Херсоні ради, Виконавчий комітет Білозерської селищної ради про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2, третя особа : Служба у справах дітей Суворовської районної у м. Херсоні ради, Виконавчий комітет Білозерської селищної ради про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів, мотивуючи тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбу з ОСОБА_2 з 09.09.2005 року. Від шлюб мають неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 В подальшому шлюб припинено. Відповідач усунувся від виховання дитини, матеріально допомоги на утримання сина не надає. Неповнолітній постійно проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Тому просить суд визначити місце поживання неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем проживання матері - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1. Крім того, просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі 970,00 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

З урахуванням уточнених позовних вимог позивач просила суд визначити місце поживання неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем проживання матері - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1, та стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів його доходів щомісячно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Та покласти на відповідача судові витрати.

До суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та її представника . Уточнену позовну заяву підтримав у повному обсязі, просив задовольнити.

Від відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі, уточнені позовні вимоги визнав та не заперечував проти задоволення.

Представники третьої особи: служби у справах дітей Суворовської та Білозерської районної у м. Херсоні ради, в судове засідання не з'явилися, про день та час слухання справи повідомлені належним чином.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши їх поданими сторонами доказами, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Матеріалами справи і дослідженими в судовому засіданні доказами встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.09.2005 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На даний час фактичні шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припиненні.

Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Частиною 2 ст. 150 СК України передбачено, що, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч. 4 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані поважати дитину.

Відповідно до ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Частиною 2 ст. 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ч. 2 ст. 157 СК України, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

З аналізу зазначених вище норм вбачається, що батьки несуть відповідальність за розвиток дитини, забезпечують її матеріальний та духовний розвиток, а права та обов'язки батьків повинні ґрунтуватися на принципі інтересів дитини.

При вирішенні цього конкретного спору про місце проживання дитини, суд виходить з принципу пріоритетності прав та інтересів дитини, приймає до уваги встановлені в судовому засіданні факти щодо однаково відповідального ставлення обох батьків до виконання своїх обов'язків, а також норми Конституції України та законодавства, що регулює ці питання, зокрема:

Так, статтею 21 Конституції України проголошено вільність і рівність усіх людей у своїй гідності та правах. Ця вихідна конституційна засада конкретизована у статті 24 Конституції України: громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, не може бути привілеїв чи обмежень, в тому числі за ознаками статі. У частині 3 цієї статті Конституції України закріплено конституційні гарантії, якими забезпечується рівність прав жінки і чоловіка.

Право на свободу вибору місця проживання кожному гарантоване ст. 33 Конституції України.

Згідно із ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Частиною 3 ст.29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає (ч.4 ст.29 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. 7 СК України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням їх інтересів.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ст. 291 Цивільного Кодексу України фізична особа незалежно від віку та стану здоров'я має право на сім'ю. Фізична особа не може бути проти її волі розлучена з сім'єю, крім випадків, встановлених законом. Фізична особа має право на підтримання зв'язків з членами своєї сім'ї та родичами незалежно від того, де вона перебуває. Ніхто не має права втручатися у сімейне життя фізичної особи, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно висновку Виконавчого комітету Білозерської селищної ради за №55 від 30.05.2018 року доцільно визначити місце проживання дитини з матір'ю.

Судом встановлено, що відповідач позовні вимоги в частині визначення місця проживання дитини визнав та не заперечував проти їх задоволення, що підтверджується наявною у матеріалах справи заявою.

Враховуючи всі обставини справи в сукупності, діючи винятково в інтересах дитини, враховуючи вік дитини, стан її здоров'я, приймаючи до уваги особисті якості матері та батька, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, інші обставини, необхідність забезпечення дитини материнською турботою, суд вважає, що місцем проживання дитини слід визначити місце проживання його матері, що буде відповідати її інтересам та вимогам закону. При цьому визначення місця проживання дитини з матір'ю не позбавляє батька права виховувати дитину, утримувати її, спілкуватися з нею.

Крім того, відповідно ст.181 СК України - за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст.182 СК України, суд враховує - стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Ст.183 СК України передбачено, що частка заробітку, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Частинами 7-10 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ч.1,2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У зв'язку з тим, що відповідач перебуває в працездатному віці, зобов'язаний утримувати дитину до повноліття, надавати їй необхідну матеріальну допомогу у вигляді аліментів, тому суд беручи до уваги той факт, що згідно чинного законодавства позивач просить стягнути мінімальний розмір аліментів для дитини, а саме 1/4 частину з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, вважає позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 5-11, 60, 208, 209, 213, 214, 215, 294 ЦПК України, ст.ст.7, 141, 150, 153, 155, 157, 160, 161, 181-183, 191 СК України, ст.ст.29, 291 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа : Служба у справах дітей Суворовської районної у м. Херсоні ради, Виконавчий комітет Білозерської селищної ради про визначення місця проживання дитини, про стягнення аліментів - задовольнити.

Визначити місце проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за місцем проживання матері ОСОБА_1, за адресою: АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з моменту звернення, а саме з 20.02.2018 року та до досягнення дитинною повноліття .

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 гривень.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя В.Е. Дорошинська