справа №619/301/15-ц
провадження №2/619/9/18
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.11.2018 р. Дергачівський районний суд Харківської області у складі:
головуючого-судді Калмикової Л.К.
за участю секретарів судового засідання- Кривошей А.Ю.,Кравченко К.В.,
позивача- ОСОБА_1 ,
представника позивача- ОСОБА_2 ,
відповідача ОСОБА_3 ,
представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 ,
відповідача - ОСОБА_5 ,
представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дергачі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , третя особа- Дергачівська державна нотаріальна контора Харківської області, про встановлення факту прийняття спадщини, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності в порядку спадкування за законом на частину домоволодіння,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності в порядку спадкування за законом на частину домоволодіння.

В обґрунтування позову зазначив, що його батько ОСОБА_7 в січні 2015 року звернувся з позовом до ОСОБА_3 , третя особа - Дергачівська державна нотаріальна контора, про встановлення факту прийняття спадщини та родинних стосунків, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності в порядку спадкування за законом на частину домоволодіння по АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер, про що Дергачівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 29 березня 2017 року було видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 являється сином позивача у справі ОСОБА_7 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане 16.10.1980 року відділом РАГС Харківської області.

ОСОБА_1 , як спадкоємець, як його правонаступник, звернувся до суду с даним позовом.

Власником домоволодіння АДРЕСА_2 була бабуся ОСОБА_7 - ОСОБА_8 , 1901 р.н. на підставі свідоцтва про особисту власність, виданого виконкомом Дергачівської міської Ради від 26.06.1986р., зареєстрованого в Дергачівському міжміському бюро технічної інвентаризації 29.08.1986 р. в реєстрі № 13-2983.

ОСОБА_8 - власник домоволодіння АДРЕСА_2 - померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після її смерті відкрилася спадщина - домоволодіння за вказаною адресою, яке складається з житлового будинку жилою площею 48.70 кв.м., вбиральні літ. «Б», огорожі № 1-2 на земельній ділянці площею 1021 кв.м. Мати ОСОБА_7 - ОСОБА_9 ( прізвище у шлюбі ОСОБА_10 ) була донькою ОСОБА_8 , але вона померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З дня народження ОСОБА_7 постійно мешкав однією сім`єю з ОСОБА_8 , з матір`ю ОСОБА_9 ( в шлюбі ОСОБА_10 ) та рідною сестрою матері ОСОБА_3 . На час відкриття спадщини він проживав разом зі спадкодавцем ОСОБА_8 , вони вели спільне господарство. ОСОБА_7 фактично прийняв спадщину після смерті його бабусі замість його померлої матері, вважав себе спадкоємцем, тому не звернувся до державної нотаріальної контори із заявою у встановлений строк про прийняття спадщини, не отримав свідоцтва про право на спадщину, оскільки ОСОБА_3 постійно говорила, що документи на будинок відсутні, що для їх оформлення треба дуже багато грошей, що не має необхідності витрачати гроші, ніхто не має права забрати цей житловий будинок.

З 1987 - 1988 років ОСОБА_3 , відповідач у справі, приховувала від ОСОБА_7 , що вона оформила право власності на домоволодіння в цілому на своє ім`я. ОСОБА_7 дуже довіряв тітці, як своїй матері, ніколи не перевіряв документи на житловий будинок, не контролював її дії, мешкав з нею однією сім`єю, ніколи ніякого спору відносно домоволодіння у ОСОБА_7 та ОСОБА_3 не було.

Тільки у вересні 2014 році ОСОБА_7 стало відомо при отриманні рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 27.06.2014 року, що житловий будинок, розташований за адесою: АДРЕСА_1 , в цілому належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.03.1988 року за №1094, виданого державним нотаріусом Дергачівської державної нотаріальної контори Задоріною Т.В.

ОСОБА_7 ніякого іншого житла за все життя не мав, крім цього домоволодіння, був постійно зареєстрований та мешкав в даному домоволодінні з дня народження до зняття з реєстрації на підставі рішення Дергачівського районного суду від 27.06.2014 року, яке 18.11.2014 року скасовано апеляційним судом Харківської області (за позовом ОСОБА_3 про виселення ОСОБА_7 ).

На момент смерті ОСОБА_8 ОСОБА_7 фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, прийняв участь у похованні його бабусі, продовжував жити в будинку його бабусі, користуватися меблями, посудом, всіма речами бабусі, ремонтував дах, проводив опалення, воду, здійснював бетонні роботи, ремонтував огорожу, постійно підтримував будинок в належному стані, постійно працював на різних підприємствах до 2005 року, обробляв город, сплачував комунальні платежі, був зареєстрований у будинку на постійному місті мешкання .

Вказані обставини підтверджуються наступними доказами: актом депутата ОСОБА_11 від 10.09.2014 року, довідкою Дергачівського міськвиконкому від 29.09.2014 року про склад сім`ї, листом Територіального центру соціального обслуговування № 404 від 18.11.2014 р., висновками Дергачівського РВ ГУМВС України в Харківській області від 31.03.2013 р., 27.04.24 р., 05.11.2014 р., про те, що ОСОБА_7 мешкає у спірному домоволодінні разом з ОСОБА_3 , листом Дергачівського РВ ГУМВС України в Харківській області від 05.11.2014 р. за № 17294, де вказано, що ОСОБА_7 мешкає у спірному домоволодінні разом з ОСОБА_3 , довідкою ТОВ «Дергачівське заводоуправління» № 25 від 23 квітня 2015 року, довідкою № 1 від 28.04.2015р. житлового кооперативу ім. Сухоноса та копією ордера на квартиру ОСОБА_12 , листом ІНФОРМАЦІЯ_4 № 2070 від 07.05.2015р., де значиться, що ОСОБА_7 знаходився на військовому обліку за постійним місцем мешкання з 1975 року по АДРЕСА_2 , копіямим фото з родинного альбому ОСОБА_13 та ОСОБА_3 , листом головного лікаря КЗОЗ РТМО «ДЦРЛ» № 636/01 від 25.05.2015 р., листом начальника поштамту - ЦПЗ №1 №09-07-1398 від 22.06.2015 р., листом пенсіонного фонду Дергачівського району, що пенсія виплачувалась ОСОБА_7 з 26.04.2006 року по 31.03.2014 року за місцем його постійного мешкання по АДРЕСА_2 , листом № 66 від 26.01.2017 року міграційної служби України в Харківської області Дергачівського районного відділу ГУМДС України в Харківській області про безперервність реєстрації місця проживання ОСОБА_7 в період з 18.04.1979 по 18.12.2014 у спірному домоволодінні.

Восени 2014 року, коли ОСОБА_7 тільки дізнався про порушення свого права спадкоємця першої черги, він негайно звернувся до Дергачівської державної нотаріальної контори з метою оформити спадщину на 1/2 частину домоволодіння, але йому було усно відмовлено, оскільки ОСОБА_3 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на домоволодіння у цілому, спадкова справа знаходиться в державному нотаріальному архіві, крім того, у нього не було правовстановлюючих документів: свідоцтва про смерть бабусі та матері, свідоцтва про шлюб матері, свідоцтва про його народження, паспорта. Всі ці документі знаходились у ОСОБА_3 , вона відмовилась надати племіннику вищевказані документі.

Спадкові правовідносини щодо спадщини, яка відкрилась до 1 січня 2004 року, регулюються Цивільним кодексом УРСР, що вказано в п.5 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України в редакції 2004 р . Аналогічна позиція викладена у пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7.

Враховуючи, що мати ОСОБА_7 померла ще до смерті ОСОБА_8 , тому його батько вправі спадкувати після смерті його бабусі частку, яка б належала його покійній матері нарівні із ОСОБА_3 , відповідачем по справі, тобто 1/ 2 частину домоволодіння.

Фактом прийняття спадщини являється спільне мешкання ОСОБА_7 із спадкодавцем ОСОБА_8 у спірному домоволодінні, що підтверджується постійною реєстрацією ОСОБА_7 з дня народження та безпосереднє перед смертю його бабусі. ОСОБА_7 фактично вступив в володіння та користування майном померлої бабусі.

ОСОБА_3 не мала права отримувати свідоцтво на все спадкове майно, а тільки на 1/2 частину, що належала померлій ОСОБА_8 , оскільки ОСОБА_7 не відмовлявся від спадщини та фактично прийняв спадщину, як спадкоємець першої черги. Дане свідоцтво повинно бути частково визнано недійсним, оскільки нотаріус при оформленні спадщини не визначив коло спадкоємців після смерті ОСОБА_8 .

Виходячи зі змісту положення ст.ст. 1258, 1261 ЦК України, будучи сином ОСОБА_7 , ОСОБА_1 являється спадкоємцем першої черги права на спадкування за законом спадщини, відкритої після смерті його батька. До ОСОБА_1 , як спадкоємця першої черги за законом, перейшли усі права та обов`язки, що належали ОСОБА_7 на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, у тому числі майнові права, що випливають зі змісту права власності ОСОБА_7 на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_2 , яка за час його життя неправомірно була оформлена на ОСОБА_3 , в подальшому у листопаді 2014 року відчужена на користь ОСОБА_5
28.11.2014 року відповідач ОСОБА_5 придбала спірний будинок з надвірними будівлями, але вона добре знала, що право ОСОБА_7 на мешкання в даному домоволодінні було поновлено 18.11.2014 року рішенням апеляційного суду Харківської області. ОСОБА_5 знала, що ОСОБА_7 буде оспорювати свідоцтво про право на спадщину на домоволодіння, яке видане на ОСОБА_3 ОСОБА_5 умисно придбала домоволодіння з метою перешкоджати інваліду ОСОБА_7 мешкати в даному будинку. ОСОБА_5 була залучена до участі у справі в якості відповідача, як власник домоволодіння на момент розгляду спору. Про купівлю - продаж домоволодіння ОСОБА_14 стало відомо в квітні 2015 року у судовому засіданні.

Просить:встановити факт прийняття спадщини - 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_7 після смерті його бабусі ОСОБА_8 по праву представлення.
Визнати свідоцтво про право власності на спадщину за законом від 18.03.1988 року, видане ОСОБА_3 державним нотаріусом Дергачівської державної нотаріальної контори Задоріною Т.В. та зареєстроване в реєстрі за № 1094- частково недійсним в частині належності ОСОБА_3 права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 . Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину житлового будинку площею 48.70 кв.м. з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_2 після померлого батька ОСОБА_7 .

У судовому засіданні позивач позов підтримав, надав пояснення, аналогічні тим, що містить позов.

Представник позивача ОСОБА_2 позов підтримала. Пояснила, що в позові ОСОБА_1 посилався на той факт, що його батько ОСОБА_7 був зареєстрований та мешкав однією сім`єю у спірному домоволодінні з дня народження з ОСОБА_15 , ОСОБА_3 , фактично прийняв спадщину після смерті бабусі ОСОБА_16 , постійно утримував домоволодіння в належному стані, від спадщини не відмовлявся, повністю довіряв тітці ОСОБА_3 , дізнався, що вона оформила спадщину у цілому на своє ім`я ще 1988 році тільки із змісту заочного рішення Дергачівського районного суду від 27.06.2014 року у вересні 2014 року, заочне рішення було отримано ОСОБА_17 11.09.2014 року згідно доручення ОСОБА_7 , посвідченого головним лікарем Харківської обласної психіатричної лікарні №1. Враховуючи, що мати ОСОБА_7 померла ще до смерті ОСОБА_16 , тому він вправі спадкувати після смерті його бабусі частку, яка б належала його покійній матері нарівні із ОСОБА_3 , відповідачем по справі, тобто 1/ 2 частину домоволодіння. За таких обставин ОСОБА_1 , правонаступник ОСОБА_7 , прохає визнати частково недійсним свідоцтва про право на спадщину в порядку спадкування за законом на частину спадкового будинку та визнати право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 .
Вважає, що позовні вимоги знайшли підтвердження в процесі розгляду справи з наступних підстав.
При розгляді справи позивачем були представлені докази, які повністю підтверджують той факт, що ОСОБА_7 мешкав та був зареєстрований у спірному домоволодінні з дня народження до моменту, коли був примусово знятий з реєстрації та визнаний особою, яка втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_2 на підставі заочного рішення Дергачівського районного суду від 27.06.2014 року, яке повністю підтверджує, що ОСОБА_7 у 6-ти місячний термін після смерті бабусі ОСОБА_8 фактично вступив в управління спадковим майном, здійснював поточний ремонт, робив опалення ( по професії зварювальник), обробляв огород, на момент смерті та після смерті бабусі проживав в будинку, мешкав постійно з дня народження однією сім`єю з бабусею ОСОБА_16 , тіткою ОСОБА_3 , користувався меблями, посудом та іншими речами бабусі після її смерті, а саме: акт депутату ОСОБА_11 від 10.09.2014 року(а. с. 15), довідка про склад сім`ї Дергачівського міськвиконкому від 29.09.2014 року( а.с. 16), лист Територіального центру соціального обслуговування № 404 від 18.11.2014 р.(а.с.88), висновки Дергачівського РВ ГУМВС України в Харківської області від 31.12.2013 р., 27.04.14 р., 05.11.2014 р., вказано, що ОСОБА_7 мешкає у спірному домоволодінні разом з ОСОБА_3 (а.с. 89. 90.91), лист Дергачівського РВ ГУМВС України в Харківської області від 05.11.2014 р. за № 17294, де вказано, що ОСОБА_7 мешкає у спірному домоволодінні разом з ОСОБА_3 ( а.с.92), довідка ТОВ «Дергачівське заводоуправління» № 25 від 23 квітня 2015 року про те, що ОСОБА_7 працював на даному підприємстві с 2000 року по 31.03.2003 рік, виклик в не робочий час на екстрені зварювальні роботи здійснювався за адресом постійного міста мешкання АДРЕСА_2 ( а.с. 93), довідка № 1 від 28.04.2015 р. житлового кооперативу ім. Сухоноса та копію ордера на квартиру ОСОБА_12 , про те, що ОСОБА_7 ніякого відношення до цієї квартири не має( а.с.95), лист ІНФОРМАЦІЯ_4 № 2070 від 07.05.2015р. ОСОБА_7 знаходився на військовому обліку по постійному місту мешкання з 1975 року по АДРЕСА_2 ( а.с.94) , копії фото з родинного альбому ОСОБА_13 та ОСОБА_3 (а.с.166, 168, 169), лист головного лікаря КЗОЗ РТМО «ДЦРЛ» № 636/01 від 25.05.2015 року про те, що ОСОБА_7 лікувався за адресою по АДРЕСА_2 ( а.с. 165), лист начальника поштамту - ЦПЗ №1 №09-07-1398 від 22.06.2015 р. про те, що виплата пенсій ОСОБА_7 проводилась за адресою по АДРЕСА_2 (а.с. 163), лист Управління Пенсійного фонду Дергачівського району, що пенсія виплачувалась та постійно безперервно особисто отримувалась ОСОБА_7 з 26.04.2006 року по 31.03.2014 року за місцем його постійного мешкання по АДРЕСА_2 (а.с. 99), лист № 31/66 від 26.01.2017 року міграційної служби України в Харківської області Дергачівського районного відділу ГУМДС України в Харківської області про безперервність реєстрації місця проживання ОСОБА_7 в період з 18.04.1979 по 18.12.2014 у спірному домоволодінні (т.3, а.с. 78.

Крім того, позовні вимоги підтверджуються доказами, які представлені суду відповідачами по справі. Так, ОСОБА_3 представила суду акти Територіального Центру соціального обслуговування м. Дергачі: від 09.10.2013, який був складений зі слів ОСОБА_3 в момент перевірки якості надання соціально - побутових послуг співробітниками Територіального центра соціального обслуговування м. Дергачі. В акті вказано, що у другій частині будинку мешкає племінник ОСОБА_3 ОСОБА_7 (а.с.61),від от 28.08. 2014 року в акті вказано, що склад сім`ї ОСОБА_3 , змінився, оскільки племінник знаходиться в Стрілече / а.с. 62/; позовна заява ОСОБА_3 до Дергачівського районного суду від 29.04 2014 року про виселення ОСОБА_7 оскільки він не мешкає в спірному домоволодінні 6-7 місяців, справа № 619/ 2084/ 14 ц,( а.с. 150-151); висновки Дергачівського РВ ГУМВС України в Харківської області від 31.12.2013 р., 27.04.14 р.; лист Дергачівського РВ ГУМВС України в Харківської області від 05.11.2014р.;за №17(а.с.88), лист Дергачівського РВ ГУМВС України в Харківської області від №5372/119-77/01 від 28.03.2016р. про те, що дільничний ОСОБА_18 має право складати характеристики на мешканців своєї дільниці обслуговування по АДРЕСА_2 . Оскільки постійно ОСОБА_7 мешкав на території обслуговування ОСОБА_18 дільничний складав характеристику на мешканця ОСОБА_7 (т.2 а.с. 188) ; характеристика на ОСОБА_7 про те, що він мешкає по АДРЕСА_2 (а.с. 152); лист голови вуличного комітету Гужва ( квітень 2014 року) про те, що ОСОБА_7 не мешкає в спірному домоволодіння тільки 5- 7 місяців (а.с. 156); письмові пояснення подруги ОСОБА_3 свідка ОСОБА_19 про те, що ОСОБА_7 мешкав в домоволодінні (а.с. 157); арк. 5 Будинкової книги домоволодіння про те, що ОСОБА_13 зареєстрований 18 квітня 1979 року(а.с.175-176); в запереченнях до позову ОСОБА_3 повідомила суд, що ОСОБА_7 був присутній на похоронах бабусі ОСОБА_8 ( а.с. 49), що також підтверджує факт прийняття спадщини ОСОБА_7 .

Відповідачами не надано суду жодного доказу про те, що ОСОБА_7 не мешкав в спірному домоволодінні з дня народження до ІНФОРМАЦІЯ_5 , коли примусово був направлений в психіатричну лікарню №1.

Відповідач ОСОБА_3 пояснила в судовому засіданні 30 травня 2018, що ОСОБА_7 мешкав на АДРЕСА_2 з ОСОБА_17 з 1975 р., але ОСОБА_17 мешкала по вул. Степовій з чоловіком ОСОБА_12 , який помер в 1978 році. ОСОБА_17 народила доньку ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_20 , що спростовує затвердження ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_7 мешкав з ОСОБА_17 з 1975 року.

Відповідачами не надано суду жодного доказу про те, що ОСОБА_7 мешкав по вул. Степовій з ОСОБА_17 з 1975 р. по 31 березня 2014 р.
Згідно даних будинкової книги, яка надана суду відповідачами, ОСОБА_7 зареєстрованій в спірному домоволодінні безперервно з 18.04.1979 по 18.12.2014 року, що також підтверджується листом № 31/66 від 26.01.2017 року міграційної служби України в Харківської області Дергачівського районного відділу ГУМДС України в Харківської області.

На момент відкриття спадщини відповідач ОСОБА_3 визнавала право мешкання племінника в спірному домоволодінні, погоджувалась з його правом користування житлом на протязі з 1979 року по квітень 2014 року. ОСОБА_3 звернулась з позовом до Дергачівського районного суду про виселення ОСОБА_7 тільки у квітні 2014 року, скориставшись його перебуванням у лікарні закритого типу. Позов про виселення ОСОБА_7 розглядався в момент, коли інвалід не знав про судову справу та знаходився на лікуванні у психіатричної лікарні №1, про що приховала позивач ОСОБА_3 .
Пояснення відповідачів, свідків з боку відповідачів про те, що ОСОБА_7 ніколи не працював спростовується копією трудової книжки ОСОБА_7 в якої вказано, що він постійно працював з 1975 року по 2002 рік.

Відповідач у справі ОСОБА_5 , яка ніколи за життя не спілкувалась з ОСОБА_7 , наполягала що ОСОБА_7 знав про заповіт , якій ніби-то ОСОБА_3 , зробила на користь племінника, але 30 травня 2018 року ОСОБА_3 особисто пояснила суду, що ніколи не говорила ОСОБА_7 про заповіт.
Відповідачі не надали належних та достовірних доказів, що ОСОБА_7 , знав про заповіт, якій ніби-то ОСОБА_3 зробила на користь позивача.

Вказує, що не можна погодитися з думкою ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , що позивач ОСОБА_7 пропустив встановлений законом 3- річний термін звернення до суду з даними позовними вимогами, перебіг якого почався з 1987 року, коли було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я відповідача ОСОБА_3 . Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права, а позивач дізнався про наявність свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я тітки тільки у вересні 2014 року (11 вересня 2014 року) із змісту заочного рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 27.06.2014 року. Заяв про відмову від спадщини або інших заяв в нотаріальній конторі у 1988 році ОСОБА_7 не писав, що підтверджується листом Харківського обласного державного нотаріального архіву №2827/ 01-21 від 26.10 2015 року( а. с. 237). При огляді справи № 619/ 2084/ 14-4 встановлено, що ОСОБА_17 дійсно отримала заочне рішення Дергачівського районного суду 11 вересня 2014 року та повідомила про це ОСОБА_7 .

В судовому засіданні 30 травня 2018 року ОСОБА_3 не змогла надати відповідь, коли вона повідомила племінника про отримання нею свідоцтва про право на спадщину за законом.
Підстав для застосування строку позовної давності при вирішенні даного спору, як того вимагає відповідач ОСОБА_5 , не вбачається .

ОСОБА_3 неодноразово поясняла суду, що тільки вона має право на будинок, оскільки тільки вона його будувала. Відповідач по справі ОСОБА_3 приховала від ОСОБА_7 факт отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, вона не мала права отримувати свідоцтво на все спадкове майно, а тільки на 1/2 частину, що належало померлій бабусі позивача. ОСОБА_7 , як спадкоємець першої черги, який фактично прийняв спадщину після смерті ОСОБА_16 , позбавлений законного права на оформлення спадщини. Дане свідоцтво повинно бути частково визнано недійсним.

Рішенням апеляційного суду Харківської області (а.с. 18) від 18.11. 2014 року встановлено, що ОСОБА_7 мешкав та був зареєстрований в спірному домоволодінні з дня народження, постійно мешкав однією сім`єю з ОСОБА_21 / ОСОБА_22 , потім з тіткою ОСОБА_3 , іншого житла не мав. Рішення апеляційного суду відповідачі не оскаржували в касаційному порядку, погодились з висновками апеляційної інстанції.

Представник відповідача ОСОБА_3 -адвокат Борисов С.Г. заперечував проти позовної заяви. Пояснив, що вони не заперечують того, що ОСОБА_7 є сином ОСОБА_23 і, відповідно, рідним племінником Відповідача по справі - ОСОБА_3 .

Проти усіх позовних вимог заперечують повністю, оскільки усі інші обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги не відповідають дійсності, належних та допустимих доказів, якими позивач має доводити свої позовні вимоги до позовної заяви не додано, а позовні вимоги не ґрунтуються на нормах права та їх задоволення порушить законні права та інтереси ОСОБА_3 .

Зазначив щодо обставин будівництва та оформлення права власності на домоволодіння:
ОСОБА_3 , зареєстрована та мешкає за адресою:

АДРЕСА_3 належав її матері - ОСОБА_16 , 1901 року народження, на підставі рішення Народного суду Дергачівського району Харківської області від 25.03.1963 року по справі № 2-293 за позовом ОСОБА_16 до ОСОБА_24 про визнання права власності на домоволодіння.

У 1966-1986 роках старий будинок був знесений і був побудований новий будинок ОСОБА_3 , а право власності на побудований будинок було оформлено у 1986 році на ОСОБА_16 , як на власника домоволодіння.

ОСОБА_3 за свої кошти отримала дозвіл та побудувала житловий будинок «А-1», який був оформлений на ОСОБА_16 через те. що саме вона була власником домоволодіння та користувачем земельної ділянки.

Особисто ОСОБА_16 у будівництві будинку участі не приймала, грошових коштів у будівництво не вкладала, оскільки зарплатні, пенсії або інших доходів вона не отримувала, що підтверджується відповіддю Управління праці та соціального захисту населення Дергачівської РДА від 25.03.2015.

Щодо проживання позивача у домоволодінні АДРЕСА_2 , то ОСОБА_7 - це племінник ОСОБА_3 (син її рідної сестри - ОСОБА_10 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ). ОСОБА_7 дійсно мешкав разом із нею та ОСОБА_16 за адресою: АДРЕСА_2 до 1969 року, коли його було засуджено до позбавлення волі. ОСОБА_7 відбував покарання з 1969 року по 1975 рік.

Після звільнення з місць позбавлення волі ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 не мешкав, оскільки постійно мешкав із різними жінками.

05.03.1980 року ОСОБА_7 уклав шлюб із ОСОБА_17 , з якою він і мешкав за адресою: АДРЕСА_4 .

Зареєстрований у домоволодінні ОСОБА_25 він був лише 20.12.1994 року, коли за станом здоров`я він самостійно не міг мешкати, а його дружина - ОСОБА_17 та син - ОСОБА_1 : не бажали допомагати йому та не бажали проживати з ним.

Фактично ОСОБА_7 у домоволодінні з 1969 року не мешкав, приходив до будинку дуже рідко: або для вимагання у ОСОБА_25 грошей, або щоб знайти будь-яке майно, яке можна продати, а гроші витратити на алкоголь.

З 1969 року по теперішній час особистих речей ОСОБА_7 у домоволодінні не було. На даний цас його речей у будинку немає.

Права проживання він у будинку не має, оскільки не вселявся до будинку, постійно у будинку не проживав та не зберігав особисті речі.
Щодо оформлення ОСОБА_3 спадщини після смерті матері ОСОБА_16 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 :

Після смерті бабусі ОСОБА_7 взагалі відмовився допомагати матеріально із похороном, проте, був присутнім на похоронах ОСОБА_16

ОСОБА_3 звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у шестимісячний термін після смерті ОСОБА_16

ОСОБА_7 заявив ОСОБА_3 , що йому цей будинок не потрібний, бо він не приймав участь у будівництві, мешкає за іншою адресою, має інше житло та був членом житлового кооперативу та сплачував грошові кошти за кооперативну квартиру.

Через рік, 18.03.1988 року, ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_16 .

Про те, що вона оформила право на спадщину ОСОБА_7 було відомо, оскільки у 1994 році, коли він реєструвався за адресою: АДРЕСА_2 , вона вже була власником домоволодіння і ОСОБА_7 просив дати йому дозвіл на реєстрацію для того, щоб він міг стати на квартирний облік.

ОСОБА_7 у будинку АДРЕСА_2 на момент смерті бабусі не проживав, після її смерті будинком не цікавився, комунальні платежі не сплачував, у догляді за будинком участі не приймав, ремонт не робив.

Усі витрати несла особисто ОСОБА_3 : вона сплачувала усі необхідні платежі, газифікувала будинок та робила поточний ремонт. Усі документи щодо домоволодіння були оформлені на ОСОБА_3 , у тому числі і документи, які стосуються користування будинком: договори із комунальними службами, платіжні документи і таке інше.

Декілька років тому, ОСОБА_3 наймала сина ОСОБА_7 - ОСОБА_1 для допомоги по городу: необхідно було спахати город, оплатила його роботу як найманого працівника у розмірі 150 гривень.

Щодо протиправної поведінки ОСОБА_7 та продажу домоволодіння: з 1988 року ОСОБА_7 неодноразово приходив до домоволодіння ОСОБА_3 та виносив належні їй речі, вимагав гроші та приводив незнайомих осіб, з якими зловживав спиртними напоями. ОСОБА_7 неодноразово погрожував ОСОБА_3 фізичною розправою та вчиняв сварки.

Відповідач неодноразово зверталась із заявами до правоохоронних органів, проте з ОСОБА_7 лише проводили профілактичні бесіди.

ОСОБА_3 є хрещеною матір`ю ОСОБА_26 , 1959 року народження, який на даний час мешкає: АДРЕСА_5 . Після смерті матері родина ОСОБА_27 дали ОСОБА_3 у борг гроші на організацію поховання та похорон ОСОБА_16 , а ОСОБА_7 взагалі відмовився допомагати матеріально.
На протязі останніх 10 років ОСОБА_26 та члени його сім`ї постійно допомагають ОСОБА_3 , вони регулярно спілкуються, а останні 4 роки допомагають по господарству та садять і вбирають город, а також ремонтували те, що руйнував ОСОБА_7 під час сварок: вставляли скло у вікна, ремонтували двері, міняли замки та інше.

31.03.2014 року, коли ОСОБА_7 знову прийшов до ОСОБА_3 додому, вимкнув їй світло та опалення та почав лаятись на неї і погрожувати розправою, поводився неадекватно.

ОСОБА_3 викликала міліцію та швидку допомогу. Спочатку приїхала міліція, відразу після неї швидка. ОСОБА_7 забрала «швидка допомога», а працівники міліції взяли у ОСОБА_3 та її сусідки ОСОБА_28 , яка була свідком, пояснення. З того часу ОСОБА_7 у домоволодінні не з`являвся.

Після цього моменту відповідачка остаточно вирішила, що необхідно продавати будинок, щоб ОСОБА_7 не зміг більше погрожувати та з`являтись до неї, оскільки відчувала реальну загрозу для свого життя та здоров`я.

Тоді ОСОБА_3 запропонувала сім`ї ОСОБА_26 купити її будинок, оскільки вона не мала інших родичів, яким би бажала залишити своє майно.

28.11.2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 - дружина ОСОБА_26 оформили договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_2 .

ОСОБА_29 повністю розрахувалась до моменту підписання договору у нотаріуса. Крім цього, за ОСОБА_3 було закріплено право довічного проживання у будинку АДРЕСА_2 .

Договір купівлі-продажу укладений за ініціативою ОСОБА_3 , оскільки саме вона бажала продати домоволодіння аби позбутися його. Грошовими коштами ОСОБА_3 розпорядилась за власним бажанням та частково вклала у відновлення та ремонт домоволодіння.
Щодо позовної заяви до Дергачівського районного суду Харківської області: ОСОБА_7 ніколи не оспорював право власності на будинок.

Щодо правових підстав позовної заяви: у своїй позовній заяві ОСОБА_7 посилається на фактичне прийняття спадщини, проте у відповідності до положень ст. 549 ЦК Української PCP (1963 року), який діяв на момент відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Жодних з таких дій ОСОБА_7 не вчинив, на момент відкриття спадщини у будинку він не мешкав, про будинок не турбувався, ремонт не робив, витрат щодо утримання будинку не ніс.

На відміну від нього, ОСОБА_3 вчинила усі дії, спрямовані на прийняття спадщини: на момент відкриття спадщини мешкала у будинку, турбувалась про будинок, робила ремонт, несла витрати щодо утримання будинку, сплачувала усі необхідні комунальні платежі, газифікувала будинок, оформила право власності на земельну ділянку, користувалася земельною ділянкою, садила город і таке інше. Більш того, ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом у встановленому законом порядку у 1988 році.

У відповідності до положень ст. 553 ЦК Української PCP (1963 року), вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини, передбачених ст. 549 ЦК Української PCP (1963 року).

У відповідності до положень ст. 554 ЦП Української PCP (1963 року), в разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках.

Єдині обмеження щодо розпорядження спадковим майном містились у ст. 552 ІДК Української PCP (1963 року): передбачено, що вони діють виключно до моменту одержання свідоцтва про право на спадщину.

Із доданих до заперечення доказів вбачається, що право на спадщину за законом ОСОБА_3 отримала через рік після смерті матері та законно та відкрито володіла та користувалась належним їй нерухомим майном з 1988 року по теперішній час, тобто на протязі 26 років.

Навіть якщо припустити, що ОСОБА_3 не мала би права на домоволодіння, у відповідності до положень ст. 344 ЦК України (2003 року), який діє на даний час: особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

У даному ж випадку ОСОБА_3 на законних підставах, у встановленому законом порядку оформила право власності на домоволодіння АДРЕСА_2 . На протязі 26 років законно та відкрито володіла належним їй нерухомим майном, несла витрати по утриманню будинку, сплачувала усі необхідні платежі, робила ремонт всередині та зовні будинку, доглядала та використовувала за призначенням земельну ділянку, тобто реалізовувала усі правомочності законного власника: право володіти, користуватись та розпоряджатись майном, як це передбачено ст. 317 ЦК України (2003 року).

У відповідності до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Аналогічна норма містилась у ст. 86 ЦК Української PCP (1963 року) та у ст. 321 ЦК України (2003 року).
Щодо пропуску строку, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу: у відповідності до ст. 257 ЦК України «Загальна позовна давність»: загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У даній справі ОСОБА_3 законно та відкрито володіє нерухомим майном з 1988 року. Останні зміни власника були оформлені та зареєстровані у встановленому законом порядку у 1988 році.

У 1994 році під час реєстрації (прописки) ОСОБА_7 було достеменно відомо про те, що саме ОСОБА_3 є власником домоволодіння АДРЕСА_2 .

Тому вважають, що позовна заява подана із пропущенням строку загальної позовної давнини.

Відповідач ОСОБА_3 підтримала пояснення свого представника.

Відповідач ОСОБА_5 заперечувала проти позову. Пояснила, щодо фактичного вступу ОСОБА_7 в управління та володіння спадковим майном по АДРЕСА_2 з 1987 року: дане твердження спростовується доказами, які знаходяться в матеріалах справи: Листом № 45/Б- Заз від 16.12.2015 року Головного управління Національної поліції в Харківській області із зазначенням місця проживання ОСОБА_7 АДРЕСА_4 , де він особисто надавав письмові пояснення; поясненнями позивача ОСОБА_7 від 25.08.2015 року, з яких вбачається, що нарешті у ОСОБА_7 виникла можливість особисто пояснити та особисто підтвердити факт постійного проживання з 1980 року у дружини за адресою: АДРЕСА_4 , з пояснення: до шлюбу мешкав по АДРЕСА_2 , після лікування мене додому забрала дружина. Це пояснення ОСОБА_7 надавав за адресою АДРЕСА_4 , в присутності дружини ОСОБА_17 .

Вважає, що саме це пояснення ОСОБА_7 є одним із найголовніших доказів в справі, так як ОСОБА_7 особисто підтвердив, що мешкав по пров. Соціалістичному лише до 1980 року (це рік реєстрації шлюбу з ОСОБА_17 ), а в подальшому у дружини вдома. Інформація надається в поясненні особисто ОСОБА_7 . Пояснення надавалось відповідальній особі Головного управління МВС України в Харківській області, яка проводила службове розслідування на підставі скарги сина ОСОБА_13 та дружини до Міністерства внутрішніх справ України.

Також твердження позивача спростовуються:

Актом депутата Дергачівської міської ради ОСОБА_30 від 12.01.2016 де зазначено, що ОСОБА_7 понад 35 років одружений та мешкає у дружини.

Актом Дергачівського виконкому від 19.10.1998 року про те, що ОСОБА_3 одинока, працездатних родичів не має для утримання.

Довідкою Дергачівської міської ради від 13.01.2006 року де зазначено, що ОСОБА_3 за вказаною адресою мешкає одна та є одинокою особою .

Адресною (реєстраційною) карткою по спірному домоволодінню із зазначенням початкової реєстрації осіб по АДРЕСА_2 (а саме ОСОБА_3 - з 25.04.1979 року, ОСОБА_7 з 20.12.1994 року)

Твердження, що ОСОБА_7 фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, проводив воду, опалення, сплачував комунальні платежі, здійснював ремонтні та бетонні роботи, ремонтував дах, спростовуються наданою нижче інформацією. Копії квитанції про сплату коштів за користування електроенергією, газом, водою, рахунки сплачувала особисто відповідач ОСОБА_3 власними коштами, тому і зберігаються квитанції у відповідача. В рахунках вказано про кількість осіб користувачів - 1 особа, ( власник домоволодіння ОСОБА_3 ).

Довідкою № 3-1612/16 від 16.12.2016 року Комунального підприємства «Дергачікомунсервіс», з тексту якої зрозуміло, що до підведення водопостачання позивач ОСОБА_7 не має ніякого відношення.

Довідка КП «Дергачікомунсервіс» № 2-1711/16 від 17.11.2016 року підтверджує той факт, що тривалий час по пров. Соціалістичному відсутнє водопостачання, відремонтувати нікому. «Проект газифікації житлового будинку по АДРЕСА_2 на ім`я ОСОБА_3 від 01.02.1989 року», копії квитанцій про сплату ОСОБА_3 за надання послуг газовим господарством, а саме: сплата за проект, за монтажні, зварювальні роботи по проведенню опалення, за обслугу, за установку котла. Це свідчить про те, що відповідач самостійно вела господарство, сплачуючи відповідним установам за надання послуг, ОСОБА_7 участі не приймав.

Договір № 57 від 14.02.1989 року укладений між власником ОСОБА_3 та Дергачівським міжрайонним виробничим управлінням газового господарства .

В договорі зазначений перелік робіт, за які сплатила ОСОБА_3 , включаючи монтажні, зварювальні, доставочні та інші роботи. З наданих доказів випливає висновок - ОСОБА_7 не має ніякого відношення до газифікації спірного домоволодіння.

Довідка № 231 від 18.11.2016 року територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) ДРДА, з тексту якої зрозуміло, що у веденні домашнього господарства відповідачу ОСОБА_3 допомагала держава, а не позивач ОСОБА_7 , як він стверджує.

Договір соціального обслуговування (надання соціальних послуг) територіального центру соціального обслуговування ДРДА, укладений з відповідачем ОСОБА_3 29.03.2006 року, засвідчує той факт, що відповідач ОСОБА_3 отримувала соціально-побутові послуги надому, як одинока особа, проживаюча самостійно. Допомогу надавала держава, а не ОСОБА_7 , як він стверджує.

Копія заяви ОСОБА_3 до приватного нотаріусу Харківського районного нотаріального округу Харківської області Гаражі Н.П. від25.05.2013 року та витяг зі Спадкового реєстру( заповіти/ спадкові договори), № 45688320 від 07.11.2016 року, свідчить про те, що позивачу ОСОБА_7 було добре відомо про право власності ОСОБА_3 на спірне домоволодіння АДРЕСА_2 , бо саме родина ОСОБА_7 доставила тітку ОСОБА_3 на авто до нотаріусу в м. Харків для складання заповіту в 2003 році (зі слів ОСОБА_3 ) Позивач ОСОБА_7 , свідки з боку позивача ОСОБА_20 вводять суд в оману, стверджуючи що ОСОБА_3 приховала від ОСОБА_7 факт оформлення права власності на домоволодіння в цілому на своє ім`я. Заповіт проіснував 10 років. Про його існування було відомо не тільки позивачу ОСОБА_7 , і його родині, а й сусідам-свідкам з боку відповідача ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , свідку з боку позивача ОСОБА_33 , соціальному робітнику терцентру ОСОБА_34 (померла в 2015 році), яка супроводжувала ОСОБА_3 до нотаріусу в 2013 році для скасування заповіту та іншим особам. Враховуючи викладене, зі сторони позивача ОСОБА_7 , вбачається суцільний обман.

Рішення № 550 від 18.07.1960 року Виконавчого комітету Дергачівської районної ради «Про влаштування ОСОБА_7 (1952 р.н.) в школу інтернат». Це спростовує версію позивача ОСОБА_13 , що він жив постійно та однією сім`єю зі своєю матір`ю ОСОБА_10 , бабусею ОСОБА_8 та тіткою ОСОБА_3 в спірному домоволодінні АДРЕСА_2 . Мати позивача ОСОБА_7 , бабуся ОСОБА_1 - ОСОБА_10 не мала навіть реєстрації в домоволодінні АДРЕСА_6 (інформація з будинкової книги), не проживала в буд. № 6 з моменту закінчення школи (зі слів тітки ОСОБА_3 ). Спірне домоволодіння АДРЕСА_2 введено в експлуатацію в 1986 році, тобто спустя 32 роки з дня смерті матері ОСОБА_7 - ОСОБА_10 (підтверджується актом про закінчення будівництва від 08.07.1986 року № 704.

Довідка Дергачівського виконкому від 19.10.1998 року, де зазначено, що в спірному домоволодінні ОСОБА_3 , мешкає одна.

Довідка Дергачівської міської ради № 453 від 02.02.2018 року, яка видана на підставі адресної реєстраційної картки спірного домоволодіння АДРЕСА_2 (де зазначено, що реєстрація ОСОБА_7 з 20.12.1994 року).

План ділянки землі по АДРЕСА_6 від 25.05.1963 року, з якого видно, що на території подвір`я було до 1986 року 2 домоволодіння .

Акт Дергачівського райвиконкому № 704 від 08.07.1986 року «Про закінчення будівництва та введення в експлуатацію домоволодіння АДРЕСА_2 », в якому зазначено будівництво домоволодіння з 1966 -1969 р. Згідно акту виконано лише зовнішні роботи. Роботи в середині будинку, через постійний брак коштів забудовник ОСОБА_3 закінчила приблизно в 1982 році (зі слів відповідача ОСОБА_3 ) В період виконання внутрішніх робіт ОСОБА_16 та її донька забудовник ОСОБА_3 мешкали в домоволодінні АДРЕСА_6 .

Рішення Дергачівської міської ради № 835 від 12.08.1986 року засвідчує той факт, що лише в 1986 році на підставі акту № 704 від 08.07.1986 року ОСОБА_16 отримала свідоцтво про право власності на спірне домоволодіння АДРЕСА_2 , в якому ОСОБА_7 , за згоди власника ОСОБА_3 , (свідоцтво про право на спадщину за законом видане 19.03.1988 року на ОСОБА_3 ) отримав вперше реєстрацію 20.12.1994 року.

Лист № 35/972 від 28.03.2015 року міграційної служби України в Харківській області Дергачівського районного відділу ГУ ДМС України в Харківській області, в якому зазначено, що в спірному домоволодіння АДРЕСА_2 ОСОБА_7 , зареєстрований з 20.12.1994 року.

Паспорт ОСОБА_7 НОМЕР_3 від 04.11.2005 року видано Дергачівським РВ ГУМВД України в Харківській області з відміткою про реєстрацію ОСОБА_7 , в спірному домоволодінні АДРЕСА_2 з 20.12.1994 року.

Лист № К-514-1/02-11 від 01.02.2018 року Дергачівської міської ради, де зазначено що офіційного поняття «будинкова книга» не існує. Статус будинкової книги законодавством не визначений, будинкова книга не є обов`язковим документом. Нормативними актами України для реєстрації осіб не затверджено такої форми, як «будинкова книга».

Враховуючи викладене, відповідальність за своєчасність та достовірність записів в будинковій книзі покладається на власника домоволодіння (з будинкової книги стор.1).

Вважає, що в даному випадку мало б бути 2 будинкові книги (домоволодіння АДРЕСА_7 .)

На сторінці 1 «будинкової книги» домоволодіння АДРЕСА_6 зазначено, що перевірку дійсної наявності мешканців у будинку та правильність записів в будинковій книзі службові особи останній раз здійснили лише в 1972 році, про що є відмітка. Надалі стверджувати про достовірність та своєчасність записів в будинковій книзі будинку № 6 неможливо через відсутність на це підтверджуючих документів та записів в будинковій книзі.

Вважає, що достовірною є лише та інформація, яка надана в листі № 35/972 від 28.03.2015 року міграційної служби України Дергачівським районним відділом ГУДМС України в Харківській області, а саме: ОСОБА_7 зареєстрований в спірному домоволодінні АДРЕСА_2 з 20.12.1994 року.

Довідка ДЦРЛ № 2748 від 27.10.2014 року на ім`я ОСОБА_7 із зазначеною адресою місця проживання по АДРЕСА_4 .

Лист КЗОЗ «ЦПМСД» Дергачівського району № 559 від 09.10.2015 року, де зазначено, що ОСОБА_7 мешкає по АДРЕСА_4 . За цією ж адресою викликається сімейний лікар, на прийом до КЗОЗ ОСОБА_7 приїздить на авто з сином та дружиною.

Щодо довідки № 1 від 28.04.2015 року житлового кооперативу ім. Сухоноса, яку долучає позивач ОСОБА_7 , то довідка не завірена належним чином та спростовується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 12.02.2016 року видана Дергачівським районним управлінням юстиції.

Витягом засвідчено, що вказаного кооперативу не існує.

Щодо відмови ОСОБА_3 надати особисті документи її племінника ОСОБА_7 :
ОСОБА_7 та члени його родини ніколи не звертались з таким проханням до ОСОБА_3 , бо добре знали, що віддавати нічого, так як особисті документи ОСОБА_7 зберігались за місцем його проживання по АДРЕСА_4 , у дружини ОСОБА_17

ОСОБА_17 особисто 16.02.2014 року надала до суду заяву про перегляд заочного рішення з додатками особистих документів свого чоловіка ОСОБА_7 , а саме:паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_7 № НОМЕР_3 від 04.11.2005 року, ідентифікаційний код, виданий 22.12.1999 року. Пенсійне посвідчення видане 26.05.2006 року, копія заяви про перегляд заочного рішення , копія паспорту, ідент. код, копія пенсійного посвідчення ОСОБА_7 додаються до суду, як підтвердження чергового обману з боку позивача та як підтвердження проживання ОСОБА_7 однією сім`єю з дружиною ОСОБА_17 по АДРЕСА_8 .

Щодо листа Дергачівсько-Золочівського обєднання військового комісаріату № 2070 від 07.05.2015 року, в якому надано недостовірну інформацію, так як в 1975 році домоволодіння АДРЕСА_2 - не існувало.

Щодо листа Управління пенсійного фонду Дергачівського району, в якому вказано про виплату пенсій позивачу ОСОБА_7 за місцем його постійного проживання в спірному домоволодінні, вважає, що лист пенсійного фонду неточно сформульований, оскільки працівники пенсійного фонду особисто не здійснюють виплат, а лише призначають та перераховують пенсії, за бажанням пенсіонера, до банківських установ та відділень «Укрпошти», наближених до місць реєстрації пенсіонера. Пенсійний фонд не повинен та не може стверджувати факт постійного проживання своїх клієнтів, оскільки на підставі Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце реєстрації особи не вказує на постійне місце проживання.

Вважає, що вказаним вище Законом України спростовується інформація щодо постійного місця проживання ОСОБА_7 в спірному домоволодінні АДРЕСА_2 .

Щодо листа № 09-07-1398 від 22.06.2015 року Поштамт ЦПЗ. В листі зазначено, що перевірено відомості на виплату пенсії ОСОБА_7 на адресу: АДРЕСА_2 . Про те, яким чином та де саме ОСОБА_7 отримував пенсію нічого не зазначено.

Щодо висновків Дергачівського РВ ГУМВС України в Харківській області від 05.11.2014 р., 31.03.2013 р., 27.04.2014 р, де вказано, що ОСОБА_7 , мешкає в домоволодінні з ОСОБА_3 , але не зазначено скільки часу мешкає (це 1 день, тиждень, чи більш тривалий час). Зазначена інформація не підтверджує постійність проживання ОСОБА_7 в спірному домоволодінні та не підтверджує спільного ведення господарства.

Щодо акту депутата Дергачівської міської ради ОСОБА_11 від 10.09.2014 Лист Дергачівської міської ради № 2634/02-19 від 14.12.2016 року з відповіддю депутата ОСОБА_11 спростовує акт наданий сину ОСОБА_7 10.09.2014 року. На його думку, це і є підставою вважати акт депутата Дергачівської міської ради Праска О.І. від 10.09.2014 року недійсним, та таким, що втратив чинність. Щодо довідки Дергачівської міської ради про склад сім`ї від 29.09.2014 року. До матеріалів справи ним долучено довідку № 6319 від 06.11.2015 року, яка повністю спростовує довідку від 29.09.2014 року, та яка надана до суду позивачем ОСОБА_7 . Довідку про склад сім`ї ОСОБА_7 від 29.09.2014 року вважати недійсною.

Вважає, що позивач ОСОБА_7 не скористався своїм правом щодо отримання спадщини, вважаючи себе спадкоємцем, позивача ОСОБА_7 не виконував своїх обов`язків щодо спадкодавця ОСОБА_16 , та ОСОБА_3 , позивач ОСОБА_7 фактично не прийняв спадщину, не здійснював ніяких дій, що свідчили б про прийняття спадщини, бо якщо б фактично вступив в управлянні або володіння, то відразу зрозумів би, що власником домоволодіння є ОСОБА_3 , донька спадкодавця ОСОБА_35 - фактичний забудовник спірного домоволодіння, яка на момент смерті спадкодавця ОСОБА_16 проживала в спірному домоволодінні, займалась похованням.

Також вважає, що позивач ОСОБА_7 взагалі не мав наміру отримати будь-яку частку в спірному домоволодінні, бо добре знав, що ні він, ні його хвора стара бабуся ОСОБА_16 ніякого відношення до спірного домоволодіння не мали (бабуся ОСОБА_16 утриманка, утримувалась за рахунок доньки ОСОБА_3 ). Підтвердженням цьому є особиста відповідь ОСОБА_7 під час надання пояснень адвокату Борисову С.Г. про те, що саме його син ОСОБА_1 , а не він особисто, проявив ініціативу звернутись з позовом до суду на тітку ОСОБА_3 . Це зафіксовано комплексом «Оберіг».

Представник відповідача ОСОБА_5 - адвокат Борисова І.М. заперечувала проти позову. Підтримала пояснення представника відповідача ОСОБА_4 . Прохала задовольнити її заяву та застосувати позовну давність, відмовити у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку на звернення до суду.

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_20 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_33 , ОСОБА_1 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_32 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , дослідивши матеріали справи, вважає позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до положень частини 1 статті 549 ЦК УРСР (у редакції від 1963 року), який діяв на момент відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном АБО 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Первісний позивач ОСОБА_7 не надав суду доказів того, що в період з 16.03.1987 року (дата відкриття спадщини після смерті ОСОБА_16 ) до ІНФОРМАЦІЯ_8 (дати отримання відповідачем ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину за законом), він вчинив будь-які дії, що свідчать про його фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном.

Також первісний позивач ОСОБА_7 не надав суду доказів того, що на момент відкриття спадщини ( ІНФОРМАЦІЯ_7 ) він мешкав разом із спадкодавцем ОСОБА_16 у спірному домоволодінні.

Факт неподання ОСОБА_7 заяви про прийняття спадщини підтверджується письмовим доказом повідомленням Державного нотаріального архіву Харківської області № 2827/01-21 від 26.10.2015 року, із змісту якого вбачається, що у матеріалах спадкової справи відсутні заяви ОСОБА_7 .

Пояснення представника позивачів ОСОБА_2 щодо необізнаності первісного позивача ОСОБА_7 про відсутність у нього права власності на спірне домоволодіння суд сприймає критично, оскільки у відповідності до положень Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР від 31.01.1966 року, яка діяла на момент відкриття спадщини та діяла до 13.12.1995 року, реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів) згідно з додатком N 1 до цієї Інструкції (п. 1 та п.7 Інструкції), що прямо передбачає обов`язок власника зареєструвати своє право власності.

Також суд критично сприймає пояснення представника позивачів ОСОБА_2 та свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_33 , ОСОБА_46 , ОСОБА_41 , ОСОБА_1 , ОСОБА_36 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 про те, що первісний позивач ОСОБА_7 постійно мешкав однією сім`єю із ОСОБА_3 , та ОСОБА_16 у спірному домоволодінні, оскільки судом встановлено, що з 05.03.1980 року ОСОБА_7 знаходився у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_17 , у якому народився син ОСОБА_1 , проживав з сім`єю окремо від ОСОБА_3 . Крім того, дані свідки допитані за клопотанням зі сторони позивача і не виключено, що вони заінтересовані надати показання на користь позивача.

У відповідності до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Аналогічний обов`язок був передбачений положеннями частини 2 статті 27 ЦПК України (в редакції, яка діяла на момент подання ОСОБА_7 позовної заяви), де зазначено, що особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов`язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті.

Крім того, суд приймає до уваги заперечення відповідачів та їх представників про те, що ОСОБА_1 не є належним правонаступником у справі, оскільки не отримав свідоцтво про право на спадщину за законом.

У відповідності до положень частини 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

У відповідності до положень статей 66, 67 та 68 Закону України Про нотаріат, на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців, нотаріусом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

Таким чином, чинне законодавство України прямо передбачає обов`язок спадкоємця отримати свідоцтво про право на спадщину.

Більш того, суд враховує позицію відповідачів та їх представників про те, що позовні вимоги ОСОБА_7 безпосередньо пов`язані із його особою та не допускають правонаступництва, оскільки саме родинні зв`язки ОСОБА_7 із матір`ю ОСОБА_9 (у шлюбі ОСОБА_10 ) були правовою підставою для застосування спадкової трансмісії, передбаченої частиною 2 статті 529 ЦК УРСР (норми, яка діяла на момент відкриття спадщини), і саме доведення належними та допустимими доказами факту його проживання разом із спадкодавцем на момент її смерті могло би бути підставою для визнання за ОСОБА_7 прав на спадщину.

Оскільки позовна заява ОСОБА_1 (у зв`язку із залученням до участі у справі правонаступника позивача) не містить правового обґрунтування та вимоги застосування правових норм, що регулюють спадкову трансмісію щодо нього, тому суд керуючись положеннями статей 5, 13 ЦПК України не розглядає це питання.

Крім того, суд приймає до уваги заяву представника відповідача ОСОБА_5 - адвоката Борисової І.М. про сплив строку позовної давності, оскільки судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_16 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 (факт обізнаності первісного позивача ОСОБА_7 про її смерть сторонами не заперечувався), відповідач ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом 18.03.1988 року.

Позовна заява ОСОБА_7 подана до суду 26.01.2015 року.

Жодних доказів або обґрунтування того, що ОСОБА_7 не було відомо про зміну власника житлового будинку стороною позивача надано не було.

Клопотання про поновлення строку позовної давності подано не було.

У відповідності до положень статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Більш того, у правовій позиції ВСУ, зробленій у постанові від 16.11.2016 року по справі № 6-2469цс16 зазначено, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22.10.1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в ст. 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

У відповідності до положень частини 3 та частини 4 статті 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, а сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки у матеріалах справи міститься заява від 08.08.2016 року представника відповідача адвоката Борисової І.М. про застосування строків позовної давності, а у письмових запереченнях представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Борисова С.Г. також міститься заява про сплив строків позовної давності, суд приходить до висновку про застосування наслідків спливу позовної давності.

Оскільки у відповідності до положень 55 ЦПК України, 13.12.2017 року, після смерті первісного позивача ОСОБА_7 , суд залучив до участі у справі правонаступника позивача ОСОБА_1 , у відповідності до положень частини 2 статті 55 ЦПК України усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

У відповідності до положень статті 262 ЦК України, заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності, тому вступ до справи правонаступника ОСОБА_1 не впливає на порядок обчислення строків позовної давності.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 256,257,260,261,267 ЦК України ст.ст. 13, 81, 83, 89, 259, 263-265, 268, 273, 280-282,354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , третя особа- Дергачівська державна нотаріальна контора Харківської області, про встановлення факту прийняття спадщини, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності в порядку спадкування за законом на частину домоволодіння - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п.п.15.5 п.15 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Дергачівський районним суд Харківської області.

Сторони у справі:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ІК НОМЕР_4 , зареєстрований: АДРЕСА_6 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ІК НОМЕР_5 , проживає: АДРЕСА_9 .

ОСОБА_5 , ІК НОМЕР_6 , проживає: АДРЕСА_5 .

ОСОБА_2 ,проживає: АДРЕСА_10 .

ОСОБА_4 , проживає: АДРЕСА_11 .

ОСОБА_6 , проживає: АДРЕСА_12 .

Дергачівська державна нотаріальна контора Харківської області місце знаходження: Харківська область, м. Дергачі, вул.1 Траавня.63.

Повний текст рішення суду виготовлено 19.11.2018.

Суддя Л. К. Калмикова