АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/3561/16-ц Номер провадження 22-ц/786/806/18Головуючий у 1-й інстанції Чуванова А. М. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Карпушина Г.Л., Пилипчук Л.І.,

За участю секретаря судового засідання Колодюк О.П.,

за участю:позивача ОСОБА_2,

представника третьої особи: ОСОБА_3,

представника третьої особи: ОСОБА_4,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визнання права власності на майно та звільнення майна з-під арешту, з участю третіх осіб: ПАТ "Укрсоцбанк", відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління у Полтавській області; ОСОБА_6, Публічне акціонерне товариство "Полтавагаз",

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 25 січня 2018 року, ухвалене без участі сторін під головуванням судді Чуванової А.М., -

В С Т А Н О В И В:

короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції:

В жовтні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому просив виключити з опису та звільнити з-під арешту наступне майно, що належить йому на праві особистої власності: телевізор Samsung LE26A0GG1 з пультом дистанційного управління (9 шт.); телевізор Toshiba V66A00517500 з пультом дистанційного управління (1 шт.); телевізор Supra (1 шт.); телевізор Grunding (1 шт.); телевізор Graetz (1 шт); телевізор HPC (1 шт.); кондиціонер SENEI C2G80070530 (9 шт.); холодильник BEKO (1 шт.); холодильник ARDO (1 шт.); холодильник Bauknecht (1 шт.); холодильник Nord (1 шт.); холодильник (1 шт.); холодильник Continent (1 шт.); холодильник AEG Santo (1 шт.); калорифер масляний WildWind (1 шт.); калорифер масляний WildWind (1 шт.); калорифер масляний WildWind (1 шт.); калорифер масляний Saturn (1 шт.); калорифер плаский (1 шт.); роутер TP Link (1 шт.); роутер D Link (1 шт.); ресепшн дерево-скло (1 шт.); годинник настінний (1 шт.); шафа гостьова багатосекційна із дзеркалом з ДСП (1 шт.); шафа-гардероб з полицями з ДСП (1 шт.); шафа низька з полицями з ДСП відкрита (1 шт.); шафа-гардероб з ДСП із дзеркалом (33 шт.); стіл письмовий (18 шт.); столик журнальний (1 шт.); стілець дубовий мякий (3 шт.); тумба з ДСП (28 шт.); диван малютка (1 шт.); диван великий коричневий (1 шт.); диван кутовий бежевий (зламаний) (1 шт.); диван (1 шт.); ліжко 2-х спальне з дерева з матрацом (5 шт.); ліжко односпальне з дерева з матрацом (22 шт.); ліжко односпальне з ДСП з матрацом (40 шт.); картинка рельєфна (квіти) у рамці (1 шт.); картинка рельєфна (полуниця) у рамці (4 шт.); картинка рельєфна (будиночки) у рамці (1 шт.); картинка рельєфна (кораблі на морі) у рамці (1 шт.); картинка рельєфна (квітка у горщику) у рамці (1 шт.); люстра 5-ти секційна (1 шт.); люстра одинарна з флаконом кругла (20 шт.); світильник Gril червоний (20 шт.); світильник (20 шт.); джакузі білий (20 шт.); душова кабінка Korra (20 шт.); унітаз керамічний (20 шт.); раковина керамічна зі стойкою (20 шт.); дзеркало (20 шт.); сушилка для рушників металічна (20 шт.); сміттєвий бак металічний з кришкою (20 шт.); батареї 1-ти секційні чугунні (38 шт.).

В уточненій позовній заяві ( а.с. 37- 40 т. 1) позивач прохав ви знати за ним право власності на комплект офісних меблів за 7000 грн.( п.2 акту опису й арешту) ; ліжка 2х0,9 50 шт. ( п.9 та 10 акту опису й арешту майна); тумбочки приліжкові 10 шт. (п.3,4,6 акту опису й арешту), шафа для одягу 10 шт. ( п. 15,18 акту опису й арешту)

Позовні вимоги вмотивовував тим, що01 вересня 2014 року між ним та ОСОБА_5 був укладений договір позички про надання у безоплатне користування індивідуально визначене майно, що вказано у п. 1.2 договору та акті приймання-передачі до нього. Пунктами 4.3, 7.2 укладеного договору позички передбачено, що строк його дії закінчується 01 січня 2016 року. Відповідно до вимог ст.831 ЦК України 27 грудня 2015 року позивачем надано відповідачу лист-нагадування про закінчення строку договору позички.

Проте, 03 січня 2016 року позивачем отримано повідомлення від ОСОБА_5 про те, що ним допущено заборгованість у сплаті кредитних коштів перед ПАТ «Укрсоцбанк» та про стягнення кредитної заборгованості з нього рішенням суду. Також, стало відомо, що 01 та 26 червня 2015 року на виконання відповідного рішення суду під час виконання зведеного виконавчого провадження ЗВП №44904328 державним виконавцем відділу виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_7 було описано з накладенням арешту та забороною на відчуження майно, що позивач надав відповідачу згідно договору позички від 01 вересня 2014 року. Вказані дії виконавця спрямовані в подальшому на оцінку описаного майна та його продаж з метою погашення банківської заборгованості відповідача, тому останній не може повернути ОСОБА_2 отримані речі.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 25 січня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визнання права власності на майно та звільнення майна з-під арешту, з участю третіх осіб: ПАТ "Укрсоцбанк", відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління у Полтавській області; ОСОБА_6, Публічне акціонерне товариство "Полтавагаз" відмовлено.

короткий зміст вимог апеляційної скарги :

З даним рішенням не погодився позивач ОСОБА_2 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено внаслідок невірного встановлення фактичних обставин справи та неправильного застосування норм процесуального права.

узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу :

Вказує на те, що йому не відомий зміст рішення про стягнення заборгованості з відповідача, оскільки він не являється учасником спірних правовідносин, так само як і про зміст матеріалів виконавчого провадження.

Наголошує на наявності законних підстав згідно п. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» вимагати виключення належного йому майна з-під арешту.

Виконавче провадження №44904328 не закінчено, перебуває у провадженні відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області, що є загальною інформацією та не підлягає виконанню.

Також вказує на те, що придбане ним майно перелічено у додатку до Договору позички та на підтвердження даного факту маються у справі видаткові накладні про оплату товару.

узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи:

ПАТ «Укрсоцбанк» надав відзив на апеляційну скаргу, у якому просить у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 відмовити, рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до наступних висновків.

встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини:

На виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області перебуває зведене виконавче провадження №44904328 про стягнення заборгованості з ОСОБА_5 на користь фізичних та юридичних осіб на загальну суму 16549580,90 гривень.

Також на виконанні перебувають виконавчі документи про стягнення з ОСОБА_5 заборгованості, як на користь ПАТ «Укрсоцбанк» й інших стягувачів, а саме: ОСОБА_6 та Публічного акціонерного товариства «Полтавагаз» (а.с.186-189 постанови про відкриття виконавчого провадження).

Актами опису й арешту майна від 26 червня 2015 року та 01 липня 2015 року було описано рухоме майно боржника та обмежено у праві розпорядження, у тому числі передачу в оренду та суборенду (а.с.7-18 акти опису й арешту майна; а.с.69-71 пояснення на позов представника управління ОСОБА_8В.).

Також місцевий суд встановив , що позивачем не доведено факту належності йому на праві власності майна, що знаходиться у ОСОБА_5 та на яке накладено арешт.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції:

Апеляційний суд, вирішуючи питання обґрунтованості доводів апелянта, виходить з наступного.

Пленум ВССУ у Постанові № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» розяснив, що позов про зняття арешту з майна може бути предявлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути предявлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб (статті 3, 45 ЦПК).

Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року№ 2677-VI) (далі Закон про виконавче провадження).

Згідно з положеннями ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Положення статті 321 ЦК України встановлюють непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Як передбачає ст.392 ЦК України - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності.

Відповідно до вимог ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Відповідно до вимог ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Арешт може бути знятий за рішенням суду.

Апеляційний суд вважає висновки місцевого суду щодо недоведеності позивачем у справі права власності на спірне майно законними та обґрунтованими.

мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу:

Згідно з правилами ст.ст. 10, 11 ЦПК України ( редакції на час подачі позову та початку розгляду справи по суті ) кожна сторона зобовязана довести в установленому законом порядку ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Особа, яка бере участь в справі розпоряджається своїми правами на власний розсуд. Аналогічні норми передбачені ст. 12, 13 ЦПК України ( редакції 3 жовтня 2017 року.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи, обґрунтовуючи своє право власності на спірне майно, позивач послався на наявність договору позички від 1 вересня 2014 року, у відповідності до якого він надав відповідачу в позичку індивідуально визначене майно (а. с. 19- 23) .

Позивач не надав жодного належного та переконливого доказу у підтвердження того, що він є власником арештованого майна, а не ОСОБА_5.

В ході апеляційного розгляду справи відповідачем ОСОБА_5 надано видаткові накладні № 41 від 7 жовтня 2014 року, № 42 від 13 жовтня 2014 року, № 44 від 27 жовтня 2014 року., № 48 від 26 червня 2015 року.

Досліджуючи зміст вказаних видаткових накладних, апеляційним судом встановлено, що постачальником за цими накладними є ФОП ОСОБА_9, а отримувачем - позивач у справі ОСОБА_2

Разом з тим, договір позички між ОСОБА_2Г та ОСОБА_5 укладений 1 вересня 2014 року, акт прийому передачі майна укладений 1 вересня 2014 року, тобто до часу набуття ОСОБА_2; С.Г. права власності на майно зазначене в наданих видаткових накладних.

В звязку з чим суд апеляційної інстанції критично ставиться до наданих доказів та вважає видаткові накладні неналежними доказами підтвердження права власності на майно, передане в позичку ОСОБА_5

Апелянт посилається на ті обставини, що накладенням арешту на вказане майно порушуються його право власності.

Однак, як встановлено місцевим судом та апеляційним судом жодних доказів, що арештовано саме майно, власником якого є позивач у справі, не надано.

Договір позички також не вказує не те, що арештовано саме майно власником якого є позивач у справі. Акт прийому передачі не містить індивідуально визначених ознак переданого майна ( якщо це побутова техніка то індивідуальні серійні номера, якщо це предмети меблі , то назву виробника , матеріал та інші ознаки, які б давали можливість їх ідентифікувати)

чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду;

Таким чином суд апеляційної інстанції вважає, що накладенням арешту на спірне майно, право власності ОСОБА_2 порушено не було ( в звязку з недоведеністю ОСОБА_2 права власності на спірне майно).

висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 25 січня 2018 року не встановлено.

Таким чином апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Підстави для зміни та розподілу судових витрат судом апеляційної інстанції не встановлено.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, понесені апелянтами судові витрати відшкодуванню не підлягають. Відповідачем вимоги про відшкодування судових витрат на стадії апеляційного розгляду не заявлялись.

Керуючись ст. ст. 374 ч. 1 п.1, ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 25 січня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення (у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи з дня складення повного судового рішення), шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 10 травня 2018 року.

Головуючий суддя : /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_10 /підпис/ ОСОБА_11

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1