Постанова

Іменем України

15 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 760/12840/15-ц

провадження № 61-21028св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк»,

представники позивача - ОСОБА_4, ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

відповідач - ОСОБА_7,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 09 листопада 2015 року у складі судді Букіної О. М. та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 24 березня 2016 року у складі суддів Ратнікової В. М., Борисової О. В., Гаращенка Д. Р.,

ВСТАНОВИВ :

У липні 2015 року публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ «Укргазбанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором від 21 вересня 2012 року у розмірі 559 923,68 грн та судовий збір в розмірі 3654,00 грн.

Позов мотивовано тим, що 21 вересня 2012 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_7 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 450 000 грн, строком з 21 вересня 2012 року по 20 вересня 2032 року, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 17,8% річних, а за користування кредитними коштами, що не повернуті в терміни, передбачені договором, процентна ставка встановлюється у розмірі 22,8% річних.

В забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, 21 вересня 2012 року між банком та ОСОБА_6 укладено договір поруки.

Позичальник взяті на себе зобов'язання належним чином не виконував, порушив строки повернення кредиту та сплати процентів, у зв'язку з чим, станом на 12 березня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 559 923,68 грн, яка складається з: 442 711,99 грн - строковий кредит, 4880,26 грн - прострочений кредит, 2663,42 грн - поточні проценти, 109 668,01 грн - прострочені проценти.

Вказану заборгованість банк просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку, як з основного позичальника та його поручителя.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 09 листопада 2015 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ПАТ «Укргазбанк» заборгованість по кредитному договору у розмірі 559 923,68 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь ПАТ «Укргазбанк» судовий збір у розмірі 1 827 грн з кожного.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що неналежне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором та виникнення заборгованості у розмірі розмірі 559 923,68 грн підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, договір поруки передбачає солідарну відповідальність поручителя та позичальника, а тому позовні вимоги про солідарне стягнення зазначеної суми заборгованості з боржника та поручителя підлягають задоволенню.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24 березня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхилено. Рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому правові підстави для задоволення апеляційної скарги відповідача відсутні.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права в частині солідарного стягнення з нього суми боргу, як з поручителя, просить скасувати ухвалені у справі рішення в оскаржуваній частині та відмовити у задоволенні позову банку до поручителя.

Касаційна скарга мотивована тим, що порука є припиненою, у зв'язку з чим відсутні підстави для покладення на поручителя солідарного обов'язку за погашення заборгованості по кредитному договору.

На підтвердження доводів касаційної скарги заявник посилається на те, що позичальник ОСОБА_7 Р, а отже і поручитель ОСОБА_6, взяли на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами шляхом сплати рівних один одному платежів у розмірі 6879 грн, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів. Отже, поряд з установленням строку дії договору, сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Під час розгляду справи суди не врахували, що за розрахунком заборгованості позичальник перестав належним чином сплачувати тіло кредиту та нараховані проценти, починаючи з 01 березня 2014 року. Позов заявлено за період прострочення, починаючи з 01 березня 2014 року по 13 березня 2015 року. Разом з тим, позов подано банком 01 липня 2015 року, тобто поза межами, визначеного частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку пред'явлення вимог до поручителя з моменту виникнення прострочення щомісячного платежу.

Крім того, як на підтвердження припинення поруки заявник посилається також на факт направлення банком позичальнику письмової вимоги 29 жовтня 2014 року, згідно якої кредитор запропонував протягом п'ятнадцяти календарних днів з дати її отримання погасити існуючу прострочену заборгованість за кредитом та процентами станом на 29 жовтня 2014 року. Дану вимогу поручителем отримано - 31 жовтня 2014 року, а 15-ти денний строк припадає на 16листопада 2014 року.

За таких обставин, заявник вважає, що шляхом направлення вказаної вимоги банк визнав строк виконання зобов'язання за кредитним договором та договором поруки таким, що настав після спливу 15 календарних днів. Позовну заяву кредитором подано 01 липня 2015 року, а шестимісячний строк звернення до суду після направлення вимоги сплив - 17 травня 2015 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення судів першої та апеляційної інстанції. Справу витребувано із суду першої інстанції.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення

змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року справу передано Верховному Суду.

У відзиві на касаційну скаргу ПАТ «Укргазбанк» не погодився з доводами ОСОБА_6 щодо підстав припинення поруки та просив залишити ухвалені у справі рішення судів попередніх інстанцій без змін, посилаючись на їх законність і обґрунтованість.

Інші учасники судового процесу не скористалися правом подати відзив на касаційну скаргу, письмових заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Рішення судів першої та апеляційної інстанції оскаржуються відповідачем виключно в частині вимог про солідарне стягнення заборгованості з поручителя, тому в іншій частині вказане рішення колегією суддів в касаційному порядку на предмет законності і обґрунтованості не перевіряється.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом установлено, що 21 вересня 2012 року між ПАТ «Укргазбанк» та ОСОБА_7 укладено кредитний договір, згідно з умов якого останній отримав кредит у сумі 450 000 грн, строком з 21 вересня 2012 року по 20 вересня 2032 року, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 17,8% річних, а за користування кредитними коштами, що не повернуті в терміни, передбачені договором, процентна ставка встановлена у розмірі 22,8% річних.

На забезпечення належного виконання зобов'язань ОСОБА_7 за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_6 укладено договір поруки, за умовами якого останній зобов'язався солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань за договором в повному обсязі, а саме за повернення кредиту, сплату процентів за користування кредитними коштами, комісії, неустойки, можливих штрафних санкцій за невиконання або неналежне виконання зобов'язань, передбачених кредитним договором.

За умовами кредитного договору, боржник ОСОБА_7, а отже і поручитель ОСОБА_6, взяли на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 20 вересня 2032 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів.

Позичальник належним чином не виконував взяті на себе зобов'язання, у зв'язку з чим станом на 12 березня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 559 923,68 грн та складається з: 442 711,99 грн - строкова заборгованість по кредиту; 4880,26 грн - прострочена заборгованість по кредиту; 2663,42 грн - поточна заборгованість по процентам; 109 668,01 грн - прострочена заборгованість по процентам.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 526 ЦК Українизобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до статті 526 ЦК Українизобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК Українипорука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Договірний строк застосовується до всіх без винятку зобов'язань. Визначення строку дії поруки, як припиняючого, тягне певні юридичні наслідки, зокрема, його закінчення є підставою для припинення поруки.

Частиною першою статті 530 ЦК Українипередбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Пунктом 5.2 договору поруки від 21 грудня 2012 року, укладеного між банком та ОСОБА_6, сторони узгодили, що порука також припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання зобов'язання позичальника за договором не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк виконання не зазначений або визначений моментом вимоги, то відповідальність поручителя перед кредитором припиняється після закінчення одного року з дня укладання цього договору.

Отже, строк припиняння поруки встановлений в договорі поруки, оскільки сторони договору встановили строк її дії, припинення якої пов'язали з моментом закінчення трьох років з дня настання строку виконання зобов'язань за кредитним договором.

Умова договору поруки (пункт 5.2) про припинення поруки у разі, якщо кредитор протягом трьох років від дня настання строку виконання зобов'язань за кредитним договором не пред'явить вимоги до поручителя, є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки відповідає частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі не підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Оскільки позивач звернувся з указаним позовом з урахуванням установленого договорами поруки трирічного строку, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про те, що банк не позбавлений права ставити питання про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя.

Посилання ОСОБА_6 у касаційній скарзі на припинення поруки на підставі частини 4 статті 559 ЦК України, як правової підстави для відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості по кредитному договору з поручителя є необґрунтованими та спростовуються умовами укладених між сторонами договорів.

Так, договором поруки передбачено три роки від дня настання строку виконання зобов'язань за кредитним договором для пред'явлення вимоги до поручителя, з березня 2014 року позичальник припинив сплачувати платежі платіж по кредитному договору, а з позовом банк звернувся 01 липня 2015 року, тобто в межах цього трьохрічного строку.

Шестимісячний строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя законодавцем у частині четвертій статті 559 ЦК Українипередбачено у випадку невстановлення такого строку договором.

У зв'язку з наведеним доводи ОСОБА_6 про припинення поруки у спірних правовідносинах та необхідність застосування шестимісячного строку пред'явлення вимоги до поручителя є безпідставними та необґрунтованими, спростовуються умовами укладеного між сторонами договору та змістом частини четвертої статті 559 ЦК України.

З аналогічних підстав вбачаються необґрунтованими посилання ОСОБА_6 на припинення поруки у зв'язку з пропуском шестимісячного строку пред'явлення вимоги до поручителя з дати зміненого строку виконання зобов'язання (направлення вимоги про погашення існуючої заборгованості та отримання цієї вимоги поручителем 31 жовтня 2014 року), якою, за умовами договору, як вважає ОСОБА_6 є 16 листопада 2014 року, оскільки навіть, якщо обчислювати строк пред'явлення вимоги до поручителя від цієї дати, то позов подано банком 01 липня 2015 року в межах трьохрічного строку, встановленого договором поруки.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання касаційної скарги на правові позиції Верховного Суду України, оскільки у приведених справах були інші фактичні обставини, а саме строк припинення поруки у договорах поруки встановлено не було.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв'язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 09 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 24 березня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В. Пророк

І. М. Фаловська