Справа № 419/2093/18
Провадження № 2/419/474/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2018 року Новоайдарський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді - Іванової О. М.,

при секретарі Шапка О. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Новоайдар Луганської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 державної нотаріальної контори про зняття заборони на майно, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Новоайдарського районного суду Луганської області з позовом до ОСОБА_2 державної нотаріальної контори про зняття заборони на майно.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є власником житлового будинку з надвірними побудовами та спорудами, який розташований за адресою: Луганська область, смт Новоайдар, вул. Дружби, буд. 105. Даний будинок належать позивачу на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 28.04.1998 року державним нотаріусом ОСОБА_2 державної нотаріальної контори ОСОБА_3 за реєстром № 296.

На даний час позивач має намір продати вищевказаний будинок і з даного приводу звернулася до нотаріуса. ОСОБА_4 посвідченням будь-якої угоди щодо нерухомого майна нотаріус має перевірити дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших реєстрів на наявність обмежень чи обтяжень щодо цього майна. При перевірці даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, виявилося, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна є запис про заборону на будинок, що знаходиться за адресою: Луганська область, смт Новоайдар, вул. Кірова, буд. 105, який належить ОСОБА_4. Вказана заборона зареєстрована 07.12.2005 року за №2667143 ОСОБА_2 державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення без номера Ворошиловградського будбанку, додаткові дані: архівна дата - 21.09.1979 року. До цього часу позивачу не було відомо про існування такої заборони. Більше того, як свідчить запис у вищезгаданому правовстановлюючому документі (Договорі купівлі-продажу від 28.04.1998 року), при посвідченні цього договору нотаріус перевірив відсутність заборони на житловий будинок. Вказана обставина свідчить про те, що у 1998 році вказана заборона була знята, але з невідомих причин це не було зафіксовано належним чином. Крім того, як випливає з тексту договору купівлі-продажу, продавцем за цим договором був ОСОБА_5, який став власником будинку після смерті ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 23.01.1991 року ОСОБА_2 ДНК. ОСОБА_4, який був власником будинку на час накладання заборони, помер 30.08.1988 року. Юридичну особу з назвою «Ворошиловградський будбанк» в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не зареєстровано, тобто на даний час такої юридичної особи не існує. Позивачу було роз'яснено, що зняти заборону, накладену на майно, можна лише за заявою особи, за повідомленням якої цю заборону було накладено. Так як такої юридичної особи вже не існує, зняття заборони з вищевказаного будинку можливе лише в судовому порядку.

Існування заборони на належний ОСОБА_1 будинок, перешкоджає їй у реалізації своїх прав на розпорядження власним майном, що порушує її права власника, передбачені ст.. 317, 319, 321 Цивільного кодексу України, у звязку з чим позивач вимушена звернутися до суду з позовом про зняття заборони на майно, за захистом своїх прав.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявилась, надала до суду письмову заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 державної нотаріальної контори ОСОБА_6 в судове засідання не зявилась, надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не хаперечувала.

Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки вони обґрунтовані і підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами.

Судом встановлено факти та відповідні їм правовідносини.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку з надвірними побудовами та спорудами, розташованого за адресою: Луганська область, смт Новоайдар, вул. Дружби, буд. 105, що підтверджується копією договору купівлі-продажу, посвідченого 28.04.1998 року державним нотаріусом ОСОБА_2 державної нотаріальної контори ОСОБА_3 за реєстром № 296 (а.с.3).

На даний час позивач має намір продати вищевказаний будинок, однак при зверненні до нотаріуса виявилося, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна є запис про заборону на будинок, що знаходиться за адресою: Луганська область, смт Новоайдар, вул. Кірова, буд. 105, який належить ОСОБА_4, що підтверджується копією інформаційної довідки №132077523 (а.с.7). Вказана заборона зареєстрована 07.12.2005 року за №2667143 ОСОБА_2 державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення без номера Ворошиловградського будбанку, додаткові дані: архівна дата - 21.09.1979 року (а.с.7). З запису у договорі купівлі-продажу від 28.04.1998 року вбачається, що при посвідченні цього договору нотаріус перевірив відсутність заборони на житловий будинок (а.с.3). Вказана обставина свідчить про те, що у 1998 році вказана заборона була знята, але з невідомих причин це не було зафіксовано належним чином. Крім того, як випливає з тексту договору купівлі-продажу (а.с.3), продавцем за цим договором був ОСОБА_5, який став власником будинку після смерті ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 23.01.1991 року ОСОБА_2 ДНК. ОСОБА_4, який був власником будинку на час накладання заборони, помер 30.08.1988 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія ІІІ-ЕД №299140 від 31.08.1988 року (а.с.9). Юридичну особу з назвою «Ворошиловградський будбанк» в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не зареєстровано, що підтверджується копією витягу з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.8). У звязку з тим, що юридичної особи, за повідомленням якої цю заборону було накладено, вже не існує, зняття заборони з вищевказаного будинку можливе лише в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.ч. 1, 7 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена лише у випадку і порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Також статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплений принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення.

Враховуючи вищевикладене, оскільки позивач є власником будинку, в позасудовому порядку не має можливості захистити свої права як власника майна, а представник відповідача не заперечує проти задоволення позову, суд приходить до висновку щодо можливості задоволення позову.

Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні.

На підставі ст. ст. 16, 317, 319, 321, 391 ЦК України, керуючись ст. ст. 11, 12, 13, 81, 127, 200, 206, 258, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 державної нотаріальної контори про зняття заборони на майно - задовольнити.

Зняти заборону на нерухоме майно - будинок, розташований за адресою: Луганська область, Новоайдарський район, смт Новоайдар, вул. Дружби (Кірова), буд. 105, накладену ОСОБА_2 державною нотаріальною конторою 07.12.2005 року за номером обтяження 2667143 на підставі повідомлення без номера, від 21.09.1979 року, виданого Ворошиловградським будбанком, та вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис № 2667143 від 07.12.2005 року, внесений реєстратором - ОСОБА_2 державною нотаріальною конторою.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий суддя О. М. Іванова