Справа № 527/544/18
провадження 2/527/371/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11 грудня 2018 року м. Глобине

Глобинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді - Олефір А.О.,

за участю секретаря судових

засідань - ОСОБА_1,

позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Глобине цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про захист честі та гідності, -

В С Т А Н О В И В:

23 березня 2018 року позивач звернулася до суду з позовом про захист честі та гідності.

В своєму позові позивач зазначила, що 15 березня 2018 року, близько 13:00 год. вона знаходилася в приміщенні аптеки «Бажаємо здоровя», що знаходиться по вул. Київській в смт. Градизьк, де купувала ліки. Через декілька хвилин ОСОБА_4 зайшов до приміщення аптеки та помітивши її відразу почав вчиняти сварку, безпричинно ображати її нецензурною лайкою, при цьому поводився агресивно, спробував вдарити її при цьому взяв її голову в свої руки та притягнув до свого лобу. Після чого почав голосно, на усе приміщення аптеки називати її «особою з нетрадиційною сексуальною орієнтацією», говорив, що вона страждає алкогольною залежністю, назвав її та її чоловіка «хворими на білу гарячку», всіляко паплюжив та принижував її честь та гідність. Такі обставини викликали у неї нестерпні душевні страждання, принизили її честь та гідність та авторитет працівника виховного закладу. Розповсюдження такої ганебної, принизливої та неправдивої інформації про неї підриває її авторитет серед жителів селища та серед дітей. Після цього інциденту вона отримала душевну травму, у неї декілька годин боліло серце, піднявся тиск, декілька днів перебувала у пригніченому та знервованому стані, мала погане самопочуття та поганий стан здоровя. Крім цього зазнала моральних страждань. Посилаючись на викладені обставини позивач просила суд, визнати такими, що не відповідають дійсності, принижуючими її честь та гідність відомості, які поширені ОСОБА_6 в усній формі в громадському місці (приміщенні аптеки «Бажаємо здоровя», що знаходиться на вул. Київській у смт. Градизьк) про неї; зобовязати відповідача вибачитися перед нею в приміщенні аптеки «Бажаємо здоровя», в присутності працівників та відвідувачів аптеки, спростувати поширену про неї недостовірну інформацію; стягнути з відповідача на її користь, моральну шкоду в сумі 10000 грн., судові витрати, в тому числі витрати на правничу допомогу.

06.07.2018 року відповідач по справі подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивачем не додано жодного доказу, котрий би свідчив, що він дійсно розповсюджував недостовірну інформацію конкретно відносно позивачки та її чоловіка та ця інформація стосувалася сексуальної орієнтації чи будь-яких захворювань позивачки. Відповідно до постанови пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи», суд виокремлює чотири обов'язкових складових правопорушення, сукупна наявність яких може слугувати для задоволення такого роду позовних вимог, а саме: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Натомість, позивачем не надано доказів, який саме зміст недостовірної інформації, в який спосіб та кому було донесено ним. Позивачем не надано доказів того, що він дійсно 15.03.2018 року в приміщенні аптеки «Бажаю здоровя» по вул. Київській, смт. Градизьк розповсюджував недостовірну інформацію відносно позивачки та її чоловіка та не надано доказів яку саме недостовірну інформацію він розповсюджував. Під поширенням інформації розуміють: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Відповідно до п. 15 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України (п. 15), повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам.Крім того, оскільки позивачем не представлено належних доказів заподіяння йому неправомірними та винними діями відповідача шкоди, що є необхідною умовою відшкодування моральної шкоди, тому в цій частині позовні вимоги також задоволенню не підлягають. Також позивач жодним чином не обґрунтовує розмір моральної шкоди.

В судовому засіданні позивач та її представник свої позовні вимоги підтримали із наведених в позові підстав та крім того позивач, пояснила, що відповідач є хрещеним батьком її сина та між ними близько трьох років існують неприязні стосунки, оскільки відповідач вважає, що її чоловік розбив їм телевізор. Під час конфлікту в аптеці, відповідач неодноражово виражався на її адресу нецензурною лайкою та казав працівнику аптеки: «Дайте їй ліки від білочки», намагався вдарити. Після цього інциденту вона зверталася до лікаря, місяць плакала, крім того про цей конфлікт знають у неї на роботі та в селищі, що завдає їй душевних та моральних страждань. Крім того пояснила, що працівників поліції не викликала.

Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову із наведених у відзиві підстав та відповідач пояснив суду, що у них з позивачем існують неприязні стосунки. Коли він зайшов в аптеку, де помітив позивача, то сказав «Хочу подивитися телевізор», оскільки її чоловік розбив у нього вдома телевізор. На що позивач почала бурхливо реагувати та подряпала йому щоку. Зареречував фокт висловлювання на адресу позивача нецензурною лайкою.

Вислухавши пояснення позивача та його представника, відповідача та його представника, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, обєктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне.

Згідно з вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 297 Цивільного кодексу України встановлено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

У відповідності до ст. 299 Цивільного кодексу України, фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» у п. 4 своєї постанови від 27 лютого 2009 року № 1, чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

У відповідності до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ за № 1 від 27.02.2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім'ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права.

В п. 15 Пленум Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1, зазначено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі .

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Проте судам необхідно враховувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам.

Відповідно до ст. 280 Цивільного кодексу України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 277 Цивільного кодексу України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Як зазначено в ч. 7 ст. 277 Цивільного кодексу України, спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Судом встановлено та не заперечувалося сторонами в судовому засіданні, що між позивачем та відповідачем існують неприязні відносини.

Також судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що між ними 15.03.2018 року виникла в приміщенні аптеки конфліктна ситуація.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до Довідки виданої амбулаторією загальної практики сімейної медицини смт. Градизьк № 285 від 28.09.2018 року, ОСОБА_2 зверталася до сімейного лікаря з приводу вегетососудистої дистонії, ситуаційного неврозу.

В судовому засіданні в обґрунтування позовних вимог були допитані свідки.

Так, свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що вона працює в аптеці «Бажаємо здоровя». 15.03.2018 року вона була на роботі і відпускала ліки позивачу. Бачила як між позивачем та відповідачем відбувався діалог, але змісту його не чула, оскільки працює за вітриною. Після того, як відволіклася, то побачила у відповідача, який заходив до аптеки кров на щоці, після чого завідуюча аптекою обробляла йому рани, але не бачила як вони зявилися у нього. При цьому пояснила, що ніяких криків не чула, про конфліктну ситуацію яка виникла в аптеці нікому не розповідала.

Свідок ОСОБА_8 пояснив суду, що він є чоловіком позивача та 15.03.2018 року йому зателефонувала його дружина та повідомила йому, що в аптеці зустріла ОСОБА_6, який ображав її нецензурною лайкою, після чого у неї був нервовий зрив, боліло серце. Крім цього у Градизьку усі люди розмовляють про цю ситуацію.

В своєму позові позивач зазначає відомості стового того, що відповідач називав її «особою з нетрадиційною сексуальною орієнтацією», говорив, що вона страждає алкогольною залежністю, назвав її та її чоловіка «хворими на білу гарячку», разом з тим під час дачі нею пояснень в ході судового розгляду позивач зазначала про те, що відповідач виражався на її адресу нецензурною лайкою, яка за своїм змістом відрізняється від обставин викладених в позові, крім того свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні зазначав, що відповідач виражався на адресу його дружини нецензурною лайкою, яка за своїм змістом також відрізняється від обставин викладених в позовній заяві та від пояснень наданих позивачем в ході судового розгляду.

Отже за таких обставин, суд дійшов висновку, що обставини викладені в позові, в поясненнях позивача та поясненнях свідка ОСОБА_8 суперечать один одному в частині зазначення змісту висловів відповідача на адресу позивача, тому суд позбавлений достовірно встановити, яку інформацію було поширено відповідачем стосовно позивача.

Також не доведено позивачем сам факт поширення недостовірної інформації відповідачем, оскільки як пояснювали в судовому засіданні сторони, окрім них та свідка ОСОБА_7 в приміщенні аптеки нікого не було. Натомість свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснювала, що не чула змісту розмови між позивачем та відповідачем, отже ніяку інформацію відповідачем стосовно позивача поширено не було, оскільки зміст розмови між позивачем та відповідачем не став відомим третім особам.

Довідка видана амбулаторією не є підтвердженням обставин, які є предметом доказування у справах про захист честі, гідності та ділової репутації та спростування недостовірної інформації.

Також не стосуються предмету доказування характеристики надані позивачем та відповідачем.

Інших будь-яких належних та допустимих доказів позивачем не надано.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу, що відповідачем було порушено особисті немайнові права позивача внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, тому суд дійшов висновку, що позов до задоволення не підлягає.

В звязку з відмовою у задоволенні позову позивачу, не підлягають стягненню з відповідача також судові витрати.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 277, 280, 297, 299 Цивільного кодексу України, ст.ст. 12,13, 76-81,141, 223, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про захист честі та гідності - відмовити .

Відповідно до п.п.п. 15.5 п.п. 15 п. 1 Розділу XIII Перехідні положення ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду через Глобинський районний суд Полтавської області.

Позивач: ОСОБА_2 (39070, Полтавська область, Глобинський район, смт. Градизьк, вул.Зоряна, 73, рнокпп: НОМЕР_1).

Відповідач: ОСОБА_4 (39070, Полтавська область, Глобинський район, смт. Градизьк, вул. Белінського, 4, рнокпп: невідомий).

Повний текст рішення складено 20 грудня 2018 року.

Суддя А. О. Олефір