справа № 274/1625/17
провадження № 2/0274/381/18
16.05.18 р. м. Бердичів
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі:
головуючого - судді Замеги О.В.,
при секретарі Павлюк-Жук А.В.,
розглянувши у загальному позовному провадженні в судовому засіданні в цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 Дорофєєвни про визнання права власності на частину житлового будинку за набувальною давністю,-
Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просить визнати за ним право власності на квартиру, що за адресою: АДРЕСА_1, за набувальною давністю.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач та його брат ОСОБА_4 є племінниками ОСОБА_2, який є рідним братом їх батька ОСОБА_5. Згідно довідки Бердичівського МБТІ 65/100 частини будинку, що розташований за адресою: Житомирська область, м. Бердичів, вул. Чуднівська, 30, зареєстровано по праву особистої приватної власності за відповідачами на підставі договору дарування. Дана частина будинку була подарована відповідачам батьками ОСОБА_3 Дорофєєвни. На той час, ОСОБА_2 був офіцером військово-морського флоту СРСР і відповідно у м. Бердичеві не проживав та не був зареєстрований. Відповідачі приїжджали раз на 5-6 років у м. Бердичів до рідних на час відпустки. Згодом батьки дружини ОСОБА_2 померли і відповідачі стали приїжджати ще рідше, а згодом взагалі не приїжджають у м. Бердичів. Батько позивача листувався з відповідачами рідко, а згодом взагалі перестав. Місцезнаходження відповідачів наразі невідоме. Ще у 1985 р. відповідачі дізнавшись, що брат позивача збирається одружитись та в якості подарунка передали братові частину будинку, що за адресою: АДРЕСА_1. Так, у 1986 р. брат зробив прибудову до квартири площею 32,2 кв.м. На той час, коли брат оселився у будинку відповідачів, позивач був дитиною і проживав із своїми батьками. Тому вищезазначене позивачу відомо зі слів батька та брата. Починаючи з 1986 р. ОСОБА_4 проживав у квартирі, що за адресою: АДРЕСА_1. У зазначеній квартирі, починаючи з 2004 р. з братом почав проживати і позивач, вони разом сплачували земельний податок, платили електроенергію та газ, страхування будинку. Між тим, частково платежі здійснювали від імені дядька, оскільки особові рахунки були відкриті на його імя, але квитанції заповнював особисто брат позивача. Згодом брат позивача збудував власний будинок, що за адресою: Житомирська область, м. Бердичів, вул. Вербна, 16, та переїхав. В свою чергу, позивач залишився проживати у квартирі, що за адресою: АДРЕСА_1. Позивач зробив капітальний ремонт квартири змінив вікна, двері, підлогу, переробив дах та постійно сплачував комунальні послуги. 31.08.2015 р. позивач виготовив технічний паспорт на вищезазначений будинок з урахуванням прибудов. Бланк договору позивач заповнював особисто, але від мені ОСОБА_2, та від його імені поставив підпис в договорі. Позивач розшукував відповідачів, але в Державному архіві Житомирської області повідомили, що відсутні будь-які дані на ОСОБА_2. Позивач відкрито та безперервно користується більше 13 років зазначеним будинком, тому просить визнати за ним право власності на вказану квартиру.
Від представника позивача надійшла заява від 16.05.2018 р. про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти винесення заочного рішення.
Відповідачі в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
В порядку ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
У зв'язку з неявкою у судове засідання сторін, на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося.
Відповідно до листа від 17.10.2016 р. № С/3006 Державного архіву Житомирської області підтвердити дату народження ОСОБА_2, а також його проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 неможливо(а.с.24).
З листа від 12.05.2017 р. № 116 Скраглівської сільської ради Бердичівського району Житомирської області вбачається, що на території Скраглівської сільської ради ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Дорофєєвна не зареєстровані і не проживають(а.с. 34).
Відповідно до витягу з контрольного журналу ПАТ «ЖИТОМИРГАЗ» позивачем було встановлено газові прилади станом на 2014 р. в квартирі, що за адресою: АДРЕСА_1(а.с. 46-47).
Згідно ч. 1 та ч. 4 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.
При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:
- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;
- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;
- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третястатті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина другастатті 344 ЦК). (п. 9 Постанови)
Враховуючи положення статей 335 та 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.
Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.
При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови)
Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15 та 16 ЦК України, а також частини 4 статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.
Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови).

Враховуючи вищевикладене та те, що позивач добросовісно заволодів чужим майном і понад 13 років продовжує відкрито, безперервно проживати у квартирі, що за адресою: АДРЕСА_2, доказів на спростування даних обставин в судовому засіданні не здобуто, суд вважає за можливе визнати за ним право власності за набувальною давністю.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 284 ЦПК України, п. 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідних положень» Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на квартиру № АДРЕСА_3, загальною площею 102, 1 кв.м..

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня, наступного за днем дня складення судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

За письмовою заявою відповідача заочне рішення може бути переглянуте Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня, наступного за днем його складання.

Відповідач має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя О.В. Замега