Справа № 487/1881/17 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - Самчишина Н.В.
Провадження № 22-ц/812/545/18
Постанова

іменем України

20 грудня 2018 року м. Миколаїв

Судова колегія судової палати з розгляду цивільних справ Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого - Самчишиної Н.В.,

суддів: Прокопчук Л.М., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання - Богуславською О.М.,

з участю:

- представника позивача ОСОБА_2,

- відповідача ОСОБА_3 та її представника - ОСОБА_4,

переглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 жовтня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Павлової Ж.П., в приміщені цього ж суду о 13 год. 18 хв., дата складення повного тексту рішення не зазначена, у цивільній справі за позовом Миколаївського міського центру зайнятості до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області, про стягнення коштів,

встановила:

В березні 2017 року Заводський районний центр зайнятості, правонаступником якого є Миколаївський міський центр зайнятості (далі - центр зайнятості), пред'явив до суду позов до ОСОБА_3 про стягнення коштів.

Позовна заява мотивована тим, що 12 травня 2014 року ОСОБА_3, за її заявою, надано статус безробітної та призначено виплату допомоги по безробіттю відповідно до Закону України «Про зайнятість населення», Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та наказу Міністерства соціальної політики України № 613 від 15 червня 2015 року «Про затвердження порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності», яку вона отримувала по 23 жовтня 2014 року.

У зв'язку з верифікацією інформації управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва від 26 жовтня 2016 року щодо осіб, які зареєстровані в державній службі зайнятості як безробітні, та одночасно отримували пенсійні виплати, встановлено, що ОСОБА_3 отримує пенсію за віком при повному стажі з 01 липня 2013 року, періоди припинення виплати пенсії відсутні. Проте при зверненні до центру зайнятості відповідач надала довідку УПФУ в Заводському районі м. Миколаєва № 1086/02-10 від 29 квітня 2014 року про призупинення пенсії за віком у зв'язку з виходом на роботу.

Позивач вказував на незаконність отриманої ОСОБА_3 допомоги по безробіттю, оскільки під час перебування на обліку як безробітна з 19 травня по 23 жовтня 2014 року вона мала право на пенсію, однак свідомо ухилилась від наявного у неї обов'язку щодо повідомлення про таку обставину.

У зв'язку із цим просив суд стягнути з відповідача виплачену їй допомогу по безробіттю, яку вона не повернула на рахунок позивача, загальна сума якої становить 8 212 грн. 67 коп.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_3, заперечуючи проти позову, посилалась не відсутність у її діях недобросовісності при отриманні допомоги по безробіттю та не нарахування та неотримання нею пенсії за період отримання допомоги, що свідчить про відсутність підстав для стягнення з неї коштів.

У відповіді на відзив позивач посилаючись на приписи п. 7 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» зазначав, що підставою для припинення виплати по безробіттю важливим є саме факт наявності у особи права на отримання пенсії, а не фактичне її отримання.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 травня 2017 року замінено третю особу у справі Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі на правонаступника - Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області (а.с.39).

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 жовтня 2018 року замінено позивача у справі Заводський районний центр зайнятості на його правонаступника - Миколаївський міський центр зайнятості (а.с.125).

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 жовтня 2018 року позов Миколаївського міського центру зайнятості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Миколаївського міського центру зайнятості 8 212 грн. 67 коп. та на користь держави 704 грн. 80 коп. судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач не повідомила про свою зайнятість, а саме про обставину, яка впливала на умови виплати допомоги по безробіттю, тому згідно ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» остання повинна повернути допомогу по безробіттю за період з 19 травня 2014 року по 23 жовтня 2014 року у сумі 8 212 грн. 67 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в своїй заяві про надання їй статусу безробітної від 12 травня 2014 року вона вказала достовірні дані та нею надані достовірні документи на підставі яких було прийнято рішення про надання їй статусу безробітної. Тому не було умисного невиконання своїх обов'язків та зловживання ними відповідно до частини третьої статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Крім того, суд помилково стягнув з неї в дохід держави судовий збір, оскільки вона є інвалідом 2 групи та відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від його сплати.

18 грудня 2018 року центр зайнятості подав відзив на апеляційну скаргу, вказуючи на те, що рішення суду першої інстанцій є законними і обґрунтованими, всі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстав для його скасування немає.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Пунктом другим частини першої статті першої Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що безробітним визнається особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.

Судом встановлено, що 12 травня 2014 року ОСОБА_3 звернулася до Заводського районного центру зайнятості в м. Миколаєві із заявою про надання статусу безробітної відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» та просила призначити виплату допомоги по безробіттю у розмірі передбаченому Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». У вказаній заяві ОСОБА_3 зазначила, що пенсію на пільгових умовах та за вислугу років вона не отримує (а.с.12)

На підставі цієї заяви, її зареєстровано як безробітну та призначено виплату матеріальної допомоги. Згідно з розрахунковою довідкою від 27 жовтня 2016 року сума коштів, яку отримала ОСОБА_3 в якості допомоги по безробіттю за період з 19 травня 2014 року по 23 жовтня 2014 року, складає 8 212, 67 грн. (а.с.6).

27 жовтня 2015 року до центру зайнятості надійшов лист управління Пенсійного фонду в Заводському районі м. Миколаєва від 26 жовтня 2016 року №19436/04 щодо осіб, які зареєстровані в державній службі зайнятості як безробітні, та одночасно отримували пенсійні виплати, за змістом якого ОСОБА_3 з 01 липня 2013 року отримує пенсію за віком при повному стажі, періоди припинення виплати пенсії відсутні (а.с.7).

При зверненні до центру зайнятості відповідач надала довідку УПФУ в Заводському районі м. Миколаєва № 1086/02-10 від 29 квітня 2014 року про призупинення пенсії за віком з 04 жовтня 2013 року в зв'язку з виходом на роботу (а.с.8).

На виконання вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» Заводським районним центром зайнятості проведено розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення, за результатами якого складено акт від 27 жовтня 2016 року, яким установлено, що в період з 19 травня по 23 жовтня 2014 року ОСОБА_3 дійсно отримувала пенсію за віком (а.с.9).

З письмових пояснень третьої особи у справі Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі, слідує, що ОСОБА_3 протягом періоду з 11 квітня 2014 року по 23 жовтня 2014 року не працювала, а отже відповідно до п.7-2 розділу XV Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мала право на отримання пенсії за віком за вказаний період. Виплата пенсії за період з 11 квітня 2014 року по 23 жовтня 2014 року була проведена відповідачу в червні 2015 року (а.с. 31, 36).

Пунктом 7 частини 1 статті 31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено, що виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі, зокрема призначення чи отримання права на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, пенсії за вислугу років або досягнення особою встановленого законом пенсійного віку.

Згідно з пунктом 13 частини першої статті 45 Закону України «Про зайнятість населення» реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі досягнення особою встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку або призначення пенсії на пільгових умовах, або за вислугу років.

Відповідно до частини другої та третьої статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 13, 81, 263 ЦПК України встановивши, що ОСОБА_3 мала право на отримання пенсії на час звернення до центру зайнятості, а тому відповідно не мала законних підстав на отримання статусу безробітної у результаті чого незаконно отримала допомогу по безробіттю у розмірі 8 212 грн. 67 коп., дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

З огляду на викладені обставини, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що отримання відповідачем права на призначення пенсії за віком впливало на умови виплати матеріальної допомоги особі, якій надано статус безробітного.

При цьому факт отримання чи неотримання відповідачем пенсійних виплат, на думку колегії суддів, не змінювало її обов'язку повідомити центр зайнятості про обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення.

Вищенаведені норми законодавства припинення виплати допомоги по безробіттю та зняття безробітних з обліку пов'язують з призначенням чи отриманням ними права на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, пенсії за вислугу років або досягнення особою встановленого законом пенсійного віку.

Зважаючи на вказане, неповідомлення відповідачем позивача про зазначені обставини, мало істотне значення при вирішенні позивачем питання про надання ОСОБА_3 статусу безробітної та виплати допомоги, про стягнення якої подано позов.

Вказане неповідомлення слід розцінювати, як умисне невиконання відповідачем своїх обов'язків, передбачених Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», з яким позивач була ознайомлена, про що свідчить її власноручний розпис у заяві про надання статусу безробітного. А саме обов'язку щодо своєчасного подання відомостей про обставини, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Отже апеляційна скарга не містить доводів, які б підтверджували, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення по суті спору з недодержанням норм матеріального і процесуального права.

Разом з тим, як вбачається з апеляційної скарги, предметом апеляційного розгляду є перевірка законності ухваленого у справі судового рішення в частині вирішення питання про розподіл судових витрат, а саме підставності стягнення з відповідача судового збору.

До апеляційної скарги додана довідка до акту огляду МСЕК від 13 грудня 2017 року з якої слідує, що ОСОБА_3 є особою з інвалідністю II групи безстроково, а тому на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» вона звільняється від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України, зокрема якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.6 цієї статті).

Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. За такого, на підставі п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір за подання апеляційної скарги ОСОБА_3 підлягає компенсації за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 367, 374-376, 381-382 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 жовтня 2018 року в частині розподілу судових витрат змінити.

Судовий збір за подання позовної заяви Миколаївського міського центру зайнятості та апеляційної скарги ОСОБА_3 в дохід держави компенсувати за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: Л.М. Прокопчук

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 20 грудня 2018 року.