ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2047/18 Справа № 201/5359/18 Суддя у 1-й інстанції - Трещов В.В. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпроолія» на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2018 року про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпроолія», ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про стягнення із відповідачів на свою користь 12 000 000,00 грн..

Одночасно з уточненнями до позову, позивачем подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову.

Заява обґрунтована тим, що у відповідачів існує заборгованість перед позивачем у розмірі 12 000 000 (дванадцять мільйонів) гривень, а тому на даний час ОСОБА_1 має підстави побоюватись, що ТОВ «Дніпроолія» може розпорядитися належним йому рухомим та нерухомим майном, а ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 можуть розпорядитися належним їм частками статутного капіталу ТОВ «Дніпроолія» та відчужити їх на користь невідомих осіб, що ускладнить або взагалі зробить неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Крім того, позивач стверджує, що наявне у ТОВ «Дніпроолія» рухоме та нерухоме майно та частки статутного капіталу ТОВ «Дніпроолія», що належать ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 можуть бути реалізовані ними з метою уникнення матеріальної відповідальності, що унеможливить виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2018 року задоволено заяву ОСОБА_1 та вжито заходи забезпечення позову, шляхом арешту, заборони відчуження та заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроолія".

Ухвала суду мотивована тим, що між сторонами дійсно існує спір, та реальна загроза невиконання судового рішення, а заявлені заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту, заборони відчудження та заборони вчиняти будь які реєстраційні дії щодо рухомого майна належного товариству з обмеженою відповідальністю «Дніпроолія» є співмірними заявленим позовним вимогам, їх невжиття може зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його ухвалення на користь позивача, а відтак й порушить його право на судовий захист.

В апеляційній скарзі товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпроолія" посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга товариства обґрунтована тим, що суд не застосував зустрічне забезпечення та взагалі не вирішив питання щодо його застосування. При цьому, апелянт зазначає, що ОСОБА_1 вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 26 січня 2018 року було засуджено до 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю та починаючи з 26 травня 2012 року і до сьогодні він відбуває покарання в Державній установі "Вознесенська виправна колонія №72", а тому договір позики, договір поруки та договори застави частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроолія" від 01 лютого 2017 року, на які ОСОБА_1 посилається в своєму позові та заяві про забезпечення позову, ніколи не укладався і не підписувався сторонами.

Крім того, апелянт вказує, що суд першої інстанції вжив заходи забезпечення позову щодо нерухомого майна ОРВ, не конкретизувавши при цьому нерухоме майно - не вказано ні реєстраційного номеру об'єкта нерухомого майна, ні його місцезнаходження, ні плану, ні вартість, тощо; не перевірив співмірності ціни такого майна до ціни позову; одночасне накладення арешту, заборони відчуження та заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроолія" прешкоджає веденню господарської діяльності останнього.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а ухвалу суду скасувати, з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову в майбутньому.

З таким висновком суду першої інстанції не можна погодитися. Виходячи з наступного.

Відповідно до ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, наведеними в п. 4 постанови №9 від 22 грудня 2006р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції у повному обсязі не пересвідчився в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, не з'ясував обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просив застосувати позивач, позовним вимогам. При цьому, врахувавши інтереси лише позивача, суд першої інстанції залишив поза увагою, що даний вид забезпечення позбавляє можливості користування майном, обмеження можливості господарюючого суб'єкта у його господарській діяльності, що може призвести до незворотних наслідків, чим порушив конституційні права відповідачів. В той же час, суд ухвалив неконкретне рішення, наклавши арешт, заборону відчуження та заборону вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна без його найменування, яке неможливо буде виконати виконавчою службою.

Також суд не звернув увагу на те, що відповідно до ч.1 ст.151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити зокрема пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

Відповідно до ч.9 ст.153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що при розгляді заяви, суд допустив порушення вимог процесуального закону, а тому, ухвала як незаконна підлягає скасуванню з ухваленням постанови про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпроолія» - задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2018 року про забезпечення позову - скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпроолія», ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко