Постанова

Іменем України

15 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 176/1505/16

провадження № 61-19149св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо»,

представники позивача: Резніченко Дмитро Миколайович, Чумак Сергій Олександрович,

відповідач - ОСОБА_6,

третя особа - ОСОБА_7,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2016 року у складі судді Волчек Н. Ю. та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області

від 28 лютого 2017 року у складі суддів Єлізаренко І. А., Свистунової О. В., Красвітної Т. П.,

ВСТАНОВИВ :

У травні 2016 року товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» (далі - ТДВ «СК «Кредо», страхова компанія) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_7, в якому просило стягнути з відповідача в порядку регресу 50% від суми виплаченого страхового відшкодування в розмірі - 10 907,07 грн.

Позов мотивовано тим, що 08 лютого 2016 року приблизно о 07:20 год. на автодорозі Н-11 в Дніпропетровській області відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Ford Fiesta, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_6, та автомобіля Volkswagen Touareg, реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_8, що належить ПАТ «ПВП» «Кривбасвибухпром».

Постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 березня 2016 року ОСОБА_6 визнано винною у скоєнні вказаного ДТП, у зв'язку з чим ТДВ «СК «Кредо» виплатило потерпілій особі суму завданої матеріальної шкоди, яка становить 21 814,14 грн.

У зв'язку з проведеною страховою виплатою позивач на підставі статті 13 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» просив стягнути з відповідача виплачену суму в порядку регресу.

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2016 року у задоволенні позовних вимог ТДВ «СК «Кредо» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що до позивача не перейшло право регресної вимоги до відповідача, а виникло право вимоги саме в порядку суброгації, у зв'язку з чим позов про стягнення суми страхового відшкодування в порядку регресу не підлягає задоволенню.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2017 року апеляційну скаргу ТДВ «СК «Кредо» задоволено частково. Рішення суду першої інстанції змінено в частині підстав обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог, однак помилково виходив з того, що позивачем не вірно обрано спосіб захисту прав. Відповідач ОСОБА_6 не є власником транспортного засобу, володіла транспортним засобом на законних підставах, разом з тим, позивачем не надано доказів на підтвердження права вимоги відшкодування шкоди в порядку регресу саме з останньої, як з водія забезпеченого транспортного засобу, яка спричинила дорожньо-транспортну пригоду. Умови, визначені у статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відсутні.

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ТДВ «СК «Кредо», посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалені у справі рішеннята задовольнити позов.

Касаційна скарга мотивована тим, що встановлена пунктом 2 статті 13 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до визначених у цьому пункті категорій громадян України, без мети надання платних послуг перевезення пасажирів або вантажу. Оскільки законом не зобов'язано страховика перевіряти право власності перед укладенням договору, а страхувальник приховав той факт що транспортний засіб йому не належить, тобто останній діяв недобросовісно, проте правове значення належності транспортного засобу в даному випадку не має. В даному випадку має значення заподіяння шкоди під час використання забезпеченого транспортного засобу у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту) та визначення особи яка є винною за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позивач має гарантоване законом право на відшкодування 50% шкоди в розмірі 10907,07 грн з особи, яка відповідальна за шкоду заподіяну внаслідок ДТП.

В даному випадку страхувальником є ОСОБА_9,пенсіонер, що також зазначено в самому полісі. На підставі зазначеного факту страхувальнику була надана відповідна пільга при оформленні полісу. Але, дорожньо-транспортна пригода відбулася за участю забезпеченого автомобіля під керуванням відповідача ОСОБА_6, тобто страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу; відбулося порушення умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону, оскільки ДТП відбулося без особистого керування страхувальником транспортним засобом.

За таких обставин, особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов'язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування. Таким чином права позивача порушені та підлягають захисту судом.

Суди попередніх інстанцій наведено не врахували та дійшли необґрунтованих і безпідставних висновків про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, справу витребувано із суду першої інстанції.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення

змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_6 не погодилась з доводами позивача та просила залишити ухвалене у справі рішення апеляційного суду без змін, посилаючись на його законність і обґрунтованість.

Інші учасники судового процесу не скористалися правом подати відзив на касаційну скаргу, письмових заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до пункту 1.4 статті 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особами, відповідальність яких застрахована, - є страхувальник (юридична особа, власник) та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Статтею 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», право страховика на подання регресного позову до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, виникає у разі: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

б) якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії; в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником); г) якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху; ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону; д) якщо страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування (при укладенні договору страхування з умовою використання транспортного засобу в період, передбачений договором страхування).

Наведеною нормою передбачено право страховика та Моторного (транспортного) страхового бюро України на звернення з регресним позовом до визначеного кола суб'єктів і саме за наявності передбачених цією статтею умов.

Постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 березня 2016 року ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Вказаною постановою встановлено, що 08 лютого 2016 року приблизно

о 07 год. 20 хв. ОСОБА_6, керуючи автомобілем Ford Fiesta, реєстраційний номер НОМЕР_1, на автодорозі Н-11 в Дніпропетровській області не врахувала дорожню обстановку, не обрала безпечної швидкості руху в крайній правій смузі допустила занос автомобіля, внаслідок чого зіткнулась з автомобілем марки Volkswagen Touareg, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_8 Своїми діями порушила п.п.2.3 (б), 12.1, 12.3 ПДР України.

Автомобіль Volkswagen Touareg, реєстраційний номер НОМЕР_2, належить на праві власності ПАТ «ПВП» «Кривбасвибухпром».

Автомобіль Ford Fiesta, реєстраційний номер НОМЕР_1, яким на час ДТП керувала відповідач належить на праві власності ОСОБА_10

Згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів зі строком дії з 26 грудня 2015 року до 25 грудня 2016 року включно, яким забезпечено транспортний засіб Ford Fiesta реєстраційний номер НОМЕР_1, він укладений між страховиком - ТДВ «СК «Кредо» та страхувальником ОСОБА_9 (третьою особою у справі).

Встановивши, що відповідач ОСОБА_6 не є власником транспортного засобу та страхувальником цивільно-правової відповідальності за вказаним вище полісом, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем права вимоги відшкодування шкоди в порядку регресу саме з ОСОБА_6, як з водія забезпеченого транспортного засобу, оскільки визначені статтею 38 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підстави для подання такого позову відсутні.

Дійшовши наведених висновків, суд апеляційної інстанції обґрунтовано змінив рішення суду першої інстанції в частині обґрунтування підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Аргументи касаційної скарги щодо наявності підстав для стягнення виплаченої потерпілій особі суми матеріальних збитків в порядку регресу не спростовують наведених вище висновків апеляційного суду з урахуванням встановлених під час розгляду справи обставин та заявлених у суді першої інстанції позовних вимог і їх правових підстав.

Наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами попередніх інстанцій, які їх обґрунтовано спростували.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв'язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 лютого

2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В. Пророк

І. М. Фаловська