Дата документу 13.11.2018 Справа № 336/7326/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2018 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний №336/7326/17

Провадження №22-ц/807/31/18

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дашковської А.В., Бєлки В.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Волчанової І.М.

учасники справи:

представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 березня 2018 року в складі судді Зарютіна П.В. в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 30.12.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідач прийняв від позивача 664 000 грн., та зобов'язався повернути вказану суму не пізніше 30.12.2014 року.

На час звернення до суду із позовною заявою сума боргу за вказаним договором позики з урахуванням 3% річних та інфляційних витрат складає 1 251 333,47 грн., яка складається із: 664 000 грн. - сума боргу за договором; 58 723,07 грн. - 3% річних; 528 610,40 грн. - інфляційні витрати.

Оскільки відповідач в добровільному порядку борг не повертає, позивачка просила суд стягнути вказану заборгованість із відповідача, а також судові витрати у розмірі 8 000 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 березня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 за договором позики №б/н від 30.12.2013 року заборгованість, визначену станом на 11.12.2017 року, зі сплати позики з урахуванням 3% річних та встановленого індексу інфляції - 1 237 323,06 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 6 565,65 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач не виконав взятих на себе за договором позики зобов'язань з повернення коштів, а тому позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають частковому задоволенню з урахуванням здійсненого судом розрахунку трьох процентів річних від суми боргу та інфляційних витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, стягнути з позивача сплачений відповідачем судовий збір.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що відповідач у повному обсязі виконав взяті на себе зобов'язання за договором позики від 30.12.2013 року, повернувши позивачу отримані ним в користування грошові кошти в сумі 664 000 грн., що підтверджується розписками позивача від 31.01.2014 року та від 28.02.2014 року, а також за рахунок переоформлення позивачем права власності на предмет іпотеки - домоволодіння АДРЕСА_1.

Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона погоджується із доводами апеляційної скарги в частині повернутих грошових коштів за розписками позивача від 31.01.2014 року та від 28.02.2014 року на загальну суму 10 000 доларів США, що в гривневому еквіваленті на дату розрахунків складало 89 895,50 грн. Також, зазначає, що з врахуванням вищевказаних розписок та враховуючи перехід права власності на житловий будинок, який був предметом іпотеки, та вартість якого зазначена у п.п. 1.2. та 1.5 договору у розмірі 276 982 грн., загальний розмір заборгованості з врахуванням трьох відсотків річних та встановленого індексу інфляції станом на 11.12.2017 року складає 1 193 198,21 грн. На підставі викладеного вважає, що апеляційну скаргу можливо задовольнити частково у частині зміни суми стягнення заборгованості ( а.с.84-90).

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Апеляційного суду Запорізької області від 20.06.2018 року справу передано у провадження судді Дашковської А.В..

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 09 липня 2018 року відкрито апеляційне провадження та зупинено дію оскаржуваного рішення суду, а ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 16 липня 2018 року справу призначено до розгляду з урахуванням вимог абз. 3 п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», де передбачено, що апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах; відповідно до положення п. 8 ч. 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, в редакції, що діє з 15.12.2017 року, згідно якого до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область, з місцезнаходженням у місті Запоріжжя.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» зазначену цивільну справу було передано до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Запорізького апеляційного суду від 09.10.2018 року справу передано у провадження судді-доповідача Кримської О.М. та визначено склад колегії: головуючий суддя - Кримська О.М., судді: Бєлка В.Ю., Дашковська А.В..

Позивач та відповідач до суду апеляційної інстанції не з'явились, приймають участь в судовому засіданні через своїх уповноважених представників.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За приписами ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

З матеріалів справи вбачається, що 30 грудня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гришиною В.І., зареєстрований в реєстрі за №1834 (а.с.с14-16).

Відповідно до п. п. 1, 2 договору позики відповідач прийняв від позивача 664 000 грн. та зобов'язався повернути вказану суму не пізніше 30.12.2014 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 2 договору позики від 30 грудня 2013 року передбачено, що при прострочені виконання цього грошового зобов'язання позичальник на вимогу позикодавця зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми.

Як встановлено ч. ч. 1-2 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Згідно із ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Пунктом 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» судам надавалося роз'яснення, що вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як зобов'язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов'язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 надано розписки позивача від 31.01.2014 року та від 28.02.2014 року, а також договір іпотеки від 10.01.2014 року, копії яких долучено до апеляційної скарги.

Враховуючи, що відповідач участі у судових засіданнях суду першої інстанції не брав, вказані докази мають виключне значення для правильного вирішення справи та позивач погоджується із наданими доказами, про що зазначено у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів приймає ці докази для дослідження у суді апеляційної інстанції.

Так, згідно із розпискою від 31.01.2014 року, складеною ОСОБА_1, остання отримала від ОСОБА_3 5000 доларів США в рахунок виконання договору позики від 30.12.2013 року (а.с.58).

Згідно із курсом валют, встановленим Національним банком України на час розрахунку - 31.01.2014 року, 5000 доларів США еквівалентно 39 965 грн.(5000 х 7.993).

Розпискою від 28.02.2014 року, виданою ОСОБА_1, остання підтвердила, що отримала від ОСОБА_3 5000 доларів США в рахунок виконання договору позики від 30.12.2013 року (а.с.57).

Згідно із курсом валют, встановленим Національним банком України на час повернення - 28.02.2014 року, 5000 доларів США еквівалентно 49 931,50 грн. (5000 х 9,9863).

Таким чином, залишок суми боргу за договором позики від 30.12.2013 р., яку ОСОБА_3 повинен був повернути у строк до 30.12.2014 року, складав 574 103,50 грн. (664 000 - (39 965+ 49931,50)). Сторони у справі вказану суму не заперечують.

Разом із тим, судом апеляційної інстанції встановлено, що 10 січня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 було укладено договір іпотеки, яким забезпечено часткові вимоги іпотекодержателя (в 1/3 частині), що витікають з договору позики від 30.12.2013 року та передано в іпотеку житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.52-56).

У зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язань за договором позики від 30.12.2013 року, 18 червня 2015 року ОСОБА_1 зареєструвала право власності на житловий будинок, який був предметом іпотеки, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №39688224 від 25.06.2015 року та не заперечується сторонами (а.с.88).

Заставна вартість предмета іпотеки визначена у пунктах 1.2, 1.5 договору іпотеки та складає 276 982 грн.

Посилання апеляційної скарги на те, що «приблизна вартість домоволодіння від 30 000 до 35 000 доларів США, що в еквіваленті становить 750 000 - 875 000 грн.» є неприйнятними.

Відповідачем в обґрунтування іншої, ніж визначена в договорі іпотеки, вартості домоволодіння не надано жодного доказу в розумінні ст. ст. 76-80 ЦПК України. Відповідних клопотань до суду апеляційної інстанції відповідачем не заявлено.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, враховуючи перехід права власності на житловий будинок, який був предметом іпотеки, з 19 червня 2015 року залишок суми боргу за договором позики складає 297 121,50 грн.(574 103,50 грн. - 276 982 грн.).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України та умов п. 2 договору позики, визначаючи інфляційні витрати за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, виходить із наступних розрахунків.

Нарахування трьох процентів річних за період з 31.12.2014 року по 18.06.2015 року підлягає на суму заборгованості у розмірі 574 103,50 грн. (сума заборгованості за вирахуванням суми повернутого боргу за розписками від 31.01.2014 року та від 28.02.2014 року) та складає 8 021,72 грн. виходячи із наступного розрахунку: 574 103,50 х 3% / 365 х 170 (за період з 31.12.2014 року по 18.06.2015 рік)

Сума інфляційних витрат за період з 31.01.2014 року по 18.06.2015 року нараховується на суму заборгованості у розмірі 574 103,50 грн. та складає 233 660,12 грн., виходячи з наступного розрахунку: 574 103,50 грн. (сума боргу) х 1,407 (сукупний індекс інфляції за вказаний період) - 574 103,50 (сума боргу).

Нарахування трьох процентів річних за період з 19.06.2015 року по 11.12.2017 року підлягає на суму заборгованості у розмірі 297 121,50 грн. ( сума заборгованості за вирахуванням суми повернутого боргу за розписками від 31.01.2014 року та від 28.02.2014 року та вартості предмета іпотеки) та складає 22 149,80 грн. виходячи із наступного розрахунку: 297 121,50 х 3% / 365 х 907 (за період з 19.06.2015 року по 11.12.2017 рік).

Сума інфляційних витрат за період з 19.06.2015 року по 11.12.2017 року нараховується на суму заборгованості у розмірі 297 121,50 грн. та складає 98 347,22 грн., виходячи з наступного розрахунку: 297 121,50 (сума боргу) х 1,331 (сукупний індекс інфляції за вказаний період) - 297 121,50 (сума боргу).

Отже, загальна сума заборгованості відповідача за вказаним договором, яка підлягає стягненню на користь позивача, становить 659 300 грн. 36 коп. та складається з наступного:

297 121,50 грн. - не сплачена відповідачем сума заборгованості;

8 021,72 грн. - 3% річних за період з 31.12.2014 року по 18.06.2015 рік,

233 660,12 грн. - сума інфляційних витрат за період з 31.01.2014 року по 18.06.2015 рік;

22 149,80 грн. - 3% річних за період з 19.06.2015року по 11.12.2017 рік;

98 347,22 грн. - сума інфляційних витрат за період з 19.06.2015 року по 11.12.2017 рік.

З мотивів, викладених вище, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики з урахуванням трьох процентів річних та суми інфляційних втрат на загальну суму 659 300,36 грн. В задоволенні решти позовних вимоги - відмовити.

Згідно із ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вимоги пропорційності, а саме задоволення позовних вимог на 52,7% (659 300,36 грн. замість 1 251 333,47 грн.) з ОСОБА_3 підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 сплачена останньою сума судового збору за подання позовної заяви у розмірі 3 499,28 грн., а з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 сплачений нею судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 4 658, 33 грн. (а.с.7, 44).

Отже, у відповідності до ч. 10 ст. ст. 141 ЦПК України в підсумку з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 1 159,05 грн.

Крім того, колегією суддів встановлено, що при зверненні до суду із позовними вимогами ОСОБА_1 було сплачено судовий збір не в повному обсязі. Відповідно ОСОБА_3 при зверненні до суду із апеляційною скаргою також сплатив судовий збір не в повному обсязі.

Згідно до вимог п.п. 1.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції чинній на час подання позову до суду 11.12.2017 року) судовий збір за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, становить 1 відсоток ціни позову, але не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» становило 8 000 грн. (1600 х 5).

Таким чином, з ОСОБА_1 підлягає стягненню в дохід держави недоплачений судовий збір в сумі 1 360 грн.(8000 грн. - 6 640 грн.).

Згідно із п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції на час подання апеляційної скарги) за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду необхідно сплатити 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, що у вказаній справі складає 12 000 грн. (150% від 8000).

Таким чином з ОСОБА_3 підлягає стягненню в дохід держави 2 151,53 грн. (12 000 грн. - 9 848,47 грн.).

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 березня 2018 року у цій справі скасувати та прийняти постанову наступного змісту:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 за договором позики №б/н від 30.12.2013 року, заборгованість, визначену станом на 11.12.2017 року, зі сплати позики з урахуванням трьох процентів річних та встановленого індексу інфляції у сумі 659 300 грн. 36 коп. (шістсот п'ятдесят дев'ять тисяч триста гривень 36 коп.).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1 159 грн. 05 коп. (одна тисяча сто п'ятдесят дев'ять гривень 05 коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1 360 грн. (одна тисяча триста шістдесят гривень).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 2 151 грн. 53 коп. (дві тисячі сто п'ятдесят одна гривня 53 коп.).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 листопада 2018 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

В.Ю. Бєлка