Справа 206/3936/18
Провадження 2/206/1167/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(Заочне)

08 листопада 2018 року в залі суду в м.Дніпрі Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючий суддя Сухоруков А.О.,

за участю секретаря Панюшкіній О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання недійсним правочину, скасування державної реєстрації права власності та повернення земельної ділянки,

за участю представника

позивача ОСОБА_4,

В С Т А Н О В И В:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування позову представником позивача було зазначено наступне. ОСОБА_1 звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до ОСОБА_6 про зобов'язання вчинити певні дії та визнання права власності. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10.04.2017 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено; визнано право власності за ОСОБА_1 на пункт заправки автомобілів зрідженим газом за адресою: АДРЕСА_3, що складається з операторська літ. А-1 площею 31 кв. м., гараж літ. Б-1 площею 99,3 кв. м., споруди №1-2,І, без ведення в експлуатацію. На підставі даного рішення суду проведено державну реєстрацію права власності на зазначений об'єкт нерухомого майна за ОСОБА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21.04.2017, номером запису про право власності: 20138142. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31.08.2017 року заочне рішення від 10.04.2017 скасовано. 23.10.2017 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про зобов'язання вчинити певні дії та визнання права власності - залишено без розгляду. Земельна ділянка на якій розташовано нерухоме майно по АДРЕСА_3, належить територіальній громади міста, в особі Дніпровської міської ради та віднесена до земель комунальної власності. Зазначена земельна ділянка ніколи не передавалась ОСОБА_1 під будівництво нерухомого майна, право власності чи користування за ним на неї не оформлювалось. Нерухоме майно, а саме: пункт заправки автомобілів зрідженим газом за адресою: АДРЕСА_3, що складається з: операторської літ. А-1, площею 31 кв.м., гараж літ. Б-1 площею 99,3 кв.м., споруди №1-2,І, що розташовані на земельній ділянці не відведеній для вказаної мети та за відсутності декларації про початок будівельних робіт та декларації про готовність об'єкту до експлуатації, що свідчить про відсутність підстав для визнання за вказаною особою права власності на самочинно збудовано майно. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.04.2018 № 121657485, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна № 101 ОСОБА_1 продав ОСОБА_2 57/100 частин нерухомого майна на підставі договору купівлі-продажу від 14.07.2017 що посвідчений Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. та зареєстрований в реєстрі за № 6628, номер запису про право власності: 21393512. На теперішній час, власником 57/100 частин спірного нерухомого майна є ОСОБА_2, а 43/100 частин ОСОБА_1. Отже, за викладених обставин виникає необхідність у вирішенні в судовому порядку питань щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування записів про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та звільнення земельної ділянки належної на праві комунальної власності територіальній громаді міста Дніпро в особі Дніпровської міської ради. Державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об'єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку. Однак, ОСОБА_1 не ввів спірний об'єкт нерухомого майна у встановленому порядку в експлуатацію. Визнання ж права власності на об'єкт самочинного будівництва, не прийнятого в експлуатацію, в судовому порядку нормами Цивільного кодексу України чи іншими нормативними актами не передбачено. Тому у ОСОБА_1 не виникло право власності на пункт заправки автомобілів зрідженим газом, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3. Керуючись викладеним представник позивача просив визнати недійсним договір купівлі - продажу 57/100 частин нерухомого майна, а саме: пункту заправки автомобілів зрідженим газом за адресою: АДРЕСА_3, що укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 14.07.2017, та посвідчений Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, зареєстрований в реєстрі за № 6628, та скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, запис про право власності за № 21393512, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 101 за ОСОБА_2. Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, запис про право власності № 20138142, внесений державним реєстратором департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Зубко Валерій Юрійович, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 101 за ОСОБА_1. Зобов'язати ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_1) повернути земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_3, привівши її у придатний для подальшого використання стан, шляхом знесення самочинно побудованих споруд, а саме: пункту заправки автомобілів зрідженим газом за адресою: АДРЕСА_3, що складається з: операторської літ. А-1, площею 31 кв.м., гараж літ. Б-1 площею 99,3 кв.м., споруди №1-2,І. Судові витрати по справі покласти на відповідачів (а.с.2-9).

Відповідачі не використали своє право бути присутніми у судовому засіданні, хоча належним чином повідомлені про час та місце розгляду даної справи згідно з вимогами Цивільного процесуального кодексу України, через оголошення, розміщене на офіційному сайті «Судова влада» і судові повістки, в матеріалах справи міститься конверти які направлялися відповідачам з відміткою «за закінченням строку зберігання». У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає суду підстави для застосування положень ч. 1 п. 1 ст. 280, ст.ст. 281-282 ЦПК України.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

19 липня 2018 року у даній справі відкрито загальне позовне провадження і призначено підготовче судове засідання (а.с.24).

Ухвалою судді від 19 липня 2018 року заяву голови Дніпровської міської ради Філатова Б.А. від 17 липня 2018 року (а.с.17-21) про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на нерухоме майно, а саме: пункт заправки автомобілів зрідженим газом, що складається з операторська літ. А-1 площею 31 кв.м., гараж літ. Б-1 площею 99,3 кв.м., споруди №1-2,І, розташованої за адресою: АДРЕСА_3. Заборонено ОСОБА_2, а також будь-яким іншим особам вчинити будь-які дії (купівлі-продажу, міна, найм, виділ часток та інше) по відчуженню реалізації, передачі іншим особам та переоформлення документів на нерухоме майно, а саме: пункт заправки автомобілів зрідженим газом, що складається з операторської літ А-1 площею 31 кв. м. Гараж літ Б-1 площею 99,3 м. споруди№1-2,І, розташоване за адресою: АДРЕСА_3. Заборонено державному реєстратору вчиняти будь - які дії ( в тому числі реєстрацію та перереєстрацію права власності, внесення записів про накладення арештів, заборон на відчуження, записів про іпотеку інші дії передбачені чинним законодавством), окрім дій по виконанню ухвали суду про забезпечення даного позову по цій справі на нерухоме майно, а саме: пункт заправки автомобілів зрідженим газом, що складається з операторська літ. А-1 площею 31 кв.м., гараж літ. Б-1 площею 99,3 кв.м., споруди №1-2,І, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 25).

Ухвалою судді від 11 вересня 2018 року по справі закрито підготовче судове засідання і призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.43).

11 вересня 2018 року, 14 вересня 2018 року від третьої особи приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. надійшла заява з проханням розглядати справу за її відсутності (а.с.46-48).

Під час розгляду справи судом, досліджено письмові докази, що містяться в матеріалах справи, заслухано представника позивача.

08 листопада 2018 року в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2017 року у справі № 202/2417/17, провадження № 2/202/1517/2017 задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про зобов'язання вчинити певні дії та визнання права власності. Визнано за ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1) право власності на пункт заправки автомобілів зрідженим газом, за адресою: АДРЕСА_3, що складається з літ. А-1, поверх - 1, 1- коридор площею - 3,8кв.м, 2 - операторська площею - 11,5кв.м, 3 - службове приміщення площею - 5,7кв.м, загальною площею по літ. А-1 - 31,0кв.м; літ. Б-1, поверх - 1, 1 - гараж площею - 99,3кв.м, загальною площею по літ. Б-1 - 99,3кв.м; літ. №1, газова ємність, загальною площею - 10кв.м; літ. №2, газова колонка, загальною площею - 1кв.м; літ. І, замощення, загальною площею - 17,5кв.м, без введення в експлуатацію. В решті позовних вимог про зобов'язання вчинити певні дії відмовлено (а.с.11-12).

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна по АДРЕСА_3 від 23.04.2018 року видно, що 21.04.2017 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності на 43/100 частин за ОСОБА_1 на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10.04.2017 року, номер запису № 20138142 та 14.07.2017 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності 57/100 частин за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу частини нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., серія та номер: 6628, номер запису про право власності 21393512 (а.с.15-16).

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2017 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2017 року скасовано та призначено цивільну справу №202/2417/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про зобов'язання вчинити певні дії та визнання права власності до розгляду в загальному порядку (а.с.13).

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2017 року позовну заяву по цивільній справі № 202/2417/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про зобов'язання вчинити певні дії та визнання права власності залишено без розгляду (а.с.14).

З відповіді Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 15.08.2018 року і 23.08.2018 року за наявною станом на серпень 2018 року інформацією за результатами пошуку за адресою земельної ділянки по АДРЕСА_3) в системі не виявлено реєстраційних записів щодо договорів оренди землі, укладених між міською радою та юридичними або фізичними особами (а.с.32-33, 40-41).

ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» Дніпровська міська рада є представницьким органом місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства.

Відповідно до п. 34 ч.1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання: вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Позивач стверджує, що земельна ділянка, на якій розташовано самочинно збудоване нерухоме майно за адресою АДРЕСА_3, належить Дніпровській міській раді та віднесена до земель комунальної власності, відповідачу ОСОБА_1 ніколи не передавалась під будівництво, право власності чи право користування на вказану земельну ділянку відповідачем ОСОБА_1 не оформлювалось.

Доказів того, що земельна ділянка була відповідачами отримана у власність чи користування у встановленому законом порядку сторонами суду не надано.

Відповідно до ч.2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч.1 ст. 182 ЦК України Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» (ст.39) передбачено обов'язкове прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів будівництва, якими, с свою чергу є будинки, будівлі, споруди будь-якого призначення, їх комплекси та частини, лінійні об'єкти інженерно-транспортної інфраструктури (ст.4).

Як вбачається з матеріалів справи, спірний об'єкт нерухомості в експлуатацію прийнятий не був, а отже, право власності на нього не виникло.

Крім цього, згідно зі статтею 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.

Пунктом 9 частини 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 3 ст.215 ЦК України передбачене, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ч. 5 ст. 203 ЦК України однією з вимог, додержання якої є необхідним для чинності правочину це правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно зі ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов?язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

У п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз'яснено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Відповідно до ст. 376 Цивільного кодексу України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Враховуючи, що підставою для реєстрації за ОСОБА_1 права власності на пункт заправки автомобілів зрідженим газом, розташованому в АДРЕСА_3, стало рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, яке було скасовано ухвалою цього ж суду, суд погоджується з твердженням позивача, що право власності у ОСОБА_1 на спірний об'єкт нерухомості було відсутнє, що є підставою для визнання недійсним оскаржуваного договору купівлі-продажу, скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про право власності та звільнення земельної ділянки належної на праві комунальної власності територіальній громаді міста Дніпра.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Статтями 77 - 80 ЦПК України встановлено критерії доказів, а саме їх належність, допустимість, достовірність та достатність.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Вирішуючи позов по суті, суд, також, звертає увагу, що відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб'єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об'єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов'язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 3-13, 141, 235, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Дніпровської міської ради задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі - продажу 57/100 частин нерухомого майна, а саме: пункту заправки автомобілів зрідженим газом за адресою: АДРЕСА_3, що укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 14.07.2017 року, посвідчений Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, зареєстрований в реєстрі за № 6628.

Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, запис про право власності за № 21393512, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 101 за ОСОБА_2.

Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, запис про право власності № 20138142, внесений державним реєстратором департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Зубко Валерій Юрійович, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 101 за ОСОБА_1.

Зобов'язати ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1, АДРЕСА_1) повернути земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_3, привівши її у придатний для подальшого використання стан, шляхом знесення самочинно побудованих споруд, а саме: пункту заправки автомобілів зрідженим газом за адресою: АДРЕСА_3, що складається з: операторської літ. А-1, площею 31 кв.м., гараж літ. Б-1 площею 99,3 кв.м., споруди №1-2,І.

Стягнути з ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1, АДРЕСА_1) та ОСОБА_2 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2, АДРЕСА_1 на користь Дніпровської міської ради (, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 75) судові витрати в розмірі 7929,00 грн. у рівних частках, а саме по 3964 грн. 50 коп. з кожного.

Заочне рішення може бути переглянуто Самарським районним судом м. Дніпропетровська за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.

Повне судове рішення складено 15 листопада 2018 року.

Суддя А.О. Сухоруков