Справа № 414/2193/17
Провадження № 22ц/782/211/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2018 року, травня місяця, 16-го дня, Апеляційний суд Луганської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого Яреська А.В. (судді - доповідача), суддів: Гаврилюка В.К., Луганської В.М., за участю секретаря: Єгорової О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області у місті Сєвєродонецьку цивільну справу за апеляційною скаргою заступника керівника Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області в інтересах держави в особі Рубіжанського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Луганської області, Рубіжанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного Управління Державної фіскальної служби у Луганській області на рішення Кремінського районного суду Луганської області від 07 грудня 2017 року у цивільній справі (№ 414/2193/17 суддя 1 інстанції Акулов Є.М.) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсними та визнання права власності на нерухоме майно, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2017 року ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_1 звернулася до Кремінського районного суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі - продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що в березні 2017 року між позивачем та відповідачем був укладений договір купівлі - продажу нерухомого майна - житлової квартири за адресою: АДРЕСА_1. Договір про купівлю-продаж не був оформлений нотаріально, однак ними, як сторонами, були виконані всі його умови: позивачем було сплачено повну суму договору, що підтверджується письмовою розпискою відповідача, а ОСОБА_2 у свою чергу передав йому у власність вказане нерухоме майно, передав ключі, віддав технічну документацію. До теперішнього часу договір купівлі - продажу нерухомого майна нотаріально не оформлений, відповідач ухиляється від виконання зобов'язань, чим порушує права позивача. У позові просили суд визнати дійсним договір купівлі - продажу нерухомого майна - житлової квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Позов було прийнято до розгляду і рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 07 грудня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі - продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно було задоволено. Було визнано дійсним договір купівлі - продажу нерухомого майна житлова квартира від 05.03.2017 року, укладений між ОСОБА_1 з однієї сторони та ОСОБА_2 з іншої сторони, за яким ОСОБА_1 придбав у власність у ОСОБА_2 житлову квартиру за адресою АДРЕСА_1.

Не погодившись із вказаним рішенням, заступник керівника Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області, зазначивши у апеляції, що діє в інтересах держави в особі Рубіжанського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Луганської області, Рубіжанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного Управління Державної фіскальної служби у Луганській області, звернувся до суду з апеляційною скаргою на судове рішення, вказавши що вважає його незаконним, необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Кремінського районного суду Луганської області від 07 грудня 2017 року про визнання договору купівлі - продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1, просив суд вирішити питання по судовим витратам.

Так, на обґрунтування вимог за апеляційною скаргою скаржник зазначав, що оскаржуване судове рішення є незаконним, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме вимог ст. 41 Конституції України, ст.ст. 209, 220, 316, 319, 334, 657 ЦК України, ст. 3, 4 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст. 1, 4 ЗУ «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування», ст.ст. 57, 60, 179, 213, 214 ЦПК України у редакції чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення, вказував що судом неправильно застосовані норми законодавства щодо купівлі - продажу нерухомого майна до правовідносин, що виникли між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, адже на підтвердження договору купівлі - продажу позивачем суду надано лише розписку, яка не містить умов, необхідних для укладення договору купівлі - продажу нерухомого майна та лише свідчать про намір сторін в майбутньому укласти та нотаріально посвідчити відповідний правочин. Зазначав про те, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції фактично затвердив перехід права власності від однієї особи до іншої, тим самим реалізував повноваження, які згідно чинного законодавства України відносяться до компетенції нотаріальних органів, що призвело до порушення інтересів держави в частині ненадходження до бюджету грошових коштів за сплату державного мита за вчинення нотаріальних дій та збору на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Представник позивача в судовому засіданні не погодився із доводами апелянта, просив їх відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, прокурора, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Так, статтею ст. 367 ЦПК України є передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Статтями 263, 264 ЦПК України є визначеним про те, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні. Як передбачено ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частина 2 ст. 78 ЦПК України передбачає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтями 12, 81 ЦПК України є визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 цього Кодексу, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі - продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно, суд першої інстанції послався на те, що сторони домовилися зі всіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами. Позивач належним чином виконав договір, передавши відповідачеві обумовлену суму грошей, відповідач частково виконав договір, передавши нерухомість. Але, не виконуючи тривалий час взятий на себе обов'язок по нотаріальному посвідченню договору, відповідач ухилився від подальшого його посвідчення та натепер втрачена можливість посвідчення договору нотаріально, оскільки відповідач постійно знаходиться у від'їздах.

З таким висновком суду у повній мірі погодитись не можна з наступних підстав. Так, відповідно до приписів ч.2 ст.220 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. З розписки, наданої ОСОБА_2 ОСОБА_1 05.03.2017 року, встановлено, що відповідач прийняв від позивача грошові кошти у сумі 130000,00 грн. за усним договором купівлі-продажу нерухомого майна «Житлова квартира», яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12).

Як вбачається з матеріалів справи та наданих суду позивачем доказів суду не було надано жодних доказів на підтвердження факту ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна, не надано і доказів про втрати такої можливості на цей час. Ці обставини виключають можливість визнання судом такого договору дійсним саме на підставі ч.2 ст.220 ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз'яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. ст. 210, 640 ЦК України пов'язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. Статтею 657 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. У п. 13 постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року було роз'яснено, що при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з'ясувати чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення, чи втрачена така можливість, чи немає інших підстав нікчемності правочину. Тобто по цій категорії справи вирішальним є питання чи підлягає такий договір нотаріальному посвідченню та чи доведено, безперечно, факт ухилення від такого нотаріального посвідчення чи втрата такої можливості. Суд першої інстанції свого обов'язку тут не виконав, тоді як обов'язковими умовами застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Не врахував суд першої інстанції і обов'язкової для врахування правової позиції, що була висловлена з цього приводу ВСУ по справі за № 6-1288цс17

За таких обставин колегія суддів судової палати вважає доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права при його ухваленні - такими, що знайшли своє підтвердження у матеріалах справи - а з огляду на зміст приписів п. 2 ч. 1 ст. 374 та ст. 376 ЦПК колегія суддів вважає за необхідне скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог.

З огляду на викладене вище та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд Луганської області, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу заступника керівника Сєвєродонецької місцевої прокуратури задовольнити.

Рішення Кремінського районного суду Луганської області від 07 грудня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсними та визнання права власності на нерухоме майно відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь прокуратури Луганської області понесені витрати на сплату судового збору в сумі 1960 грн. 95 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 21 травня 2018 року.

Головуючий

Судді: