Справа № 199/4050/17
РІШЕННЯ

Іменем України

16.05.2018 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Куземі О.Г., за участі представника позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори про визнання недійсним спадкового договору,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів, зазначивши що 28 грудня 2015 року померла його мати ОСОБА_4, на момент смерті їй на підставі рішення від 17.12.2012 по цивільній справі № 401/7381/12 Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська, на праві власності належав жилий будинок №17, що розташований по вул. Тайговій в м. Дніпрі.

Позивач після смерті матері у встановленому законом порядку звернувся до Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначений будинок. Однак постановою від 29.07.2016 державного нотаріуса Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, позивачу в отриманні вказаного свідоцтва було відмовлено, оскільки згідно даних Державного реєстру речових прав та їх обтяжень житловий будинок №17 по вул. Тайговій в м. Дніпрі є предметом спадкового договору, посвідченого Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 29.05.2015 за реєстровим № 2-713, на який на теперішній час накладено заборону і право власності на майно виникає у іншої особи з моменту смерті гр. ОСОБА_4

Набувачем за спірним спадковим договором є відповідач ОСОБА_3.

Позивач посилається на те, що спадковий договір, який був посвідчений Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 29.05.2015 за реєстровим № 2- 713, укладений з його матірю, ОСОБА_4, в супереч ч.5 ст.203 та ст.235 ЦК України та є удаваним, таким, що приховує договір довічного утримання.

Окрім того, відповідно п.8 спадкового договору на відповідача ОСОБА_3 були покладені такі обовязки: щотижнево забезпечувати відчужувачу купівлю продуктів харчування; забезпечувати купівлю відчужувачу ліків, незалежно від їх вартості, згідно з рецептами, забезпечувати надання їй медичної допомоги у випадку захворювання за рахунок своїх коштів; забезпечувати проведення прибирання будинку не менше одного разу на тиждень та надання банних послуг; відвідувати відчужувача у випадку влаштування його до лікарні; поховати відчужувача у разі її смерті та встановити надгробок.

Відповідно п.10 спадкового договору право власності на вказаний в договорі будинок переходить до набувача лише у разі виконання ним умов цього договору та після смерті відчужувача.

Проте, на думку позивача, відповідачем ОСОБА_3 покладені на нього спадковим договором обовязки жодного разу не виконувалися. Утримання померлої ОСОБА_4, лікування та її поховання здійснені виключно позивачем.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просить суд визнати недійсним спадковий договір, що був укладений ОСОБА_4 з ОСОБА_3, посвідчений Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 29.05.2015 за реєстровим № 2-713.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити в повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, надав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти позову в повному обсязі, оскільки відсутні законні підстави для визнання оспорюваного договору недійсним та надав заяву про слухання справи у його відсутність.

Представник відповідача, Четвертої Дніпровської державної нотаріальної контори, до суду не зявилась, надала письмові пояснення, згідно яких проти позову заперечувала, оскільки при посвідченні оспорюваного договору були дотримані всі вимоги законодавства, крім того, вважає нотаріальну контору неналежним відповідачем по справі.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28 грудня 2015 року померла мати позивача - ОСОБА_4, на момент смерті спадкодавцю на підставі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.12.2012 року на праві власності належав жилий будинок №17, що розташований по вул. Тайговій в м. Дніпро.

Позивач після смерті матері у встановлений законом порядок звернувся до Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначений будинок. Однак постановою від 29.07.2016 державного нотаріуса Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 позивачу в отриманні вказаного свідоцтва було відмовлено, оскільки згідно даних Державного реєстру речових прав та їх обтяжень житловий будинок №17 по вул. Тайговій в м. Дніпро є предметом спадкового договору, посвідченого Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 29.05.2015 за реєстровим № 2-713, на який на теперішній час накладено заборону і право власності на майно виникає у іншої особи з моменту смерті гр. ОСОБА_4

29 травня 2015 року Четвертою Дніпровською державною нотаріальною конторою був посвідчений спадковий договір укладений між ОСОБА_4 (відчужувач) та ОСОБА_3 (набувач), за яким останній зобовязався виконувати розпорядження ОСОБА_4, що встановлені цим Договором, і в разі її смерті набуває право власності на майно, а саме домоволодіння № 17, яке розташоване по вул. Тайговій у м. Дніпрі.

Відповідно п.8 спадкового договору на відповідача ОСОБА_3 були покладені такі обовязки: щотижнево забезпечувати відчужувачу купівлю продуктів харчування; забезпечувати купівлю відчужувачу ліків, незалежно від їх вартості, згідно з рецептами, забезпечувати надання їй медичної допомоги у випадку захворювання за рахунок своїх коштів; забезпечувати проведення прибирання будинку не менше одного разу на тиждень та надання банних послуг; відвідувати відчужувача у випадку влаштування його до лікарні; поховати відчужувача у разі її смерті та встановити надгробок.

Відповідно п.10 спадкового договору право власності на вказаний в договорі будинок переходить до набувача лише у разі виконання ним умов цього договору та після смерті відчужувана.

Крім того, згідно п.24 Договору, сторони Договору серед іншого підтвердили, що повною мірою розуміють умови і значення правочину, його правові наслідки, і що цей правочин не приховує характеру фіктивного та удаваного, підтверджують, що діють добровільно, без будь-якого примусу, фізичного чи психічного (морального) насильства та зміст договору відповідає внутрішній волі та дійсним намірам сторін.

Згідно зі ст. 1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов'язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувана) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувана.

Відповідно до ст. 1303 ЦК України відчужувачем у спадковому договорі може бути подружжя, один із подружжя або інша особа.

Згідно із ч.І ст.1308 ЦК України спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень, а також на вимогу набувача, у разі неможливості виконання ним розпоряджень відчужувана. Проте задоволення такої вимоги можливе за умови пред'явлення її відчужувачем.

Судом встановлено,що з боку відчужувача за життя через невиконання набувачем його розпоряджень вимог про розірвання спадкового договору не було, доказів протилежного позивачем суду не надано.

Частиною 1 статті 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Спадковий договір - це цивільно-правова угода на випадок смерті, яка дійсна за наявності виконання умов, що передбачені цією угодою, і які не суперечать чинному законодавству.

На спадковий договір, як і на будь-який інший правочин, поширюються загальні вимоги щодо їх дійсності, додержання яких є необхідною умовою його чинності.

Так, відповідно до ч.І ст.203 ЦК зміст правочину не може суперечити нормам ЦК, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства, а також правам і інтересам малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Недійсним визнається договір, якщо порушена хоча б одна з умов дійсності правочину (ст. 203 ЦК): правомірність і не аморальність угоди, дієздатність учасників угоди, співпадіння волі і волевиявлення, відсутність вадів виникненні волі, дотримання форми угоди. Договір визнається недійсним, якщо його спрямовано на обмеження правоздатності та дієздатності.

Зі змісту укладеного між сторонами спадкового договору вбачається, що договором передбачені такі істотні умови як зобов'язання однієї сторони (набувача) виконувати розпорядження другої сторони (відчужувана) та набуття права власності на майно відчужувана в разі його смерті.

Статтею 1304 ЦК України передбачено, що спадковий договір укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, а також державній реєстрації у порядку, визначеному законом.

Оскаржуваний спадковий договір був укладений у письмовій формі і нотаріально посвідчений, а також зареєстрований в установленому законом порядку.

Таким чином, сторонами спадкового договору були узгодженні всі істотні умови спадкового договору. Твердження позивача про удаваність правочину, як такого, що приховує договір довічного утримання, будь-якими доказами не підтверджені.

Позивач у позові посилається на те, що відповідачем ОСОБА_3 покладені на нього спадковим договором обовязки жодного разу не виконувалися. Утримання померлої ОСОБА_4, лікування та її поховання здійснені виключно позивачем.

Однак зазначене не знайшло підтвердження в судовому засіданні та було спростовано матеріалами справи, зокрема лікарським свідоцтвом про смерть ОСОБА_4 від 28.12.2015 року виданого ОСОБА_3, свідоцтвом про поховання ОСОБА_4 серія ААА№626445, виданого ОСОБА_3, заява ОСОБА_3 на поховання ОСОБА_4 В свою чергу, позивачем суду не надано будь-яких належних та допустимих доказів на обґрунтування його тверджень щодо утримання, лікування та поховання матері.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача не знайшли свого обєктивного підтвердження, а тому є такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, беручи до уваги результат розгляду справи, суд вважає за необхідне судові витрати позивача віднести за його рахунок, судові витрати відповідачів не відшкодовуються, як не понесені останніми.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 264-266 ЦПК України, ст.ст. 203,215,235,1302-1308 ЦК України, суд-

ВИРІШИВ:

У позовних вимогах ОСОБА_2 (місто Дніпро, вулиця Вакуленчука,4/9, РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_3 (місто Дніпро, вулиця Стародубцева,1, РНОКПП НОМЕР_2), Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори ( місто Дніпро, вулиця Радистів,8, 6) про визнання недійсним спадкового договору,- відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі у тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення апеляційної скарги.

Суддя