ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

20 грудня 2018 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 730/689/17

Головуючий у першій інстанції - Тіслюк І.І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/52/18

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Лакізи Г.П., Скрипки А.А.

секретар: Поклад Д.В.

Позивач: Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»

Відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_3

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 22 травня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором, та за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки (суддя Тіслюк І.І.), ухвалене о 09 год. 57 хв. у м.Борзна, повний текст рішення складено 24 травня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року ПАТ «Універсал Банк» звернулося з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором та з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою Борзнянського районного суду від17 грудня 2017 року позовні заяви банку об'єднано в одне провадження.

Позовні вимоги мотивовано, тим що між позивачем - ПАТ «Універсал Банк», в особі Чернігівського відділення, та відповідачем ОСОБА_2 18 липня 2005 року укладено договір № 35-1/36К-05 про кредитування на суму 20000,00 доларів США, зі сплатою 14,0 % річних, з кінцевим терміном повернення до 17 липня 2010 року. 07 вересня 2006 року між позивачем ПАТ «Універсал Банк» та відповідачем ОСОБА_2 укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору № 35-1/36К-05 від 18 липня 2006 року, відповідно до умов якого суму кредитних коштів збільшено до 40000,00 доларів США, зі сплатою 15,0% річних та додатковою угодою від 25 січня 2010 року змінено кінцевий термін повернення кредитних коштів до 31 січня 2017 року. 26 липня 2005 року року на забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір, за умовами якого в іпотеку передано нежитлову будівлю - магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1», яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; однокімнатну квартиру під номером 2, що знаходиться в АДРЕСА_1 Чернігівської області; житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться АДРЕСА_1 Чернігівської області, які на праві власності належать іпотекодавцю ОСОБА_3 Проте відповідач ОСОБА_4 належним чином взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконав, на вимоги банку не реагував, а тому позивач змушений звернутись за захистом порушених прав до суду.

Рішенням Борзнянського районного суду Чернігівської області від 22 травня 2018 року позов задоволено; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість по кредитному договору № 35-1/36К-05 від 18 липня 2005 року у розмірі 20484,35 доларів США та суму пені у розмірі 221156,57 грн., а також понесені судові витрати в сумі 11261,45 грн. (434,33 доларів США); позов ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_3 задоволено; звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 2101 від 26 липня 2005 року на нежитлову будівлю - магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1», загальною площею 51,4 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, розташованої на землях Борзнянської міської ради, яка належить іпотекодавцю - майновому поручителю на праві власності на підставі свідоцтва про право власності, шляхом продажу з публічних торгів (аукціону), встановивши початкову ціну реалізації, яка буде визначена виконавчою службою під час проведення виконавчих дій відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження»; в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 35-1/36К-05 від 18 липня 2005 року в сумі 20484,35 доларів США, що складається із простроченої заборгованості - 18519,67 доларів США, заборгованості по відсоткам 1964,68 доларів США, заборгованості по пені - 221156,57 грн., звернуто на користь ПАТ «Універсал Банк» стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 2101 від 26 липня 2005 року - однокімнатну квартиру під номером 2, що знаходиться в АДРЕСА_1 Чернігівської області, загальна площа якої становить 37.9 квадратних метрів, житлова площа 15,8 квадратних метрів, яка належить іпотекодавцю - майновому поручителю на праві спільної сумісної власності, встановивши початкову ціну реалізації, яка буде визначена виконавчою службою під час проведення виконавчих дій відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження»; в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 35-1/36К-05 від 18 липня 2005 року в сумі 20484,35 доларів США, що складається із простроченої заборгованості - 18519,67 доларів США, заборгованості по відсоткам 1964,68 доларів США, заборгованості по пені - 221156,57 грн., на користь ПАТ «Універсал Банк» звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 2101 від 26 липня 2005 року - житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в м.Борзна по вулиці Міжнародній під номером 88 «д», Чернігівської області, розташованого на землях Борзнянської міської ради, який належить іпотекодавцю-майновому поручителю на праві особистої власності, шляхом продажу з публічних торгів (електронних торгів), встановивши початкову ціну реалізації, яка буде визначена виконавчою службою під час проведення виконавчих дій відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження»; стягнуто з ОСОБА_3 понесені судові витрати на користь ПАТ «Універсал Банк» в сумі 11261,45 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що видача кредиту у доларах США була здійснена позивачем відповідно до вимог чинного законодавства, а доводи відповідачів щодо порушення банком нормативів по видачі кредитних коштів в іноземній валюті не знаходять свого підтвердження в нормах чинного законодавства. Боржник ОСОБА_2 в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов'язань, в установлені строки заборговані суми не повернув, чим спричинив ПАТ «Універсал Банк» збитки. Оскільки взяті на себе зобов'язання ОСОБА_2 не виконує, то суд прийшов до висновку про застосування наслідків, передбачених ст.ст.590, 591 ЦК України та звернув стягнення на предмет іпотеки.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить зазначене рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Відповідач вказує, що, звертаючись до суду з позовом, банк додав копії генеральної ліцензії та додатку до генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, які були видані 10.10.2011 року, а кредитний договір і договір іпотеки були укладені 18 липня 2005 року та 26 липня 2005 року, тобто сам позивач надав суду безперечний доказ того, що в момент укладання цих договорів не мав відповідного дозволу, а тому у банку не було законних підстав для укладання ні кредитного договору, ні договору іпотеки. ОСОБА_3 посилається, що судом порушено норми процесуального права, оскільки суд безпідставно відмовив у призначенні по справі експертизи і не надав можливості оскарження ухвали з цього приводу.

ОСОБА_2 подав до апеляційного суду заяву-пояснення, в якій вказує, що не погоджується з рішенням суду, проте не має змоги подати апеляційну скаргу, оскільки не має коштів для сплати судового збору у розмірі 13 215 грн. Відповідач посилається, що він і ОСОБА_3 вимушені були укласти кредитний договір і договір іпотеки на вкрай невигідних для себе умовах - в іноземній валюті і тільки під час розгляду справи їм стало відомо, що позивач не мав права укладати договори в іноземній валюті, оскільки відповідний дозвіл на це від НБУ отримано тільки через 6 років.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Універсал Банк» просить відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_3, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Позивач вказує, що спеціальне законодавство у сфері банківської діяльності не містить приписів, які б забороняли банкам надавати кредити в іноземній валюті або регламентували умови кредитування в іноземній валюті. При цьому банк має право надання банківських послуг з операцій з валютними коштами, визначених ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», на підставі ліцензії НБУ від 04.12.2001 року №92, дозвіл від 04 грудня 2001 року №92-1 та додаток до дозволу від 04 грудня 2001 року №92-1.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч.4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов»язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону не відповідає судове рішення суду першої інстанції.

По справі встановлено, що 18 липня 2005 року між ВАТ «Банк Універсальний» (згодом перейменовано на ПАТ «Універсал Банк») і ОСОБА_2 укладено кредитний договір №35-1/36К-05, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування по відновлювальній кредитній лінії у сумі 20 000 дол.США на 60 місяців, максимальний термін одного траншу 12 місяців, дата погашення траншу - кожні 12 місяців з дня видачі, дата погашення кредиту - 17 липня 2010 року, процентна ставка - 14% річних (а.с.6-9 т.1).

26 липня 2005 року між ВАТ «Банк Універсальний» (іпотекодержатель), ОСОБА_2 (позичальник) та ОСОБА_3 (іпотекодавець - майновий поручитель) укладено договір іпотеки, який забезпечує вимоги іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору №35-1/36К-05 від 18 липня 2005 року, а також будь-яких договорів до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії кредитного договору, укладеного між іпотекодержателем і позичальником, за умовами якого останній зобов'язаний іпотекодержателю до 17 липня 2010 року включно повернути кредит у розмірі 20000 доларів США, проценти за користування кредитом у розмірі 14% річних, комісії, неустойки та інші штрафні санкції, а також інші платежі, передбачені кредитним договором.

У подальшому до договору іпотеки від 26 липня 2005 року на підставі додаткової угоди до договору позики від 18 липня 2005 року №35-1/36К-05 вносились зміни щодо підвищення відсоткової ставки та строків дії іпотечного договору.

Відповідно до заяви на видачу готівки № 121-69 від 27 липня 2005 року банком були надані позичальнику ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 20000 доларів США та повністю ним повернуті позивачу відповідно до виписки по рахунку № 0001, відкритого банком для обслуговування кредитного договору №35-1/36К-05 від 18 липня 2005 року.

Додатковою угодою від 07 вересня 2006 року між позивачем ПАТ «Універсал Банк» та відповідачем ОСОБА_2 укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору № 35-1/36К-05 від 18 липня 2006 року. Відповідно до додаткової угоди позичальнику ОСОБА_2 було надано грошові кошти у тимчасове платне користування у формі відновлювальної кредитної лінії 40000 доларів США, з відсотковою ставкою по кредиту 15% річних з кінцевим терміном повернення - 17 липня 2010 року.

Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується факт надання банком кредитних коштів у розмірі 40000 доларів США позичальнику ОСОБА_2 та ним підтверджується.

25 січня 2010 року між позивачем ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду № 4 до кредитного договору № 35-1/36К-05 від 18 липня 2005 року, якою змінено термін виконання зобов'язань в повному обсязі з 17 липня 2010 року до 31 січня 2017 року.

Відповідно до пункту 6.1.1 Кредитного договору позичальник ОСОБА_2 зобов'язується своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені даним договором терміни, а також виконати інші свої зобов'язання згідно даного договору.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Таким чином, сторони погодили строки та порядок виконання зобов'язання та передбачили настання випадків досткового виконання взятих на себе зобов'язань.

Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості станом на 3 квітня 2017 року заборгованість по кредиту № 35-1/36К-05 від 18 липня 2005 року складає: 20484,35 доларів США та пені у розмірі 221156,57 грн, з яких:18519,67 дол.США прострочена заборгованість по тілу кредиту; 1964,68 дол. США - заборгованість по сплаті відсотків; 221156,57 грн - пеня. При цьому банк здійснював нарахування відсотків з 18.07.2005 року в розмірі 14%, з 07.09.2006 року в розмірі 15%, з 26.08.2008 року в розмірі 15,25%. Вказаний розрахунок було надано при подачі позову до суду.

Відсоткова ставка по кредиту відповідно до умов кредитного договору № 35-1/36К-05 від 18 липня 2005 року обумовлена в розмірі 14% з 18.07.2005 року, а з 07.09.2006 року в розмірі 15% відповідно до внесених змін до умов кредитного договору від 07.09.2006 року.

Належних доказів погодження збільшення відсоткової ставки з 26.08.2008 року в розмірі 15,25% суду не надано, натомість на вимогу апеляційного суду надано два нових розрахунки заборгованості по кредиту, які різняться сумою та періодом нарахування пені та розраховані виходячи з відсоткової ставки, що відповідає умовам кредитного договору, а тому саме ці розрахунки колегія суддів апеляційного суду вважає належним та допустимим доказом наявної кредитної заборгованості, оскільки вони відповідають умовам кредитного договору, і не приймає до уваги розрахунок заборгованості, поданий банком до суду першої інстанції, оскільки позивачем з 26.08.2008 року нараховувались відсотки в збільшеному розмірі, який не погоджувався сторонами кредитного договору.

Отже, за наданими банком розрахунками, які суд кладе в основу судового рішення, заборгованість по кредитному договору № 35-1/36К-05 від 18 липня 2005 року станом на 31.01.2017 року становить 19479,71 доларів США та 41691,99 гривень, з яких прострочена заборгованість по кредиту 18519,67 долари США, відсотки 960,04 долари США та 41691,99 гривень заборгованість по пені.

Таким чином, відповідно до наданого розрахунку заборгованості по кредитному договору прострочена заборгованість по кредиту в розмірі 1.75 долари США виникла станом на 01.09.2016 року, заборгованість по відсотках виникла станом на 01.11.2016 року в розмірі 18.63 долари США. Остання проплата була проведена 11.10.2016 року в розмірі 192.78 долари США.

Оскільки прострочена заборгованість виникла за період сплати по кредиту з 02.08.2016 року по 01.09.2016 року, та враховуючи умови договору, а саме п.4.4, 4.5, 4.7, цей платіж ОСОБА_2 повинен був здійснити до 20-го числа серпня 2016 року.

Відповідно до п.10.3 та п. 10.4 Кредитного договору, укладеного між банком та відповідачем ОСОБА_2, банк має право вимагати дострокового погашення заборгованості по кредиту, сплати процентів та штрафних санкцій, що передбачені даним договором, а також на відшкодування збитків. Шляхом підписання даного договору сторони прийшли до згоди про те, що у випадках виникнення у позичальника простроченої заборгованості по погашенню кредиту та/або по сплаті процентів за користування ним більше 10-ти календарних днів, банк надсилає позичальнику повідомлення, в якому зазначається сума прострочки та термін сплати. У випадку невиконання позичальником вимог банку, в термін встановлений у повідомленні, дата погашення кредиту, вказана в п. 1.1 Договору, вважається такою, що настала на наступний день після зазначеної в повідомленні. В цю дату позичальник зобов'язується повернути банку суму кредиту в повному об'ємі, проценти та інші платежі передбачені даним договором.

В надісланій на адресу ОСОБА_2 вимозі за № 3931/4ГО від 31.10.2016 року про дострокове повернення зазначалось: що станом на дату направлення вимоги, тобто на 31.08.2016 року розмір заборгованості позичальника по сплаті кредиту та нарахованих процентах за кредитним договором становить 19276,2 доларів США, з яких: 18519,67 доларів США - прострочена заборгованість за кредитом; 0 - строкова заборгованість за кредитом; 756,53 долари США - відсотки/комісія, нараховані за користування кредитними коштами; у випадку невиконання цієї вимоги термін повернення кредиту визначається банком таким, що настав достроково на шістдесят перший день з моменту отримання цієї вимоги.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримали вимогу про дострокове повернення кредиту 5 листопада 2016 року, тому ОСОБА_2 повинен був повернути кредитні кошти 5 січня 2017 року.

Проте зазначені положення кредитного договору не відповідають вимогам законодавства про захист прав споживачів, що підлягає застосуванню до нього. Так, відповідно до положення частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції Закону України від 05 червня 2014 року № 1315-VII, далі - Закон України «Про захист прав споживачів») якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше - на три календарні місяці; або перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п'ять відсотків суми кредиту; або іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту.

За своїм змістом частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» є імперативною нормою, в якій встановлюється особливий порядок врегулювання вимог кредитодавця у разі неналежного виконання умов договору споживчого кредиту, що відрізняється від задоволення вимог кредитора за договором банківського кредиту, на який положення законодавства про захист прав споживачів не поширюються.

Правило статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до її правової природи, змісту та суті відносин, нею врегульованих, є імперативною, в силу чого сторони договору не вправі в ньому відступити від наведених положень акта цивільного законодавства.

Виходячи з вище зазначеного та враховуючи те, що кредит надано на строк до 31 січня 2017 року, він є споживчим та забезпечений іпотекою, сума заборгованості не перевищувала суму кредиту більше як на 10 %, разова невиплата не перевищувала 5 % суми кредиту, банком не витримано тримісячний термін на звернення з вимогою про дострокове повернення кредиту, а тому банк не мав права вимоги на дострокове повернення кредиту.

Отже, строк дії кредитного договору, укладеного між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 - до 31 січня 2017 року. Оскільки на момент звернення банку до суду існує заборгованість по кредиту, вона підлягає стягненню в судовому порядку.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтвердили та визнали що сума заборгованості по тілу кредиту становить18519,67 дол.США. При цьому вони пояснювали, що частина коштів на погашення тіла кредиту та комісії ними сплачена в розмірі близькому до 23000 доларів США.

При визначенні розміру відсотків, які підлягають до стягнення суд враховує постанову Великої Палати Верховного суду від 28 березня 2018 року № 14-10 цс 18, відповідно до висновку якої право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Визначаючи період за який необхідно стягувати заборгованість по відсотках суд виходить з умов кредитного договору, а саме з п.4.4 та п.4.5 , якими передбачено, що нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється щомісячно. Проценти за користування кредитом нараховуються за період з дня видачі кредиту по день його повернення за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. День надання кредиту і день повернення кредиту при нарахуванні процентів рахується як один день. Нарахування процентів за користування кредитом в поточному місяці проводиться банком в останній робочий день поточного місяця за період з останнього робочого дня попереднього місяця по день, що передує останньому дню поточного місяця. Сплата процентів здійснюється позичальником не пізніше 20-го числа наступного за звітним місяцем. Проценти, нараховані за останній (неоплачений) період користування кредитом, сплачуються одночасно з поверненням останньої суми кредиту. Сплата позичальником заборгованості по кредиту здійснюється відповідно до Графіку погашення заборгованості по кредиту ( Додаток№1), який є невід»ємною частиною даного договору.

Отже, виходячи з зазначеного та враховуючи, що строк дії договору було ено до 31 січня 2017 року, з відповідача ОСОБА_2 на користь банку підлягає стягненню заборгованість за відсотками з 02.10.2016 року по 31.01.2017 року в розмірі 748.60 долари США ( 239.21 дол. США за період з 02.10.2016 по 01.11.2016 року + 231.49дол. США за період з 02.11.2016 по 01.12.2016 року + 239.21 дол. США за період з 02.12.2016 по 01.01.2017 + 231.49 дол. США з 02.01.2017 по 31.01.2017 року - 192.78 дол США сплачені 11.10.2016 року). Суд вважає, що відсотки в розмірі 231.49 долари США не підлягають подвійному стягненню оскільки нараховані поза межами дії договору.

Нарахування пені передбачено п.9.1 та п.9.2 кредитного договору № 35-1/36К-05 від 18 липня 2005 року у випадку порушення строків погашення кредиту або сплати процентів за користування коштами позичальник додатково сплачує пеню за кожен день прострочення платежу в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплачених вчасно сум за кожен день прострочення платежу.

З наданих банком розрахунків заборгованості по пені вбачається, що позивачем проведено її нарахування за різні періоди та визначена різна сума заборгованості. Суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що жоден з наданих банком розрахунків не доводить її розміру та періоду нарахування, виходячи з умов кредитного договору, оскільки перший розрахунок наданий з урахуванням підвищеної відсоткової ставки яка не погоджувалась сторонами кредитного договору, другий розрахунок надани з урахуванням періоду коли заборгованість по кредиту була відсутня, третій розрахунок проведений з урахуванням суми заборгованості по тілу кредиту починаючи з листопада 2016 року.

Отже, в задоволенні позовних вимог банку про стягнення заборгованості по пені з відповідача ОСОБА_2 слід відмовити у зв»язку з недоведеністю банком її розміру.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що по кредитному договору укладеному між Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» та ОСОБА_2 № 35-1/36К-05 від 18 липня 2005 року виникла кредитна заборгованість в зв»язку з невиконанням позичальника взятих на себе зобов»язань, яка становить 19268.27 дол.США по тілу кредиту 18519,67 дол. США та по відсотках в розмірі 748.60 дол. США та підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь банку.

За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до положень статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 Закону України «Про іпотеку».

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до п. 2.1.4 договору іпотеки укладеного позивачем з ОСОБА_3 від 26.07.2005 року у випадку невиконання позичальником та іпотекодавцем-майновим поручителем зобов»язань за цим або кредитним договорами звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку та на умовах передбачених даним договором.

Згідно до пункту 1.2 договору іпотеки станом на дату укладання договору заставна вартість предмету іпотеки згідно з звітом незалежного суб'єкта оціночної діяльності становить 415978.82 гривень .

Позичальник ОСОБА_2 порушив кредитні зобов'язання, допустив заборгованість, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів, визначивши початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

При цьому суд першої інстанції вірно виходив із того, що не зазначення ціни предмета іпотеки у грошовому виразі не є підставою для відмови у задоволенні законних вимог іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вказана позиція суду першої інстанції узгоджується з позицією Великої Палати Верхового Суду викладеної у постанові від 21 березня 2018 року № 14-11цс18 дійшла висновку про те, що у спорах цієї категорії, лише не зазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення та не тягне за собою безумовного скасування судових рішень.

Помилковим є лише висновок суду щодо визначення суми заборгованості по кредитному договору № 35-1/36К-05 від 18 липня 2005 року, на забезпечення стягнення якої судом звернуто стягнення на предмет іпотеки.

Не підлягають задоволенню доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 щодо відсутності ліцензії на видачу кредитних коштів у валюті у позивача, оскільки суд першої інстанції проаналізувавши надані позивачем докази, прийшов до правомірного висновку про можливість здійснення банком кредитування у валюті на момент укладення кредитного договору. На спростування вказаного ОСОБА_3 належних та допустимих доказів суду не надано, вимоги щодо недійсності кредитного договору не заявлялись.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення кредитної заборгованості у розмірі 19268.27 дол.США та зверненні стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У позовній заяві ПАТ «Універсал Банк» визначило заборгованість за кредитним договором у розмірі 18 519,67 доларів США і 1964,68 доларів США відсотків, а також пеню у розмірі 221 156,57 грн.

Відповідно до абзацу 4 частини 1 статті 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується у гривнях з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати.

Станом на день сплати банком судового збору (21.07.2017 року) офіційний курс гривні до долара США становив 26 грн. Таким чином, ціна позову в еквіваленті становить 753 749,67 грн (((18 519,67 дол.США + 1964,68 дол.США) х 26) + 221 156,57 грн). За подання позовів ПАТ «Універсал Банк» сплачено по 11 261,45 грн судового збору за кожний позов - заявлений до ОСОБА_3 (а.с.1 т.1) і ОСОБА_2 (а.с.104 т.1).

Чернігівським апеляційним судом позовні вимоги задоволено частково і визначено заборгованість у розмірі 19268,27 доларів США, що в еквіваленті становить 500 975,02 грн. З викладеного вбачається, що позовні вимоги задоволено на 66,46%. Таким чином, з ОСОБА_3 і ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 7485 грн з кожного за розгляд справи судом першої інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просив скасувати рішення суду першої інстанції в повному обсязі. За подання апеляційної скарги ним сплачено судовий збір у розмірі 33 780,47 грн. Апеляційна скарга задоволена на 33,27%, в зв'язку з чим з банку на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 11 238,7 грн (33780,47 х 33,27%).

Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов'язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов'язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Таким чином, провівши взаємозалік належного до сплати ОСОБА_3 і ПАТ «Універсал Банк» судового збору, колегія суддів приходить до висновку, що з банку на користь ОСОБА_3 належить стягнути 3753,7 грн (11 238,7 грн - 7485 грн) за апеляційний розгляд справи.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 376 ч.1 п.4, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 22 травня 2018 року скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (місцезнаходження: вул.Автозаводська, 54/19, м.Київ; ) заборгованість за кредитним договором № 35-1/36К-05 від 18 липня 2005 року у розмірі 19268,27 доларів США, з яких 18519.67 доларів США заборгованість по тілу кредиту та 748.60 США заборгованість по відсотках.

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2 про стягнення пені відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (місцезнаходження: вул.Автозаводська, 54/19, м.Київ; ) судовий збір у розмірі 7485 грн за розгляд справи судом першої інстанції.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити частково.

Звернути стягнення на нерухоме майно: нежитлову будівлю - магазин «Запчастини», загальною площею 51,4 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, розташованої на землях Борзнянської міської ради, яка належить іпотекодавцю - майновому поручителю на праві власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого Виконавчим комітетом Борзнянської міської ради 12 березня 2004 року, зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно під № 2883876, про що Ніжинським МБТІ 12.03.2004 року зроблено запис за № 9 в книзі 1; однокімнатну квартиру під номером 2 (два), що знаходиться в АДРЕСА_1 Чернігівської області, загальна площа якої становить 37.9 (тридцять сім цілих і дев'ять десятих) квадратних метрів, житлова площа 15,8 (п'ятнадцять цілих і вісім десятих) квадратних метрів, яка належить іпотекодавцю - майновому поручителю на праві спільної сумісної власності на підставі рішення місцевого суду Борзнянського району від 19 квітня 2004 року, зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно під №5916131, про що Ніжинським МБТІ 20.05.2004 року зроблено запис за номером 3373 в книзі 18; житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1, розташованого на землях Борзнянської міської ради, будинок дерево - А, житлова площа якого становить 54,9 кв.м (п'ятдесят чотири цілих і дев'ять десятих квадратних метрів, загальна площа -198,1 кв.м (сто дев'яносто вісім цілих і одна десята) квадратних метрів, веранда - дерево-а, ганок бетонне-а2, нежитловий підвал цегла -Пд, сарай дерево - Б, огорожа - плоский шифер-1, металева сітка - 4, ворота з хвірткою металеві - 2-3, який належить іпотекодавцю-майновому поручителю на праві особистої власності на підставі договору дарування, посвідченого Борзнянською державною нотаріальною конторою 07 травня 2001 року за реєстр. № 1664 та зареєстрованого в Ніжинському МБТІ 07 травня 2001 року за номером запису 479 в книзі 2, реєстраційний номер 6142097, з метою погашення заборгованості ОСОБА_2 перед Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» за кредитним договором № 35-1/36К-05 від 18 липня 2005 року у розмірі 19268,27 доларів США, шляхом проведення прилюдних торгів, визначивши початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (місцезнаходження: вул.Автозаводська, 54/19, м.Київ; ) на користь ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) судовий збір у розмірі 3753 грн 70 коп за апеляційний розгляд справи.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 21 грудня 2018 року.

Головуючий: Судді: