Справа № 431/5350/18
Провадження № 2/431/1440/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(Повний текст)

26 листопада 2018 року Старобільський районний суд Луганської області

у складі: головуючого - судді Пелиха О.О.,

за участі секретаря с/з ОСОБА_1,

позивача ОСОБА_2,

розглянувши у спрощеному провадженні в залі суду в м. Старобільську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про виплату заборгованості за несвоєчасний розрахунок при звільненні,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції (далі ГУНП) в Луганській області про виплату заборгованості за несвоєчасний розрахунок при звільненні, в якому просив суд стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 9 917 грн., моральну шкоду у розмірі 8 000 грн. та витрати на ліки у розмірі 3 451 грн. 18 коп.

В обґрунтування позову посилався на те, що він з 27 квітня 2015 року по 03 вересня 2018 року працював в тренінговому центрі ГУНП України в Луганській області на посаді старшого комірника та слюсаря сантехніка. Був звільнений з займаної посади за згодою сторін. Своєчасно з ним розрахунок проведено не було, останню суму він отримав 01.10.2018, а тому відповідно затримка виплати склала 27 днів. Його середній заробіток за весь час затримки, за його розрахунком, склав 9 917 грн. Несвоєчасно проведений розрахунок привів до погіршення стану його здоровя, тяжкого майнового становища, що унеможливило забезпечення нормального існування його та членів його сімї, він змушений був 22 дні лікуватися. Витрати на ліки склали 3 451 грн. 18 коп. Розмір завданої моральної шкоди він оцінює у 8 000 грн.

06 листопада 2018 року позивач надав до суду додаток до позовної заяви в якому зазначив, що у звязку з перенесенням розгляду справи на 26.11.2018, вважав, що затримка склала вже 57 днів, а саме з 01.10.2018 по 26.11.2018, у звязку з чим, середній заробіток за весь час затримки склав суму у розмірі 20 936 грн. 10 коп. При цьому, розмір моральної шкоди він оцінює у 16 000 грн.. Вказані суми просив суд стягнути з відповідача.

У судовому засідання позивач позов підтримав в повному обсязі та просив суд його задовольнити.

Відповідач - представник ГУНП України в Луганській області до суду не зявився, надав суду письмовий відзив в якому зазначив, що дійсно позивач працював та був звільнений згідно положень п.1 ст.36 КЗпП України, остаточний розрахунок з ним було проведено 27.09.2018 в день виплати заробітної плати, а 01.10.2018 ОСОБА_2 було перераховано суму по лікарняному за рахунок ФСС після отримання відповідного фінансування. Вважав вимоги щодо стягнення виплат за несвоєчасний розрахунок не обґрунтованими та безпідставними. Будь яких доказів того, що моральна шкода позивачу була завдана саме відповідачем ОСОБА_2 не надано, а тому в цій частині у задоволенні позову також вважав, що слід відмовити.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши наведені у позові доводи, повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_3 ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб.

Приписами ст.43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

ОСОБА_3 з наказу від 31.08.2018 №405 о/с слюсаря сантехніка тренінгового центру ГУНП України в Луганській області на підставі п.1 ст. 36 ОСОБА_2 з 03.09.2018 було звільнено за згодою сторін з виплатою компенсації за 18 днів невикористаної відпустки за фактично відпрацьований час з 07.11.2017 по 03.09.2018 (а.с.5)

При звільненні з ОСОБА_2 не був проведений повний розрахунок та належні йому кошти виплачені не були і як зазначає у своєму відзиві відповідач остаточний розрахунок було проведено 01.10.2018, що підтверджується відповідними розрахунками.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

ОСОБА_3 з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Судова практика склалася таким чином, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку - він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Відповідно до п. 3 розділу 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Пунктом 8 розділу 4 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Суд вважає законною вимогу позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.09.2018 року по час фактичного розрахунку з 01.10.2018.

При цьому, судом при розрахунку береться середньоденна заробітна плата позивача, яка складає 367,30 грн. За період з 03.09.2018 по 01.10.2018 було 20 робочих днів за виключенням вихідних, а тому відповідно сума у розмірі 7 346 грн. є сумою, яка підлягає стягненню.

Щодо заявленої позивачем моральної шкоди, суд враховує, що відповідно до ст. 2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

ОСОБА_3 ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Судова практика склалась таким чином що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

За наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (невиплати належних йому грошових сум), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Виходячи з вищевикладеного, суд вбачає підстави для задоволення позовних вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, проте з урахуванням перенесених моральних страждань, обставин справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 2 000 грн. відшкодування моральної шкоди, а тому позов задовольняє частково.

Стягнення витрат на ліки у розмірі 3 451 грн. 18 коп. не ґрунтується на законні, а тому підстави для стягнення вказаної суми з відповідача відсутні.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 1762 грн..

Приймаючи до уваги наведене, суд вважає, що позов заявлено законно, обґрунтовано, а тому задовольняє його.

На підставі ст. 43 Конституції України, ст. 116, 117, 47, 2371 КЗпП України, керуючись ст.ст.2, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про виплату заборгованості за несвоєчасний розрахунок при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Луганській області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 7 346 грн. та моральну шкоду у розмірі 2 000 грн.

Стягнути Головного управління Національної поліції в Луганській області на користь держави судовий збір у розмірі 1 762 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до Луганського апеляційного суду області шляхом подання апеляційної скарги через Старобільський районний суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Пелих