У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" травня 2018 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючої судді Яровенко Н.О.

при секретарі Грінкевич А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві подання приватного виконавця ОСОБА_1 про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку,

в с т а н о в и в:

Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 звернувся до суду з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку посилаючись на те, що в провадженні приватного виконавця ОСОБА_1 знаходяться виконавчі провадження № № 54002934; 56214947 відносно боржника ОСОБА_2 Постановою приватного виконавця від 07 травня 2018 року вищевказані виконавчі провадження об'єднанні у зведене виконавче провадження № 56348003. В процесі здійснення виконавчого провадження було з'ясовано, що боржник працює в ТОВ «Глобал Тех Сервіс». Було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію, та інші доходи боржника, однак будь-яких утримань з подальшим перерахуванням стягувачу не здійснювалося. Загальний розмір заборгованості ОСОБА_2 за зведеним виконавчим провадженням складає 91 050,00 грн. Задля реального погашення заборгованості з виплати аліментів та пені, що виникла внаслідок затримки у їх виплаті, необхідно реалізувати частку, яка належить боржнику та право власності на яку не зареєстровано. Тому приватний виконавець ОСОБА_1 просить суд дозволити реалізацію Ѕ квартири № АДРЕСА_1, яка має загальну площу 61,70 кв.м. та належить боржнику ОСОБА_2 на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 січня 2015 року по справі № 755/28191/14-ц та право власності на яку ним зареєстроване в установленому законом порядку.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Дніпровського районного суду м, Києва від 21 січня 2015 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа Державна реєстраційна служба України про поділ спільного майна подружжя. Визнано за ОСОБА_2 в порядку поділу майна подружжя право власності на Ѕ частку квартири № АДРЕСА_1, яка має загальну площу 61,70 кв.м., жилу площу 32,40 кв.м., визнано за ОСОБА_4 в порядку поділу майна подружжя право власності на Ѕ частку квартири № АДРЕСА_1, яка має загальну площу 61,70 кв.м., жилу площу 32,40 кв.м. (а.с. 11-13).

Постановою від 23 травня 2017 року державним виконавцем Дніпровського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Бондарчук Ю.М. відкрито виконавче провадження № 54002934 на підставі виконавчого листа № 755/18387/16-ц виданого 17 травня 2017 року про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей: доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1 500,00грн. щомісячно, починаючи з 16 грудня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття; доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1 000,00грн. щомісячно, починаючи з 16 грудня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 4).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_1 відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 755/12630/17 виданого 04 квітня 2018 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 46 050, 00 грн. (а.с. 6)

Постановою від 17 квітня 2018 року приватним виконавцем ОСОБА_1 прийнято виконавче провадження № 54002934 (а.с. 5).

Постановою від 25 квітня 2018 року звернено стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_2 (а.с. 8).

Постановою від 07 травня 2018 року приватним виконавцем ОСОБА_1 об'єднано виконавчі провадження № 54002934, № 56214947 у зведене виконавче провадження № 56348003 (а.с. 3)

07 травня 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва ОСОБА_1 винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_2 на Ѕ частки квартири, місцезнаходження: АДРЕСА_1.

Згідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження на Ѕ частки квартири № АДРЕСА_1 накладено арешт (а.с. 15).

Відповідно до ч. ч.10, 11 ст. 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд негайно розглядає подання державного виконавця, приватного виконавця без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

Порядок звернення стягнення на майно боржника передбачений Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавце проваження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 48 Закону України «Про виконавце проваження», стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Згідно ч. 8 ст. 48 Закону України «Про виконавце проваження», виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на об'єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

З матеріалів подання та доданих документів не вбачається направлення запитів приватного виконавця щодо наявності у боржника ОСОБА_2 у банках та інших фінансових установах грошових коштів у національній та іноземній валютах та інших цінностей. Крім того, не вбачається інформації про наявність у боржника ОСОБА_2 рухомого майна, на яке може бути звернуто стягнення в першу чергу.

Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва ОСОБА_1 звернувся до суду з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно, боржника право власності на яке не зареєстровано в установленому порядку, однак в прохальній частині просить дозволити реалізацію Ѕ частки квартири, що суперечить вимогам ЦПК України.

Відповідно до Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5 у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідно надати - копію дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду.

Пунктом 3 розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5 заявка на реалізацію арештованого майна подається разом із такими документами (в електронній або паперовий формі):

- копія виконавчого документа, а в разі наявності зведеного виконавчого провадження - довідка виконавця щодо загальної кількості виконавчих документів та суми, що підлягає стягненню за ними;

- копія постанови про опис та арешт майна боржника, а у разі якщо опис та арешт майна проводили до набрання чинності Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» - копія акта опису та арешту майна боржника;

- копії документів, що підтверджують вартість (оцінку) майна (повідомлення сторін про визначення вартості майна, акт виконавця про визначення вартості майна або звіт суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання про оцінку майна, строк чинності якого відповідає вимогам частини шостої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження»);

- у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, - копія дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду;

- копії документів, що підтверджують наявність (відсутність) чинних обтяжень майна.

Судом встановлено, що неповнолітні діти ОСОБА_6 та ОСОБА_7 проживають в квартирі АДРЕСА_1 разом з матір'ю, дана обставина встановлена рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21 січня 2015 року.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Закону України «Про охорону дитинства» держава гарантує дитині право на охорону здоров'я, безоплатну кваліфіковану медичну допомогу в державних і комунальних закладах охорони здоров'я, сприяє створенню безпечних умов для життя і здорового розвитку дитини, раціонального харчування, формуванню навичок здорового способу життя.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до вимог ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України", ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Частинами 1, 2 статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину.

Такі заходи захисту, у випадку необхідності, включають ефективні процедури для розроблення соціальних програм з метою надання необхідної підтримки дитині й особам, які турбуються про неї, а також здійснення інших форм запобігання, виявлення, повідомлення, передачі на розгляд, розслідування, лікування та інших заходів у зв'язку з випадками жорстокого поводження з дитиною, зазначеними вище, а також, у випадку необхідності, для порушення початку судової процедури.

Дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи не встановлено звернення приватного виконавця ОСОБА_1 до житлово-експлуатаційної організації, на балансі якої перебуває булинок № 39-А по вул. Алма-Атинській в м. Києві, для отримання інформації щодо реєстрації неповнолітніх дітей у квартирі № 303 зазначеного будинку та у випадку їх реєстрації до органів опіки та піклування для отримання дозволу на реалізацію арештованого майна або наявності відповідного рішення суду.

Враховуючи, що приватним виконавцем не здійснені всі заходи, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» для належного виконання судового рішення та те боржнику ОСОБА_2 належить на праві власності 1/2 частина квартири за адресою: АДРЕСА_1, а за вказаною адресою окрім боржника та стягувача проживають ще дві повнолітні особи, суд приходить до висновку, що дозвіл на примусову реалізацію вищевказаної частини квартири призведе до порушення здорового та нормального зростання дітей. Крім того, примусова реалізація Ѕ частини квартири може призвести до погіршення рівню життя, достатнього для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку дітей, що є неприпустимим з огляду на дотримання прав дитини, які їй гарантуються державою та міжнародним співтовариством.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За положеннями вищевказаних норм суди мають належним чином обґрунтовувати свої рішення.

Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, звернення приватного виконавця до суду з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно є крайнім та передчасним заходом, а тому в задоволенні подання слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 435 ЦПК України, Законом України "Про виконавче провадження", -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні подання приватного виконавця ОСОБА_1 про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку - відмовити.

До суду може бути подана апеляційна скарга на ухвалу протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення, а особами, які не були присутні при її оголошенні протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Н.О. Яровенко