Справа № 132/2362/17
Провадження № 22-ц/801/16/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Павленко І. В.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2018 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю.Б.,

суддів Міхасішина І.В., Стадника І.М.,

з участю секретаря судового засідання: Безрученко Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 30 березня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Павленка І.В. у м. Калинівка Вінницької області, зі складенням його повного тексту 06 квітня 2018 року,

у справі № 132/2362/17 за позовом ОСОБА_4, правонаступниками якої є ОСОБА_3 та ОСОБА_5, до ОСОБА_6, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватного нотаріуса Калинівського районного нотаріального округу Майбороди Григорія Прохоровича, про визнання договору дарування недійсним та визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, -

в с т а н о в и в:

26.07.2017 року ОСОБА_4 звернулася до Калинівського районного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_6 про визнання договору дарування недійсним. 19.09.2017 року від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, згідно якої позивач просила визнати недійсним договір дарування від 26.03.2008 року житлового будинку з господарськими будівлями під номером АДРЕСА_1, та визнати недійсним договір купівлі-продажу від 14.10.2014 року земельної ділянки площею 0,0864 га, що розташована за цією ж адресою.

Позовна заява мотивована тим, що 06.08.2013 року, на її попереднє звернення до нотаріуса Калинівського районного нотаріального округу Майбороди Г.П., ОСОБА_4 отримала копію договору дарування житлового будинку від 26.03.2008 року, згідно умов якого вона подарувала ОСОБА_6 житловий будинок з господарськими будівлями під номером АДРЕСА_1, що даний правочин, а саме договір дарування вчинений під впливом помилки, оскільки вона пристала на пропозицію сина ОСОБА_8 та дочки ОСОБА_3 про те, що вони будуть виконувати всі її розпорядження, матеріально підтримувати та доглядати її, і в разі смерті набудуть її майно в рівних частинах. Через похилий вік, поганий зір та слух, відсутність правових знань ОСОБА_4 поклалась та повністю довіряла своїм дітям, з якими вела розмову про укладе ння заповіту в рівних частках. Перебуваючи у похилому віці, у немочному стані ОСОБА_4 не могла безоплатно передати своє єдине житло без відповідного обов'язку по догляду і її довічному забезпеченню. ОСОБА_8 (батько відповідачки) привіз її до нотаріуса, показавши якісь папери, сказав підписати на що вона погодилась. За таких обставин і було вчинено договір дарування.

За домовленістю відповідача з позивачем договір дарування будинку мав бути розірваний в позасудовому порядку, а саме нотаріально за спільною згодою.

Укладаючи договір купівлі-продажу земельної ділянки з ОСОБА_6, вважала, що за спільною згодою з ОСОБА_6 розривають договір дарування будинку від 26.03.2008 року. Підписуючи документи, ОСОБА_4 через свій похилий вік, поганий зір та слух, відсутність правових знань, не знала та не розуміла їх юридичної природи та правових наслідків, вважаючи, що повертає житловий будинок та підписує спадковий договір по якому, у разі виконання усіх її розпоряджень, після смерті будинок перейде відповідачу. Проте, 27.03.2017 року ОСОБА_4 випадково дізналась, що ОСОБА_6 не повернула їй будинок, а ще й протиправно, обманним шляхом, заволоділа земельною ділянкою.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 14 травня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_4, правонаступниками якої є ОСОБА_3 та ОСОБА_5, до ОСОБА_6, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватного нотаріуса Калинівського районного нотаріального округу Майбороди Григорія Прохоровича, про визнання договору дарування недійсним та визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, як правонаступник ОСОБА_4, просить рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 14 травня 2018 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_4 задовольнити, оскільки з вказаним рішенням суду правонаступник категорично не погоджується, вважає його незаконним та таким, що порушує норми як матеріального, так і процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що представником позивача надавалася повна медична документація на підтвердження того, що позивач на момент укладення спірних правочинів дійсно хворіла, проте дані докази суддею фактично були проігноровані. Позивач після укладення оскаржуваних правочинів продовжувала проживати до моменту смерті у житловому будинку, який був єдиним житлом ОСОБА_4, діти допомагали ОСОБА_4 у всьому може свідчити про помилку та неправильне сприйняття позивачем фактичних обставин правочинів. Про відсутність наміру відчужувати будинок та земельну ділянку свідчить також те, що будь-яких коштів за це ОСОБА_4 не отримувала.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача її доводи не визнав, вказавши на безпідставність і на законність та обґрунтованість рішення суду, вказав на те, що суд першої інстанції не повинен був окремо зазначати щодо кожного захворювання (остеопороз кісток хребта, бронхіальна астма та інше), що воно не підтверджує обґрунтованість підстав позову. У даній справі відмінні обставини укладення договорів, підстави позову ніж у справах, у яких Верховний Суд України сформулював свої правові позиції, і на які посилається апелянт. У покійної ОСОБА_4 спірний будинок був не єдиним житлом, вона укладала інші правочини по відчуженню свого майна.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що між сторонами виникли правовідносини щодо недійсності правочинів, зокрема, щодо недійсності договору дарування та договору купівлі-продажу з підстави вчинення його під впливом помилки, тобто особа, яка вчинила правочин, помилилась щодо обставин, які мають істотне значення.

Судом встановлено, що 26.03.2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було укладено договір дарування будинку, посвідчений приватним нотаріусом Калинівського районного нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №1425, згідно умов якого ОСОБА_4 передала безоплатно у власність (подарував), а ОСОБА_6 прийняла в дарунок-житловий будинок з господарськими будівлями під номером АДРЕСА_1 (п.1 Договору дарування).

Дарувальник (ОСОБА_4.) стверджує, що дарування здійснюється ним без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізично так і морально (п.5 Договору дарування).

Підписання цього договору буде свідчити про те, що цей договір Дарувальником і Обдаровуваною, прочитано особисто, зміст цього їм зрозумілий і відповідає їхній волі, а предмет дарування АДРЕСА_1, фактично прийнятий Обдаровуваною (п.12 Договору дарування).

Даний договір підписаний сторонами власноручно. Сторони попередньо ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений ними правочин, зокрема, з вимогами щодо недійсності правочину.

Вказані обставини встановлені із Договору дарування будинку від 26.03.2008 року.

Встановлено, що 14.10.2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Калинівського районного нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №1414, згідно умов якого ОСОБА_4 передала у власність ОСОБА_6, а ОСОБА_6 прийняла у власність земельну ділянку площею 0,0864 гектара, в межах згідно з планом, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, і сплачує відповідну грошову суму за вказану земельну ділянку, визначену в п.4 цього договору (77000 грн.) (п.1 Договору купівлі-продажу).

Цільове призначення відчужуваної земельної ділянки - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. (п.2 Договору купівлі-продажу).

На земельній ділянці, наданій для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель, знаходиться житловий будинок, який належить покупцю (ОСОБА_6.) на підставі договору дарування, посвідченого Майбородою Г.П., приватним нотаріусом Калинівського районного нотаріального округу 26.03.22008 року за реєстровим № 1425 (п.п.3 Договору купівлі-продажу).

Продавець (ОСОБА_4.) та покупець (ОСОБА_6.) стверджують, що цей договір не носить характеру фіктивного чи удаваного правочину. Їм зрозумілі суть і значення цього Договору, а також правові наслідки його укладення (п.8 Договору купівлі-продажу).

Сторонам договору, відповідно до п.12 нотаріусом роз'яснено, зокрема, зміст статей 182, 632, 655, 657, 659 ЦК України, що стосуються договору купівлі-продажу.

Даний договір підписаний сторонами власноручно, діючи добровільно і перебуваючи при здоровому розумі і ясній пам'яті, розуміючи значення своїх дій. Сторони попередньо ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений ними правочин, зокрема, з вимогами щодо недійсності правочину.

Вказані обставини встановлені із Договору купівлі-продажу від 14.10.2014 року.

Переглядаючи в апеляційному порядку судове рішення, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови "Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними" від 6 листопада 2009 року N 9 роз'яснив, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз'яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Лише в разі встановлення цих обставин норми частини першої статті 229 та статей 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем недоведено обставин, передбачених вказаними нормами матеріального права, необхідних для визнання недійсним правочину та застосування наслідків його недійсності.

ОСОБА_4 звернулася до Калинівського районного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_6 про визнання договору дарування недійсним з підстав того, що правочин вчинено під впливом обману. Уточнивши підстави позову, позивач вказує на те, що договір дарування та договір купівлі-продажу слід визнати недійсними з підстав вчинення їх під впливом помилки, оскільки позивач помилилась щодо обставин, які мають істотне значення. Позивач вважала, що вчиняє заповіт, оскільки потребувала догляду, відповідач запевнила її, що особисто буде доглядати її, виконувати всі її розпорядження, забезпечуватиме ліками та продуктами харчування, утримувати житловий будинок з господарськими будівлями.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати або, навпаки, бути відсутніми саме на момент вчинення правочину. Сторона на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка насправді мала місце, та надати відповідні докази, які б свідчили про її помилку, зокрема, щодо правової природи правочину.

Судом встановлено, що позивач не перебувала на утриманні відповідача як до, так і після укладення оспорюваного правочину, доказів того, що на час укладання договору в 2008 році стан її здоров'я погіршився і вона стала потребувати сторонньої допомоги матеріали справи не містять.

Позивач надала докази про наявність у неї певних захворювань, проте не надано доказів на підтвердження того, що наявність таких захворювань позбавляє позивача чути, бачити, розуміти, читати, розмовляти, усвідомлювати свої дії чи керувати ними. А отже посилання апеляційної скарги про те, що позивач на момент укладення спірних правочинів дійсно хворіла не спростовують вірні висновки суду першої інстанції.

При цьому з пояснень приватного нотаріуса Майбороди Г.П. суд установив, що на момент укладення договору дарування будинку ОСОБА_4 мала гарний стан здоров'я, перебувала при здоровому розумі і ясній пам'яті, була ознайомлена з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений правочин. А також суд враховує, що позивач самостійно підписала оспорювані договори.

Доводи апеляційної скарги про відсутність наміру відчужувати будинок та земельну ділянку свідчить також те, що будь-яких коштів за це ОСОБА_4 не отримувала не заслуговують на увагу, оскільки за договором дарування майно безоплатно переходить із власності однієї особи у власність іншої особи. Щодо договору купівлі-продажу, то колегія суддів враховує той факт, що пунктом 2.1. договору купівлі-продажу земельної ділянки продавець підтвердила факт повного розрахунку за продану земельну ділянку, а також те, що за загальним правилом невиконання чи неналежне виконання правочину не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання правочину недійсним, не передбачені такі наслідки і даним договором купівлі-продажу.

Крім того, позивач раніше вже укладала аналогічні договори. Так, 09.10.2003 року ОСОБА_4 уклала договір дарування будинку із ОСОБА_9, відповідно до якого подарувала останній будинок АДРЕСА_2. А 23.05.2016 року уклала договір купівлі-продажу земельної ділянки із ОСОБА_9, згідно якого продала останній земельну ділянку під вказаним будинком.

Отже, зазначене свідчить про те, що позивач ще до укладення спірних договорів була обізнана про правову природу таких договорів та спростовує доводи позивача, що підписуючи документи при вчиненні договору дарування вважала, що складає заповіт, а укладаючи договір купівлі-продажу земельної ділянку вона вважала, що повертає собі будинок та підписує спадковий договір по якому, у разі виконання усіх розпоряджень, після її смерті будинок перейде відповідачу.

При цьому позивач, як і її представник, не конкретизують зміст цих розпоряджень, що позбавляє суд надати їм відповідну правову оцінку.

Доводи представника позивача про те, що позивач після укладення оскаржуваних правочинів продовжувала проживати до моменту смерті у житловому будинку, який був єдиним житлом ОСОБА_4, а діти допомагали ОСОБА_4 у всьому, а тому і приводу перечитувати заповіт у неї не було, не спростовують вірні висновки суду першої інстанції.

Те, що догляд і піклування за ОСОБА_4 здійснював її син, а потім і внучка (відповідач) не вказує на те, що такий догляд був умовою договору дарування будинку, оскільки дитина, повнолітня дочка, син зобов'язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу (ч. 1 ст. 172 СК України), такий обов'язок був і у внучки (ч. 1 ст. 266 СК України).

Враховуючи наведене, колегія суддів прийшла до висновку залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 375, 379, 382, 384, 389 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 30 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складення повного тексту постанови.

Головуючий: Войтко Ю.Б.

Судді: Міхасішин І.В.

Стадник І.М.