АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 544/1055/16-ц Номер провадження 22-ц/786/847/18Головуючий у 1-й інстанції Нагорна Н. В. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого - судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Абрамова П.С.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

учасники процесу:

представник позивача Педоряка О.М.

представник відповідача ОСОБА_3

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк»

на рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 08 грудня 2017 року ухвалене суддею Нагорною Н.В., повний текст рішення складено - дата не вказана

у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості. 27.09.2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надав уточнену позовну заяву.

Позовна заява мотивована тим, що 26 квітня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_4 укладено договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 14 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, строк дії якої до 04/08, зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Згідно з договором позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та строки, визначені Тарифами та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлена відповідальність за порушення строку повернення кредиту та процентів за користування ним. При порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту він сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 3,00% на місяць, розраховані від суми залишку непогашеної заборгованості. Основними вимогами банку за кредитним договором до боржника є повернення наданих кредитних коштів та отримання відсотків за їх користування. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами договору. Однак позичальник у порушення вимог ст.525, 530, 629, 1054 ЦК України взяті на себе зобов'язання за договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим розмір простроченої заборгованості по кредиту перед ПАТ КБ «ПриватБанк» згідно розрахунку станом на 30 серпня 2016 року склав 16 678,21 грн. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору і як вбачається з розрахунку заборгованості порушення умов договору по поверненню кредитних коштів, сплати відсотків зі сторони відповідача, мало місце ще до настання дати сплати останніх щомісячних платежів. Згідно умов п.п.5.5.1, 5.5.2 кредитного договору при непогашенні кредиту в термін, встановлений п.п.5.2, 5.3, 5.5 договору, заборгованість в частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою, на залишок заборгованості з простроченої суми кредиту розрахунок відсотків здійснюється відповідно до п.5.5.2 даного договору з дати виникнення простроченої заборгованості. Розрахунок відсотків за користування кредитом здійснюється з дати списання коштів з позичкового рахунку до майбутньої дати сплати відсотків, а також за період, що починається з попередньої дати сплати відсотків по поточну дату сплати відсотків. Розрахунок відсотків здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. Нарахування відсотків здійснюється на дату сплати відсотків, при цьому відсотки розраховуються на непогашену частину кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними ресурсами, виходячи з фактичної кількості днів у році. Отже, датою 04/08 (останній день строку дії картки) визначено кінцеву дату для здійснення позичальником останнього щомісячного платежу по погашенню кредиту в розмірі та в строки, встановлені Тарифами при відсутності порушень по сплаті та простроченої заборгованості, а не кінцевий термін спливу виконання своїх грошових зобов'язань за кредитним договором б/н від 26 квітня 2006 року та припинення зобов'язань в цілому. Отримані позичальником кредитні кошти банку не повернуті, тим самим, враховуючи, що кредитний договір від 26 квітня 2006 року не є розірваним чи припиненим згідно ст.599, 651, 654 ЦК України, відповідно до п.4.8 кредитного договору відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості по кредиту як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами, оскільки розрахунок заборгованості здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. ПАТ КБ «ПриватБанк» просив суд стягнути з відповідача на користь банку суму заборгованості за кредитом - 16 678,21 грн., заборгованість по відсоткам - 72 390,07 грн., а всього 89 068,28 грн.

27.09.2017 р. отримано електронною поштою місцевого суду уточнену позовну заяву, в якій позивач просив стягнути з ОСОБА_4 на свою користь заборгованість по відсотках за період з 30.08.2013 р. по 30.08.2016 р. у розмірі 30 465,63 грн. та понесені судові витрати (а.с.97-101).

Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 08 грудня 2017 року у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не надав суду належних та допустимих доказів (договору, змін до договору, тарифів, памятки клієнта тощо), які б свідчили про узгоджений сторонами порядок нарахування процентів після закінчення строку дії договору, на підставі яких банк нараховував відповідні проценти за період з 30.08.2013 по 30.08.2016.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення місцевого суду скасувати з підстав порушення місцевим судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, стягнути з відповідача судові витрати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що згідно умов кредитного договору б/н від 26.04.2006 року позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені Тарифами та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлена відповідальність за порушення строку повернення кредиту та процентів за користування ним. При порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, він сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 3,00% на місяць розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості. У відповідності до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Положення ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Згідно умов п.п. 5.5.1, 5.5.2 кредитного договору, при непогашенні кредиту в термін, встановлений п.п.5.2, 5.3, 5.4 договору, заборгованість у частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою, на залишок заборгованості з простроченої суми кредиту розрахунок відсотків здійснюється відповідно до п.5.5.2 даного договору з дати виникнення простроченої заборгованості. Розрахунок відсотків за користування кредитом здійснюється з дати списання коштів з позичкового рахунка до майбутньої дати сплати відсотків, а також за період, що починається з попередньої дати сплати відсотків по поточну дату сплати відсотків. Розрахунок відсотків здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. Нарахування відсотків здійснюється на дату сплати відсотків, при цьому відсотки розраховуються на непогашену частину кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними ресурсами, виходячи з фактичної кількості днів у році.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, вважає рішення суду законним, а доводи апеляційної скарги необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин вбачається, що 26 квітня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк»», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого він отримав кредит в розмірі 14 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків у розмірі 3,00% за користування кредитом на місяць, з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки 04/08 (тобто до 30.04.2008). Інших умов договору сторони не підписували.

Позичальник належним чином свої зобов'язання за кредитним договором від 26 квітня 2006 р. не виконував, у зв'язку з чим судовим наказом Пирятинського районного суду Полтавської області від 24 вересня 2008 року (а.с. 36) з ОСОБА_4 на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» стягнута заборгованість за кредитом в сумі 16 678,21грн., заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 7 232,47 грн, а всього стягнуто 23 910,68грн., що також підтверджено матеріалами цивільної справи №2-н-104/08 за заявою ЗАТ КБ «ПриватБанк» про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором від 26 квітня 2006 р.

Звертаючись у вересні 2016 року з даним позовом до місцевого суду та уточнюючи 27 вересня 2017 року свої позовні вимоги, банк посилався на те, що отримані позичальником кредитні кошти (тіло кредиту) в сумі 16 678,21грн. до теперішнього часу банку не повернуті, а кредитний договір від 26.04.2006 не є розірваним чи припиненим згідно ст.599, 651, 654 ЦК України, тому відповідач на підставі положень п.п. 5.2, 5.3, 5.5, 5.5.1, 5.5.2 кредитного договору повинен сплатити банку відсотки на суму простроченої заборгованості по кредиту як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами, оскільки розрахунок заборгованості здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом.

На обґрунтування вказаних доводів позивач надав розрахунок заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами, з якого вбачається, що відсотки нараховані виходячи з процентної ставки по договору (поточної) 30% та підвищеної ставки (простроченої) 60% та складають за період з 30.08.2013 року по 30.08.2016 року у розмірі 30 465,63 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що договором не встановлено розмір процентів, який нараховується після спливу строку дії кредитного договору, позивачем не визначено розмір нарахування процентів на рівні облікової ставки Національного банку України за користування кредитними коштами та не заявлено таких вимог, а місцевий суд не може вийти за межі заявлених позовних вимог.

Як встановила колегія суддів, висновок місцевого суду про відмову у задоволенні позову є правильним, проте, колегія суддів не погоджується з підставами, на які місцевий суд послався, відмовляючи у позові.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову є стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по відсотках за період з 30.08.2013 р. по 30.08.2016 р. у розмірі 30 465,63 грн. (а.с.97-101).

Згідно матеріалів справи, 26.04.2006 р. ОСОБА_4 отримав кредитні кошти у розмірі в розмірі 14 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків у розмірі 3,00% за користування кредитом на місяць, з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки 04/08, тобто до 30.04.2008 року, що підтверджується довідкою ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 9) та визнається сторонами.

24.09.2008 р., тобто в межах трирічного строку позовної давності, Пирятинським районним судом Полтавської області був виданий судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_4 на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом в розмірі 16 678,21 грн., заборгованість по процентам за користуванням кредитом - 7 232,47 грн., всього 23 910,68 грн., що підтверджується ксерокопією судового наказу (а.с. 36), на судовому наказі мається напис: «Судовий наказ не набрав законної сили» та підпис секретаря.

Із додаткових пояснень до апеляційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» від 11.05.2018 р. вбачається, що вказаний судовий наказ від 24.09.2008 р. до виконання позивачем не був пред»явлений та виконавче провадження по ньому не відкривалося.

З цього слідує, що заборгованість за кредитом на підставі судового наказу не була стягнута, а також те, що подачею заяви про видачу судового наказу перервався перебіг позовної давності.

Згідно ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Тобто, строк дії картки є до 30.04.2008 року, загальний строк позовної давності 3 роки закінчився 30.04.2011 р. З часу подачі кредитором заяви про видачу судового наказу (серпень-вересень 2008 р.) почався перебіг нового строку позовної давності після переривання його фактом подачі заяви про видачу судового наказу та цей строк тривав до серпня-вересня 2011 року.

Як вбачається із виписки по кредитній картці (а.с. 71-76), 26.05.2008 р. на картку надійшла готівка 500 грн., у подальшому відповідач кредитними коштами не користувався, 15.11.2014 р. відбулося автоматичне погашення простроченої заборгованості у розмірі 274,33 грн.

Самостійне автоматичне погашення позивачем простроченої заборгованості відповідача не є дією відповідача про визнання свого боргу і відповідно не може бути підставою для переривання строку позовної давності. Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Доказів того, що відповідач надавав згоду на здійснення списання вказаних коштів суду не надано. Отже, не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення. Матеріали справи не містять доказів того, що було волевиявлення боржника на погашення такого боргу, чи знав боржник про таке погашення та чи схвалив такі дії.

Як пояснив колегії суддів представник позивача, відсутні відомості про те, що дія кредитної картки продовжувалася банком після її закінчення 30.04.2008 р., що підтверджує те, що боржник був позбавлений реальної можливості доступу до користування кредитними коштами за цим договором.

Оскільки позивач звернувся до суду з даним позовом лише 15.05.2016 року, то він пропустив трирічний строк позовної давності, який почався для нього з серпня-вересня 2008 р. та тривав до серпня-вересня 2011 року, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову у зв»язку з пропуском строку звернення до суду.

Зі справи вбачається, що 08.12.2017 р. представник відповідача подав місцевому суду заяву про застосування позовної давності (а.с. 117).

Ухвалюючи судове рішення у справі, місцевий суд не звернув уваги на вище вказані обставини та прийшов до помилкового висновку про те, що до спірних правовідносин слід застосувати правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постанові від 07.09.2016 р. № 6-1412цс16 щодо визначення розміру процентів за користування кредитом на рівні облікової ставки НБУ, оскільки вказана правова позиція не може бути застосована при вирішенні спору, т.я. не регулює спірних правовідносин.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції неповно дослідив обставини справи, невірно застосував норми законодавства до спірних правовідносин, в зв'язку із чим прийняв незаконне рішення, яке підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п.1,3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1,3,4, 381 - 384 ЦПК України Апеляційний суд Полтавської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргуПАТ КБ «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 08 грудня 2017 року - скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 травня 2018 року.

Головуючий суддя-доповідач Дорош А.І.

Судді: Лобов О.А.

Абрамов П.С.