Справа № 489/4391/17
Номер провадження 2/489/556/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2018 року м. Миколаїв,

вул. Космонавтів,81/16 (81/17),

зал судових засідань №11

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

секретар судового засідання Сироватка Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта-Банк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ

У вересні 2017 р. ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ПАТ «Дельта-Банк», яким просила визнати виконавчий напис від 16.11.2011 р., зареєстрований в реєстрі за № 1320, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, щодо звернення стягнення на домоволодіння № 50 по вул. Електронній в м. Миколаєві, земельну ділянку площею 520 кв. м., розташованої за адресою вказаного домоволодіння, що належать ОСОБА_1, таким, що не підлягає виконанню та скасувати його.

Свої вимоги мотивувала тим, що:

-Виконавчий напис нотаріуса відносно її житлового будинку вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема вимог ст. 47 Конституції України, оскільки звернення стягнення на житло позивача може бути здійснено тільки на підставі рішення суду;

-Умови Договору іпотеки, що встановлюють право кредитора на звернення стягнення на предмет іпотеки за виконавчим написом нотаріуса є нікчемними, оскільки дане положення суперечить Конституції України;

-житловий будинок позивача, на який звернуто стягнення підпадає під дію ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який забороняє звертати стягнення на житло, яке надано ОСОБА_3 в якості забезпечення зобовязання за кредитом, а тому на нього не може бути звернуто стягнення;

-необхідний перелік документів, за яким нотаріус вчинив виконавчий напис на підставі іпотечного договору передбачений в п.1-1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172, в той час як нотаріус безпідставно застосував п.1;

-при вчиненні виконавчого напису нотаріус не впевнився в безспірності вимог кредитора, що спричинило вчинення виконавчого напису з порушенням вимог закону.

Відповідач ПАТ «Дельта-Банк» надав відзив на позов, згідно якого заперечував проти позову та вказував, що:

-посилання позивача на невідповідність норм ЗУ «Про іпотеку», «Про нотаріат» та Постанови КМУ «Про затвердження Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» нормам Конституції України є хибним та не відповідає дійсності, оскільки Конституційним судом невідповідність вказаних нормативно-правових актів або окремих їх положень (в контексті виниклих правовідносин) Основному Закону не встановлювалась;

-позивач пропустила строк позовної давності для звернення до суду із зазначеним позовом, оскільки про виконавчий напис їй відомо з 21.09.2012 р., в той час як з позовом до суду вона звернулась18.09.2017 року.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на їх задоволенні. При цьому, позивач не надала жодних пояснень коли саме їй стало відомо про виконавчий напис нотаріуса, доводів відповідача щодо пропуску нею строку позовної давності позивач також не спростувала.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення вимог заперечував, вказуючи на пропуск позивачем строку позовної давності.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази та правовідносини, що виникли між сторонами, суд при вирішенні справи виходить з такого.

23.07.2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1ю Анатоліївною був укладений Кредитний Договір, відповідно до умов якого Банк надав позивачу кредитні кошти в розмірі 150 000,00 доларів США, строком на 180 місяців до 22.07.2023 року.

Відповідно до п. 1.12 Договору позичальник зобовязаний сплачувати платежі за цим Договором у розмірі, порядку та строки, встановлені цим Договором та Графіком платежів щодо погашення суми кредиту, процентів за користування ним, комісій ОСОБА_3, сукупних послуг, які надаються позичальнику у звязку із укладенням цього Договору, а також інших фінансових зобовязань позичальника, які виникають у звязку із укладенням цього Договору.

Згідно п.3.1 Договору виконання позичальником зобовязань за цим Договором забезпечується іпотекою житлового будинку з надвірними спорудами та земельною ділянкою, який розташований за адресою: м. Миколаїв, вул.. Електронна,50.

Так, 23.07.2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1ю Анатоліївною був укладений Договір іпотеки, відповідно до якого позивач передала в іпотеку ОСОБА_3 домоволодіння, розташоване в Миколаївській області, місто Миколаїв, вул. Електронна, 50, до складу якого входять: житловий будинок літ. «Г-2», житловий будинок літ. «Б», сарай літ. «В», гараж літ. «Д» та огорожа, а також земельну ділянку площею 520 кв.м., розташовану за вказаною адресою.

Згідно п.2.1.4 Договору іпотеки у випадку невиконання Основного зобовязання іпотеко держатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки.

За п.4.3 Договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з порядком задоволення вимог іпотеко держателя, передбаченим п.4.4 цього договору.

Відповідно до п.4.5 Договору у випадку звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса реалізація предмету іпотеки здійснюється шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

З матеріалів справ вбачається, що 30.06.2010 року ТОВ «Український промисловий банк» за договором про передачу Активів та Кредитних зобовязань Укрпромбанку на користь ОСОБА_3, Договором №1 про внесення змін та доповнень до вказаного Договору з Додатком №1 до Договору №1 та Договором №2 про внесення змін до Договору про передачу активів, посвідчених ПН КМНО ОСОБА_4, передало право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами первісного кредитора.

16.11.2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 видано Виконавчий напис, за яким звернуто стягнення на домоволодіння, розташоване в Миколаївській області, місто Миколаїв, вул. Електронна, 50, до складу якого входять: житловий будинок літ. «Г-2», загальною площею 194,4 кв.м., житловою площею 130,6 кв.м., житловий будинок літ. «Б», загальною площею 24,9 кв.м., житловою площею 11,6 кв.м., сарай, гараж та огорожа, а також земельну ділянку площею 520 кв.м., розташовану по вул.. Електронній,50 в Ленінському (Інгульському) районі міста Миколаєва.

Відповідно до ст. 18 ЦК України визначено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

За змістом п. 1 до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 ( в редакції від 29.11.2001 року, що діяла на час вчинення спірного виконавчого напису 16.11.2011 року), відносяться нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Розділом 32 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 р.за №283/2882 для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Для вчинення виконавчого напису стягувачем або уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, має бути зазначено:відомості про найменування і адресу стягувача та боржника;дата та місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи;номери рахунків у банках, кредитних установах, код в ЄДРПОУ для юридичної особи;строк, за який має провадитися стягнення;інформація щодо суми, яка підлягає стягненню або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо.

Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів.

Пунктом 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №2 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» розяснено, що однією з обєктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу.

Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано предявлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, зясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Як правило у виконавчому написі сума є більшою ніж у вимозі, але це повязано з часом, який пройшов від надіслання вимоги і вчинення виконавчого напису.

Верховний суд України в постанові від 20 травня 2015 року в справі №6-158цс15 дійшов висновку, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обовязки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.

З огляду на викладене, посилання та доводи позивача щодо невиконання нотаріусом вимог закону та вчинення виконавчого напису з порушенням вимог Переліку документів, необхідних для його вчинення спростовуються, оскільки п.1-1 цього Переліку на момент вчинення виконавчого напису був відсутній в нормативно-правовому акті, відповідно на виниклі правовідносини не розповсюджується.

Доказів щодо наявності спору між сторонами на момент вчинення виконавчого напису позивачем також не надано.

Щодо доводів позивача про неможливість вчинення виконавчого напису, оскільки це порушує вимоги ст. 47 Конституції України, то суд не може прийняти їх до уваги, оскільки предмет іпотеки ні на момент вчинення виконавчого напису, ні на час розгляду справи не є єдиним житлом позивача, що підтверджується ксерокопією її паспорту, де зазначено місце реєстрації: АДРЕСА_1 та Витягом з реєстру прав власності, згідно якого позивачу крім спірного будинку належить також житловий будинок за адресою: Миколаївська область, Вітовський район, с. Мішково-Погорілове, 5.

Крім того, обґрунтування позивача щодо неможливості звернення стягнення на предмет іпотеки через дію ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є безпідставними, оскільки кредит, отриманий нею не є споживчим кредитом та у її власності перебуває інше нерухоме майно, а значить дія цього закону на правовідносини, що виникли між сторонами з приводу звернення стягнення не розповсюджується.

Відповідач вказує, що ОСОБА_1 пропустила строк для звернення із позовом до суду, оскільки про вчинений виконавчий напис їй стало відомо ще 21.09.2012 року, що підтверджується її підписом в Акті опису й арешту майна, проте позов нею до суду предявлено лише 18.09.2017 року, через що позивач пропустила строк позовної давності для звернення із даним позовом.

За змістом ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. (стаття 257 ЦК України)

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Так як, за правилом ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності є підставою для відмови в задоволенні заявлених вимог.

З матеріалів справи вбачається, що дійсно ОСОБА_1 про існування оспорюваного виконавчого напису про звернення стягнення на її майно було відомо ще у 2012 році, оскільки на підставі цього напису було описано та арештовано її майно, наявний її підпис у зазначеному Акті, в той час як із позовом про визнання його таким, що не підлягає виконанню позивач звернулась лише 21.09.2017 року.

При цьому, жодних клопотань щодо поновлення вказаного строку з причин поважності його пропуску позивачем під час розгляду справи не заявлено.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити через пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду із предявленим позовом.

Керуючись ст. ст. ,7,8,11,12,13,76,77,81,83,247,258,259,263,265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта-Банк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту ухвали. Учасник справи, якому повну рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 18.05.2018 року.

Суддя Н.С. Тихонова