Справа № 336/3927/18
Провадження № 2/336/2263/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2018 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Марко Я.Р., за участю секретаря судового засідання Палубінської К.М., розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги, -

ВСТАНОВИВ:

Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь концерну «Міські теплові мережі» суму заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у сумі 10 080, 96 грн. та судовий збір в розмірі 1 762,00 грн.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.08.2017 року по справі № 336/9606/13 скасовано судовий наказ, виданий Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за заявою концерну «Міські теплові мережі» про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в розмірі 10 080, 96 грн. Окрім того, зазначив, що концерн «Міські теплові мережі» у період з 01.12.2009 року по 01.10.2013 року надав послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в житлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 на загальну суму 10 080, 96 грн. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 130465109 від 11.07.2018 року квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві власності відповідачу. За твердженнями позивача, концерн «Міські теплові мережі» по відношенню до відповідача є виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 07.08.2018 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

29.10.2018 року відповідач подала до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого посилається на те, що жоден з доданих до позовної заяви позивачем документів не відповідає вимогам ДСТУ 4163-2003 «Уніфікована система організаційно розпорядчої документації. Вимога до оформлення документів»; до позовної заяви не додано жодного документа на підтвердження фактичної адреси позивача за адресою: м. Запоріжжя, вул. Цитрусова, буд. 9; позивачем без вихідного номеру додано виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 08.07.2016 року, яка не містить дати державної реєстрації внесення змін до Статуту концерну «Міські теплові мережі» (третя редакція). Окрім того, відповідач зазначає про те, що до позовної заяви не додано належним чином посвідчених копій ліцензій Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг на підставі яких концерн «Міські теплові мережі» здійснює свою господарську діяльність, а також не додано довідки щодо заборгованості за надання послуг з опалення та гарячого водопостачання, а копія особистого рахунку 31105746 не є відповідним розрахунком заборгованості, оскільки не оформлена у відповідності до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Відповідач вважає, що позивачем до позовної заяви не додано жодного первинного бухгалтерського документа, що унеможливлює проведення перевірки руху коштів за вказаним особистим рахунком, позивачем не надано жодних пояснень на підставі яких нормативних актів проведено протягом чотирьох років нарахування вартості наступних послуг: опалення квартири, гаряче постачання, постачання холодної води для гарячого водопостачання, водовідвід, абонплата опалення, а також зазначила, що в особистому рахунку 31105746 зазначені різні суми абонплати. На підставі викладеного, відповідач вважає, що провадження у справі відкрито за відсутністю належних доказів щодо наявності заборгованості за надані комунальні послуги, а також вважала за необхідне застосувати позовну давність щодо заявлених позовних вимог.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 08.11.2018 року клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи за позовом концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги за правилами загального позовного провадження залишено без задоволення.

У судове засідання 13.12.2018 року представник позивача не зявився, надав суду заяву за змістом якої просив долучити до матеріалів справи письмові докази, а саме копію Ліцензії № 345082 серії АВ, копії рішень виконавчого комітету Запорізької міської ради № 25 від 29.01.2009 року, № 39 від 31.01.2011 року, № 200 від 28.04.2011 року та докази направлення зазначених документів відповідачу. Окрім того, в поданій заяві просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує та заперечує проти клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не зявилась, подала до суду заяву за змістом якої, посилаючись на зайнятість її представника ОСОБА_2 в іншому судовому процесі, який відбудеться в Орджонікідзевському районному суді м. Запоріжжя, просила відкласти розгляд справи, проте жодних доказів на підтвердження зазначених обставин та підтвердження повноважень ОСОБА_2 як її представника, до заяви не додала.

Окрім того, 21.11.2018 року відповідачем до суду подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи, однак станом на 13.12.2018 року відповідач не скористалась таким правом.

Розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 275 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Провадження у даній справі відрито 07.08.2018 року, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Суд, враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги відсутність поважних причин незявлення відповідача та її представника в судове засідання, заяву представника позивача про розгляд справи без його участі, а також те, що в матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву, вирішив за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів.

При цьому, суд також врахував, що відповідач мала достатньо часу для подання суду всіх наявних у неї доказів та для подання відзиву з усіма наявними у відповідача аргументами та запереченнями проти позову, та/або для подання письмових пояснень представника відповідача, які він мав намір дати в судовому засіданні.

У відповідності до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин 1-4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 76 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

Відповідно до статей 77, 78, 79 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі статтею 80 Цивільного процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради № 25 від 29.01.2009 року «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» у м. Запоріжжі, починаючи з 01.01.2009 року виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн „МТМ" в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну „МТМ".

Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради № 200 від 28.04.2011 року «Про визначення виконавців комунальних послуг» з 01.04.2011 року Концерн визначений виконавцем послуг з централізованого опалення, підігріву питної води щодо населення, що мешкає в житловому фонді комунальної власності м. Запоріжжя в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ».

Відповідно до пункту 2.1. Статуту Концерну „Міські теплові мережі", затвердженого розпорядженням Запорізького міського голови № 1589 р. від 26.07.2002 року, зазначено, що основною метою діяльності Концерну є здійснення виробничо - технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально - економічних інтересів трудового колективу Концерну.

Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги»:

житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил;

виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору;

споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується інформацією, наданою Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради (а.с.27) та є споживачем послуг, які надає позивач.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 130465109 від 11.07.2018 року квартира розташована за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1. (а.с. 11).

Згідно з пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 (із змінами), розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Статтею 67 Житлового кодексу України передбачено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до статті 68 Житлового кодексу України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Відповідно до статті 162 Житлового кодексу України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Згідно з пунктом 4 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

Централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири, яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання.

За твердженням позивача квартира відповідача підключена до мережі централізованого опалення та постачання гарячої води, доказів на спростування вказаних обставин суду не надано.

Відповідно до частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний, зокрема: 1) укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; 5) оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з пунктом 3 частини 2 статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов'язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відсутність письмово оформленого договору між сторонами не свідчить про неотримання відповідачем відповідних послуг.

Судом встановлено, що концерн «Міські теплові мережі» надає послуги з теплопостачання, а відповідач користується вказаними послугами з теплопостачання, чим підтвердила свою згоду на отримання вказаних послуг, що призвело до виникнення між нею та позивачем договірних відносин, які регулюються цивільним законодавством, що підтверджує наявність у відповідача обов'язку сплачувати позивачеві за отримані послуги.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та правовою позицією Верховного Суду у постанові від 26.02.2018 року у справі № 711/11424/15-ц.

Статтею 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобовязання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 1 статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Позивач у період з 01.12.2009 року по 01.10.2013 року надав відповідачу послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання житлового приміщення на загальну суму 10 080,96 грн. За вказаний період відповідач не здійснила оплату за отримані послуги, у звязку з чим загальна сума заборгованості становить 10 080,96 грн., що підтверджується довідкою щодо заборгованості за надані послуги (а.с.5). Доказів протилежного суду не надано. Окрім того, матеріали справи також не містять доказів того, що відповідач зверталась до позивача у зв'язку з ненаданням послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання або наданням послуг неналежної якості.

Заперечення відповідача викладені у відзиві на позовну заяву не спростовують обставини, наведені у позовній заяві щодо надання позивачем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання житлового приміщення, що підтверджені матеріалами справи та не звільняє відповідача від обвязку сплати заборгованості за надані послуги.

Щодо тверджень відповідача про відсутность в матеріалах справи ліцензії на підставі якої позивач здійснює свою господарську діяльність та довідки щодо заборгованості за надані послуги з опалення та гарячого водопостачання, то суд вважає за необхідне зазначити, що в матеріалах справи міститься належним чином завірена копія ліцензії № 345082 серія АВ виданої Міністерством з питань житлово-комунального господарства України та довідка від 17.07.2018 року № 1774/091 (а.с. 5) щодо заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1.

Окрім того, у відзиві на позовну заяву відповідач заявила про застосування судом позовної давності до позовних вимог.

Відповідно до положень статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина1 статті 261 Цивільного кодексу України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Частиною 3 статті 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідач скористалась своїм правом та просила суд застосувати до позовних вимогпозовну давність.

Відповідно до частини 2 статті 264 Цивільного кодексу України позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також тоді, коли предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Згідно з частиною 1 статті 160 Цивільного процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Як встановлено судом, 25.11.2013 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за заявою концерну «Міські теплові мережі» в особі філії концерну «МТМ» Шевченківського району м. Запоріжжя про видачу судового наказу видано судовий наказ про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за використану теплову енергію за оспорюваний період в сумі 10 080,96 грн., та який в подальшому за заявою відповідача ОСОБА_1 скасовано ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.08.2017 року по справі № 336/9606/13, та розяснено позивачу його право на звернення з тими ж самими вимогами до суду у позовному провадженні з додержанням загальних правил щодо предявлення позову.

Враховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності (правова позиція, висловлена у Постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14).

З даним позовом до суду концерн «Міські теплові мережі» звернувся 18.07.2018 року, що підтверджується відтиском штампу вхідної кореспонденції Шевченківського районного суду м. Запоріжжя.

Беручи до уваги, той факт, що позивач звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу в листопаді 2013 року, позовну давність щодо стягнення заборгованості з відповідача слід вважати перерваною в листопаді 2013 року, а отже, перебіг строку починається спочатку,час, що минув до переривання перебігу позовної давності до нового строку не зараховується, відтак,вимога позивача про стягнення заборгованості за період з 01.12.2009 року по 01.10.2013 року заявлена в межах строку позовної давності, оскільки він був перерваний поданням заяви про видачу судового наказу.

Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач не надала суду жодних доказів належного виконання свого зобовязання щодо оплати отриманих послуг та не спростував заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води на загальну суму 10 080,96 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору.

Керуючись статями 4, 12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Позов концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1) на користь концерну «Міські теплові мережі» (адреса: 69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137, п/р зі спеціальним режимом використання № 2813 в Філії Запорізьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України», МФО 313957, ) заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у сумі 10 080 (десять тисяч вісімдесят) гривень 96 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1) на користь концерну «Міські теплові мережі» (адреса: 69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137, п/р № 1951 в Філії Запорізьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України», МФО 313957, ) судовий збір у сумі 1 762,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повне рішення суду складено 21.12.2018 року.

Суддя: Я.Р.Марко