ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2018 року

м.Суми

Справа №587/2930/17

Номер провадження 22-ц/788/474/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 18 січня 2018 року в складі судді Степаненка О.А., ухвалене у м. Суми,

в с т а н о в и в:

23 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що з 28 квітня 1978 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 Шлюб з відповідачем виявився невдалим. Останні десять років вона хворіє та перебуває на постійному лікуванні у лікувальних закладах Сумської області. У 2009 році визнана інвалідом ІІ групи від загального захворювання. Її чоловік не проявляє до неї турботи, рідко провідує, а останні роки взагалі не провідує її у лікувальних закладах та не надає матеріальної допомоги. Крім того, на даний час відповідач мешкає з іншою жінкою.

Просила розірвати шлюб, укладений 28 квітня 1978 року між нею та ОСОБА_2, який зареєстровано Ковпаківським районним відділом РАЦС, актовий запис № 662.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 18 січня 2018 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу за безпідставністю позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

При цьому зазначає, що суд першої інстанції не дав належної оцінки тим обставинам, що відповідач протягом 10-ти років не проявляв до неї, як дружини, будь-якої турботи, не підтримував як морально так і матеріально, викреслив її зі свого життя та тривалий час мешкає з іншою жінкою, а тому збереження сім'ї суперечить її інтересам.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що позивач та її представник не надали суду жодних належних доказів, які б свідчили про фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, які б вказували на те, що подальше їх спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 частини першої розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_3, який підтримав доводи апеляційної скарги, відповідача та його представника ОСОБА_4, які проти скарги заперечували, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, підстав та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає не в повній мірі.

З матеріалів справи вбачається, що з 28 квітня 1978 року ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 (а.с. 6).

Згідно з довідкою МСЕК від 23 липня 2009 року, ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи.

Відповідно до повідомлення КЗ СОР «Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни», ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1, знаходиться на лікуванні в зазначеному закладі з 03 лютого 2017 року по теперішній час з діагнозом: «Шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу» (а.с. 31).

Рішення про відмову у задоволенні позовних вимог мотивоване тим, що позивачем не надано доказів того, що подальше збереження шлюбу є неможливим та що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Такий висновок суду не узгоджується з матеріалами справи та не відповідає вимогам закону.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За статтею 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї.

Частина 3 ст. 105 СК України передбачає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права, а також права їх дітей.

Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось відповідачем, з 2012 року і до січня 2017 року позивач постійно перебувала на лікуванні в КЗ СОР «Обласна спеціалізована психіатрична лікарня № 2». В період з 2012 по 2014 рік відповідач відвідував її дуже рідко. А з 2015 року не відвідував взагалі, не надавав їй матеріальної допомоги, не цікавився про її фізичний та моральний стан.

У січні 2017 року, перебуваючи в с. Кудряве Охтирського району у КЗ СОР «Обласна спеціалізована психіатрична лікарня № 2», позивач захворіла на пневмонію легень. Чоловік був повідомлений про необхідність переміщення її в інший лікувальний заклад, але самоусунувся від цього. Переміщенням ОСОБА_1 до ОКЗ «Сумська обласна інфекційна клінічна лікарня» займався її рідний брат ОСОБА_3, який в подальшому відвідував її і забрав після виписки із стаціонару. Зазначені обставини підтверджуються довідкою головного лікаря ОКЗ «Сумська обласна інфекційна клінічна лікарня» № 05-27/10/697 від 20 грудня 2017 року (а.с. 78).

З лютого по грудень 2017 року позивач перебувала на лікуванні у КЗ СОР «Перша обласна спеціалізована лікарня м. Рони». За цей період часу її регулярно відвідував лише брат ОСОБА_3 (21 раз), що підтверджується довідкою заступника головного лікаря з медичних питань КЗ СОР 1 ОСЛ м. Ромни № 01-55/5885 від 13 грудня 2017 року (а.с. 79).

Таким чином, відповідач протягом останніх шести років не проявляв до дружини будь-якої турботи, не підтримував її ні морально, ні матеріально. Доказів про протилежне останній суду не надав.

Суд першої інстанції, відповідно до приписів ст. 111 СК України, вживав заходи для примирення сторін у справі, надавши їм строк для примирення на 1 місяць, але примирення не відбулось.

Апеляційний суд 2 квітня 2018 року також надав сторонам строк для примирення на 1,5 місяця, але вони не помирилися. Натомість, від ОСОБА_1 надійшла письмова заява, в якій вона просить апеляційний суд розірвати шлюб з ОСОБА_2, розглянути справу без її участі. Достовірність підпису ОСОБА_1 засвідчили керівник пансіонату, у якому вона перебуває на лікуванні, ОСОБА_5 та ст. медсестра ОСОБА_6 (а.с. 132).

Відповідно до довідки лікаря КУ «Сумська міська клінічна лікарня № 1» від 14 травня 2018 року, ОСОБА_1 за станом здоров'я не може бути присутньою на судовому засіданні (а.с. 133).

Отже, апеляційний суд вважає, що позивач довела обставини, на які вона посилалась в обгрунтування позову.

Заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини, а фактичні взаємини подружжя вказують на те, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача.

Ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що шлюбно-сімейні стосунки між сторонами не припинені та відновлення родини можливе.

З урахуванням вищенаведеного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволенні позову ОСОБА_1

За встановлених обставин і вимог п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню у зв'язку з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову ОСОБА_1

Відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640 грн. за розгляд справи у суді першої інстанції та 960 грн. за апеляційний перегляд справи.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381 - 384, 389, 390 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 18 січня 2018 року скасувати.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 28 квітня 1978 року Ковпаківським районним у м. Суми відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 662.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 640 грн. за розгляд справи у суді першої інстанції та 960 грн. за апеляційний перегляд справи.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко

С.С. Ткачук