П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2018 року м. Київ

Справа № 22-2582 Головуючий у1-й інстанції - Пархоменко О. В.

Унікальний №367/4172/16-ц Доповідач - Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Пікуль А. А.

суддів Гаращенка Д. Р.

НевідомоїТ. О.

за участю секретаря Пузикової В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 15 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,-

у с т а н о в и л а:

У травні 2016 року ОСОБА_4 пред'явила в суд позов до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики від 25 вересня 2014 року у розмірі 1 408 010 грн. 17 коп., з яких заборгованість за позикою - 305 425 грн, пеня від простроченої заборгованості в розмірі 1 102 584 грн. 97 коп., а також компенсація відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000 грн. (а.с.2-5).

Позов обґрунтований тим, що 25 вересня 2014 року між сторонами укладений договір позики, відповідно до якого ОСОБА_4 надала у борг ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 12 000 доларів США, які вона зобов'язалася повернути до 20 травня 2015 року.

Договір позики від 25 вересня 2014 року посвідчений ПН КМНО Метелицею О.О. та зареєстровано в реєстрі за № 1345. По закінченню строку виконання договору, передбаченого п.6 договору позики відповідач борг не повернула.

Оскільки договір позики безвідсотковий та виконаний в іноземній валюті, то в якості штрафних санкцій з відповідача підлягають стягненню 1% від несплаченої (простроченої) суми за кожний день прострочення, передбачений п.9 договору позики.

У визначений договором строк відповідач борг не повернула, на неодноразові вимоги позивача повернути борг не реагувала.

В результаті умисних неправомірних дій відповідача, які виразилися у діянні, яке призводить до порушення прав позивача, їй завдано моральної шкоди, яка призвела до моральних страждань у вигляді психоемоційних переживань, відчаю, негативних емоціях та неспокої за подальшу долю свого майна, дискомфортному стані, який триває вже майже цілий рік.

Неможливість здійснення свого законного права власності, вимусило позивача шукати спеціаліста в галузі права, витратити значний час на юридичні консультації, підготовку матеріалів, звернення до суду за захистом свого порушеного права, понести матеріальні витрати тощо. Завдану моральну шкоду позивач оцінила в 100 000 грн.

Суд першої інстанції своїм рішенням від 15 червня 2018 року стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики у розмірі 305 425 грн 20 коп., пеню від простроченої заборгованості за договором позики у сумі 305 425 грн. 20 коп. та 30 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Судом вирішене питання розподілу судових витрат між сторонами.

Не погодившись з рішенням суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення пені та відшкодування моральної шкоди, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду в цій частині скасувати (а.с.135-140).

Відзиву на апеляційну скаргу позивач, ОСОБА_4, у визначений судом строк не подала.

Водночас ОСОБА_3 надала апеляційному суду та просила долучити до матеріалів справи розписки ОСОБА_4, видані відповідачці на підтвердження погашення боргу та відшкодування шкоди, а також листи-заяви ОСОБА_4 до Ірпінського міського суду про повне виконання оскаржуваного рішення в добровільному порядку (а.с.167-172).

В суд апеляційної інстанції сторони не з'явились, про місце та час апеляційного розгляду повідомлені належним чином (а.с.164,174). Суд ухвалив розглядати справу у відсутність учасників справи.

Оскільки, незважаючи на наявність письмових заяв ОСОБА_4, про повне повернення боргу та відшкодування шкоди ОСОБА_3, жодна із сторін не вчинила процесуальних дій направлених на відмову від позову та/чи апеляційної скарги, суд ухвалив проводити апеляційний розгляд відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

У даній справі рішення оскаржується відповідачем: 1) в частині визначення районним судом розміру пені, передбаченої договором, при застосування судом ч.3 ст. 551 ЦК України та зменшенні розміру пені до розміру завданих збитків - до 305 425 грн. 20 коп.; 2) в частині вирішення позовних вимог про відшкодування шкоди та визначення розміру компенсації у сумі 30 000 грн.

Позивач не оскаржила рішення суду в цій частині, отже не оспорює висновків суду щодо можливості застосування до спірних правовідносин положень ч.3 ст. 551 ЦК України, а також не оспорює визначений судом розмір пені та компенсації на відшкодування моральної шкоди.

Оспорюючи визначений судом першої інстанції розмір пені ОСОБА_3 вказує, що суд недостатньо врахував її майновий стан та неспроможність сплатити цю суму через скрутне матеріальне становище, оскільки відповідач є одинокою людиною з поганим станом здоров'я, не має постійного місця роботи та грошових накопичень.

Ці аргументи сторони не можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для зменшення розміру пені, визначеного судом першої інстанції, оскільки вони є голослівними та не підтверджені жодними доказами.

З огляду на викладене, підстав для скасування оскаржуваного рішення у частині вирішення позовних вимог про стягнення пені немає.

Водночас доводи апеляційної скарги відповідача про неправильне вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки суд не врахував тієї обставини, що між сторонами виник спір з приводу невиконання договірних зобов'язань, а договором позики не було передбачено відшкодування моральної шкоди, заслуговують на увагу та можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для скасування оскаржуваного рішення в цій частині.

У даному спорі правовідносини сторін знаходяться у площині виконання договору позики, укладеного між сторонами 25 вересня 2014 року, посвідченого нотаріально (а.с.8).

За правилами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 623 ЦК визначено порядок відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання. Глава 51 ЦК України &q?би;Правові наслідки порушення зобов'язання. Відповідальність за порушення зобов'язання&q?ен; не визначає порядку відшкодування шкоди, завданої порушенням зобов'язання. Підстав для застосування до даних правовідносин положень ст. 23 ЦК України суд не вбачає. Умовами укладеного між сторонами договору позики відшкодування моральної шкоди не передбачене.

За таких обставин правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди відсутні.

За правилами ч.1 ст. 376 ЦПК України самостійними підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч.2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З огляду на викладене, оскаржуване рішення в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Підстав для зміни судом апеляційної інстанції розподілу судових витрат у зв'язку з частковим скасуванням рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374-376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 15 червня 2018 року в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий А. А. Пікуль

Судді Д. Р. Гаращенко

Т. О. Невідома