ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

13 листопада 2018 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 735/1240/17

Головуючий у першій інстанції - Грушко О.П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/174/18

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Бобрової І.О.,

суддів - Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

за участю секретаря - Шкарупи Ю.В.,

сторони:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - Коропська селищна рада,

особа, що подала апеляційну скаргу - Бахмацька місцева прокуратура в інтересах територіальної громади Коропської селищної ради,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за апеляційною скаргою Бахмацької місцевої прокуратури в інтересах територіальної громади Коропської селищної ради на рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 07 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Коропської селищної ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

місце ухвалення судом першої інстанції рішення - смт. Короп,

дата складання судом першої інстанції повного тексту рішення - 07.11.2017,

У С Т А Н О В И В:

В жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до Коропської селищної ради, в якому просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на нежитлові будівлі (склади) загальною площею 720 кв.м та 202,1 кв.м, що знаходяться в АДРЕСА_1 відповідно.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 05.10.2006 він придбав у ПОСП «Вольниця» зазначені нежитлові приміщення за 5000 грн, проте договір купівлі-продажу оформити не встиг, оскільки ПОСП «Вольниця» у 2013 році припинило свою діяльність. Кошти були заплачені керівнику ПОСП «Вольниця», про що видана видаткова накладна. З часу купівлі позивач відкрито користується даною будівлею, тому просив визнати за ним право власності відповідно до ст.344 ЦК України.

Рішенням Коропського районного суду Чернігівської області від 07 листопада 2017 року позов задоволено, визнано за ОСОБА_2 право власності на нежитлові будівлі (склади): загальною площею 720 кв.м, що знаходиться в АДРЕСА_1 та загальною площею 202,1 кв.м, що знаходиться в АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі Бахмацька місцева прокуратура в інтересах держави в особі територіальної громади Коропської селищної ради просить ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити, поклавши судові витрати по справі на позивача, посилаючись на те, що рішення прийнято всупереч вимогам матеріального та процесуального права.

Прокурор зазначає, що розгляд справи відбувся за одне судове засідання, без належного з'ясування обставин, які мають значення для справи, без витребування у сторін відповідних доказів на підтвердження викладення ними обставин. Вказує, що в період з 21.01.2009 (день визнання ПОСП «Вольниця» банкрутом) по 20.05.2013 (день внесення відомостей про ліквідацію ПОСП до ЄДРПОУ) ліквідатором вживались заходи по встановленню майна підприємства, на яке він міг у встановленому законом порядку оформити права власності та реалізувати на відкритих торгах, тому твердження позивача про те, що він не встиг (протягом семи років) оформити договір купівлі-продажу не відповідає дійсності. Враховуючи, що право власності на спірні приміщення за ПОСП «Вольниця» не були зареєстровані, то у підприємства були відсутні правові підстави для його відчуження. Оформлення права користування земельними ділянками під об'єктами нерухомого майна позивачем здійснено лише 31.05.2018, проте користувався він земельними ділянками безкоштовно ще з 2006 року. Прокурор посилається на те, що однією із підстав для позову було зазначено укладення договору купівлі-продажу, в той час як позов про право власності за давністю володіння не може пред'являти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знає хто її власник. Також прокурор звертає увагу на те, що законом не передбачено можливості визнання права власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване в установленому законом порядку.

Для надання відзиву на апеляційну скаргу сторонам ухвалою суду від 17.09.2018 був наданий строк до 01.10.2018, однак відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 поданий лише 13.11.2018, тобто поза межами встановленого судом терміну.

Відповідно до ст.126 ч.1 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Питання про продовження процесуального строку позивач не порушує.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач придбав у ПОСП «Вольниця» складські приміщення, що підтверджується видатковою накладною та показаннями свідків, тобто добросовісно заволодів складами і відкрито, безперервно володів ними більше десяти років, тому є підстави для визнання за ОСОБА_2 права власності на нежитлові будівлі за набувальною давністю.

З даними висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися з огляду на наступне.

Відповідно до ст.15 та ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Можливість пред'явлення позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

З позовної заяви вбачається, що позивач вважає попереднім власником спірних об'єктів нерухомості ПОСП «Вольниця», яке у 2013 році припинило свою діяльність і у якого 06.10.2006 він придбав складські приміщення по АДРЕСА_2 (а.с.2,3).

Спірні нежитлові приміщення мають загальну площу 720 кв.м. та 202,1 кв.м. відповідно до технічних паспортів на нежитлові будівлі (склади), що виготовлені 18.07.2017 на замовлення ОСОБА_2 (а.с.4,7).

Склади знаходяться за адресами АДРЕСА_1, що територіально відноситься до Коропської селищної ради, що сторонами не оспорюється. Дані про визнання даних нежитлових приміщень безхазяйним майном матеріали справи не містять, як і даних про те, що ПОСП «Вольниця» було власником цих нежитлових будівель.

Із змісту частини 1 статті 344 ЦК України вбачається, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, повинно враховуватися, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 264 ЦПК).

З огляду на положення статті 376 ЦК право власності за набувальною давністю на об'єкт самочинного будівництва не може бути визнано судом, оскільки цією нормою передбачено особливий порядок набуття права власності на нерухоме майно, що збудоване або будується на земельній ділянці, не відведеній для даної мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Виходячи зі змісту вищезазначених статей, обставинами, які мають значення для справи, і які відповідно до ст.81 ЦПК України повинен довести саме позивач є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

Матеріали справи не містять даних про те, коли і ким були побудовані спірні об'єкти, чи виділялися земельні ділянки під їх будівництво і чи здавалися вони в експлуатацію в установленому порядку.

Згідно із довідками КП „Коропське районне бюро технічної інвентаризації " Коропської районної ради №51 від 06.10.2017 та №52 від 06.10.2017 право власності на нежитлові будівлі (склади) в АДРЕСА_1 станом на 01.01.2013 не зареєстроване.

Відсутність державної реєстрації спірних нежитлових приміщень станом на 27.10.2017 також підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єктів нерухомого майна (а.с.29-30).

Об'єктами цивільних прав відповідно до ст. 177 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) є речі. Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки (ст. 179 ЦК України).

Згідно зі ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Будівництво - це процес створення із різних матеріалів за допомогою обладнання нового майна.

Відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації».

Таким чином, для того, щоб новостворене майно стало об'єктом цивільно-правових відносин, потрібно виконання трьох умов: завершення будівництва; прийняття до експлуатації; державна реєстрація.

Доки ці умови не виконано, особа вважається лише власником матеріалів, обладнання тощо, яке було використано у процесі цього будівництва (створення майна).

Набуття права власності на нерухоме майно первісним способом пов'язане з його державною реєстрацією.

Враховуючи, що власник збудованих приміщень в порушення вимог закону не здійснив державної реєстрації права власності на нежитлові будівлі (склади), останні не могли бути об'єктом цивільно-правових відносин та виступати предметом цивільних угод.

Посилання позивача на те, що склади були придбані за договором купівлі-продажу в 2006 році не може бути підставою для задоволення позову, оскільки набувальна давність поширюється на випадки фактичного, незаконного володіння чужим майном. Наявність у володільця цього нерухомого майна певного юридичного титулу, зокрема, згоди попереднього власника на відчуження майна, виключає застосування набувальної давності.

Виходячи з аналізу норм матеріального права, право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч. 1 ст. 344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном).

Отже, позов про визнання права власності за набувальною давністю володіння не може пред'явити законний володілець, тобто особа, яка володіє майном з волі власника і завжди знає, хто є власником цього майна.

З огляду на вказане вище, підстави для задоволення позову відсутні.

Згідно з частиною 1 пунктом 4 та частиною 2 статті 376 ЦПК України, окрім іншого, підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Суд першої інстанції розглянув справу з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим рішення суду підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про відмову в позові.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на позивача.

При подачі апеляційної скарги прокуратурою Чернігівської області сплачено 960 грн (а.с.62), які підлягають стягненню з позивача на її користь.

Керуючись ст. 141,367, 374, 376 ч.1 п.4, 381-384, 390 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Коропського районного Чернігівської області від 07 листопада 2017 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Коропської селищної ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1, що проживає АДРЕСА_3) на користь Прокуратури Чернігівської області () судові витрати в сумі 960 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду, як касаційної інстанції, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення

Судді Чернігівського апеляційного суду І.О.Боброва

Н.В.Висоцька

Н.В.Шитченко

Повний текст постанови складений 16.11.2018.