АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 598/1618/17Головуючий у 1-й інстанції Левків А.І.
Провадження № 22-ц/789/465/18 Доповідач - Бершадська Г.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2018 року м. Тернопіль

Апеляційний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - Бершадської Г.В.

суддів - Гірський Б. О., Ткач О. І.,

з участю секретаря - Танцюра О.В.

представника апелянта ОСОБА_1, ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3, представника органу опіки і піклування ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу № 598/1618/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Збаразького районного суду від 27 лютого 2018 року (ухваленого суддею Левків А.І.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визначення місця проживання дитини разом з матірю.

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те що 13 серпня 2012 року у неї з відповідачем в Італії народився син ОСОБА_6. Сімейні відносини між нею та ОСОБА_5 погіршились і вони проживали окремо. Сина залишили проживати в Україні в тітки позивачки ОСОБА_7 Два роки тому ОСОБА_5, повернувся в Україну і самовільно забрав дитину у тітки проживати до себе. Позивачка, повернувшись в Україну, не може бачитись із сином, оскільки відповідач їй в цьому перешкоджає. 18 серпня 2017 року вона звернулась до Збаразької РДА із заявою про встановлення їй годин спілкування із сином. Відповідач на даний час проживає разом із іншою жінкою, яка має троє маленьких дітей. Належним вихованням ОСОБА_8 батько не займається, дитина не відвідує дошкільний навчальний заклад, не зареєстрований в районній лікарні. Позивачка бажає, щоб син проживав із нею, оскільки вона взмозі забезпечити його належним житлом, утриманням (працює на двох роботах) та хоче сама його виховувати.

Зважаючи на те, що ОСОБА_5 тривалий час перешкоджає її зустрічам з сином, зловживає та просить постановити рішення про відібрання сина у відповідача та визначити його місце проживання з нею.

Рішенням Збаразького районного суду від 27 лютого 2018 року позов задоволено. Вирішено:

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матірю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (жителька м.Тернопіль вул.Польового, 2 «б» кв.62).

ОСОБА_9 ОСОБА_8 відібрати у батька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 (житель ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_1) та передати матері ОСОБА_2

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, прийнятим з порушенням норм процесуального права.

Апелянт зазначив, що висновок суду про те, що він належним чином не виконував батьківського обовязку стосовно сина ОСОБА_8 не відповідає дійсності, оскільки син обстежувався лікарем Вишнівецької амбулаторії, а не лікарні і не ходив у дитячий садок через відсутність вільних місць. Вважає, що дохід позивачки у фірмі Тернопільавіаавтотранс, з врахуванням її витрат на оплату орендованого житла щомісячно по 1000 грн, не забезпечить нормального фізичного та духовного розвитку сина (по 530 грн на місяць). На його думку, грошові кошти, які отримує ОСОБА_2 через систему міжнародного переказу з Італії від Carlo Castellani не є заробітною платою в ТОВ Кепітал Бразерс і не характеризують її майнового становища, оскільки неможливо встановити їх походження.

Оскільки органом опіки і піклування та судом не було встановлено фактів антисоціального способу його життя і заподіяння шкоди здоровю сина, в суду не було підстав для відібрання в нього дитини.

Вважає, що суд не вправі був обірвати усі соціальні звязки дитини з друзями, родичами (бабусею, дідусем), з якими він проживав тривалий час і передати його матері.

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що спілкуючись з сином, вона бачила, що його розвитком і вихованням ніхто не займається. Про зустрічі з сином їй приходилось домовлятись з батьками відповідача, на той час його ніколи не було вдома і батьки не могли пояснити де він. Відповідач проживає в іншому селі з співмешканкою, а її син з батьками відповідача. ОСОБА_5 ніде не працював, влаштувався на роботу лише у грудні 2017 року і лише у лютому 2018 року син влаштований у садочок (під час розгляду справи судом). 12 квітня 2018 року вона побачила як невідома неохайна жінка (на її думку, яка зловживає спиртними напоями) вела сина в садок, інших родичів поблизу не було, тому вона забрала сина. Син розповідав, що неодноразово бачив батька пяним, як він бив співмешканку, спалював іграшки, які вона купувала йому та забороняв називати її мамою. Звертає увагу суду на висновок психолога (зустрічі відбувались 12 та 26 січня 2018 року), яка вказала на потребу дитини у спілкуванні з матірю.

У суді апеляційної інстанції представник апелянта апеляційну скаргу підтримав та пояснив, що про обставини справи йому стало відомо лише з висновку органу опіки і піклування та рішення суду. Вважає, що мати протягом двох років не цікавилась життям сина, а тому суд не мав права забирати дитину із звичного середовища та передавати його матері, якої вона не знає.

ОСОБА_2 апеляційної скарги не визнала та пояснила, що разом з батьками відповідача вона перебувала в Італії на роботі, там у неї з відповідачем у серпні 2012 року народився син, який проживав з ними. В кінці 2014 року на початку 2015 року (зимою) вони вирішили, що син деякий час поживе у її тітки і вдвох надали письмову згоду батькам відповідача перевезти його в Україну до тітки ОСОБА_7 З сином вона весь час спілкувалась по відеозвязку, постійно бачила. У серпні 2015 року відповідач поїхав в Україну і забрав сина. Вона із-за проблем з робочими документами не млгла одразу повернутись в Україну, однак їй відомо, що відповідач проживає з іншою сімєю в сусідньому селі, вихованням і розвитком сина не займається.

Вона працює у фірмі, яка займається транспортуванням і охороною різних делегацій на семінари, зустрічі і Carlo Castellani відомий бухгалтер, який веде справи фірми та здійснює перекази за виконану роботу. Цим вона займалась в Італії і зараз продовжує через інтернет мережу. Їй також відомо, що відповідач, забравши сина, залишив його зі своїми батьками, а сам із співмешканкою тривалий час був в Італії на роботі (на якій раніше вони вдвох працювали) і зараз проживає окремо від сина, тому вихованням ОСОБА_8 займаються батьки відповідача.

Представник органу опіки і піклування Зборівської РДА висновок підтримала та пояснила, що зважаючи на вік дитини та обставини, які склались між сторонами, дитині буде краще проживати з матірю.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представників сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони з 02 березня 212 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них 13 серпня 2012 року в Італії народився син ОСОБА_10.

За їх згодою, малолітній ОСОБА_8 близько року (зі слів позивачки з кінця 2014 року по серпень 2015 року) проживав в Україні з тіткою позивачки ОСОБА_7 в с.Кривчики Збаразького району Тернопільської області.

Після повернення на Україну в 2015 року ОСОБА_5 забрав від ОСОБА_7 сина ОСОБА_8 і з того часу він проживає з відповідачем, його матірю, батьком та бабою в с.Загороддя Збаразького району Тернопільської області.

В даний час ОСОБА_5 проживає із співмешканкою ОСОБА_11 та її трьома дітьми в с.Лози Збаразького району Тернопільської області та навідується до сина.

В серпні 2017 року ОСОБА_2 повернулась в Україну та намагалась зустрічатись з сином, однак відповідач перешкоджав їй у цьому і рішенням органу опіки і піклування Збаразької РДА ОСОБА_2 встановлено час спілкування з сином.

ОСОБА_6 з 1 лютого 2018 року відвідує дитячий садок Малятко.

Судом також встановлено, що ОСОБА_5 з грудня 2018 року працює водієм у ФОП ОСОБА_12 і його заробітна плата становить 5 300 грн.

ОСОБА_2 працює касиром служби перевезень ТОКП Фірма Тернопільавіаавтотранс і її заробітна плата з 20 вересня по листопад 2017 року становить 4 561,29 грн. Крім цього, ОСОБА_2 з 22 березня 2016 року дистанційно працює в компанії ТОВ Кепітал Бразерс на посаді менеджера із залучення потенційних клієнтів та отримує гонорари через міжнародні системи миттєвих переказів в значних сумах.

Згідно договору оренди житлового приміщення від 21 жовтня 2012 року ОСОБА_2 орендує двохкімнатну квартиру в АДРЕСА_1 загальною площею 65,9 кв.м.

Відповідно до актів обстеження матеріально-побутових умов проживання у ІНФОРМАЦІЯ_5 та в АДРЕСА_2 у сторін є достатні умови для проживання малолітнього Констянтіна.

За місцем проживання ОСОБА_5 та попереднього місця проживання ОСОБА_2, а також за місцем роботи сторони характеризуються з позитивної сторони.

У висновку від 22 грудня 2017 року, затвердженим розпорядженням Збаразької РДА, орган опіки і піклування вказав, що в інтересах дитини доцільно визначити його місце проживання з матірю ОСОБА_2

Задовольняючи позов та визначаючи місце проживання малолітнього ОСОБА_8 з матірю ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з інтересів дитини та його малолітнього віку.

Колегія погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

У силу ч.1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішено органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У п. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Зважаючи на малолітній вік ОСОБА_8, те, що фактично його доглядом і вихованням займаються батьки відповідача, сам відповідач проживає із співмешканкою ОСОБА_11 та її трьома дітьми в іншому селі, а позивач бажає сама займатись вихованням сина, у неї є належні умови для проживання сина та можливість забезпечити його потреби в матеріальному плані, фізичний і культурний розвиток, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що визначення місця проживання дитини з матірю краще відповідатиме інтересам дитини.

Крім цього, з висновку фахівця психолога за результатами психологічного дослідження, проведеного 12 та 26 січня 2018 року, на підставі усного звернення громадянки ОСОБА_2 вбачається, що налагодження прихильних взаємовідносин між ОСОБА_2 та її сином ОСОБА_8 є вкрай важливим та необхідним на даному віковому етапі дитини. Протипоказань у спілкуванні матері й дитини, які можуть негативно вплинути чи психологічно травмувати ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, не виявлено (а.с. 126-127).

Доводи апелянта про те, що у позивачки недостатні доходи для забезпечення належних умов проживання сина, оскільки міжнародні перекази не свідчать про її майнове становище і походження коштів, не заслуговують уваги суду і спростовуються матеріалами справи. З довідки ТОВ Кепітал Бразерс (переклад з італійської) вбачається, що ОСОБА_2 з 22 березня 2016 року на підставі робочого контракту, укладеного 22 березня 2016 року на невизначений термін, дистанційно працює в компанії на посаді менеджера із залучення потенційних клієнтів, і гонорари їй виплачуються через міжнародні системи миттєвих переказів (а.с. 80). Кількість, періодичність та суми переказів свідчать про достатній дохід ОСОБА_2 для створення нею належних умов для проживання сина та забезпечення його фізичного і духовного розвитку.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_5 на те, що судом не враховано прихильність ОСОБА_8 до діда та баби, з якими він проживав два роки, знайомих, друзів та психологічний стан дитини, колегія не приймає до уваги, оскільки згідно вищевказаного висновку фахівця-психолога зі стажем роботи 15 років, кандидата психологічних наук, доцента, відсутність достатньої комунікації дитини з матірю може мати негативні наслідки для психологічного розвитку дитини, а також бути додатковим психотравмуючим фактором, який порушує емоційну рівновагу та комфорт останньої.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевказані обставини справи та вимоги чинного законодавства, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування рішення суду в частині визначення місця проживання ОСОБА_8 з матірю ОСОБА_2 та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог.

Разом з тим, колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що неперебування дитини на обліку в лікарні та непроходження нею медичних оглядів, як і невідвідування дитиною дошкільного закладу (садочка) свідчить про невиконання ОСОБА_5 належним чином батьківських обовязків.

Апеляційний суд вважає такий висновок суду помилковим, оскільки відвідування дошкільного закладу, як і перебування на обліку в лікарні, не є обовязковим і згідно пояснень ОСОБА_5, наданих органу опіки і піклування, син ОСОБА_8 перебував на обліку у Вишнівецькій амбулаторії №2 с. Загороддя (що відображено у висновку органу опіки і піклування Збаразької РДА).

Та обставина, що ОСОБА_8 відвідує садок і перебуває на обліку в місцевій медамбулаторії не спростовує висновку суду про те, що проживання ОСОБА_8 з матірю найкраще відповідатиме інтересам дитини.

Вирішуючи спір про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_8 з матірю, суд задовольнив вимоги про відібрання дитини у відповідача та передав його позивачці. При цьому, суд не врахував, що відібрання дитини одним з батьків у іншого можливе лише у разі попереднього визначення місця проживання дитини, або у випадках, передбачених п.п. 2-5 ч. 1 ст. 164 СК України та якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоровя і морального виховання (на підставі вимог ст. 170 СК України).

Позовна заява не містить обґрунтування таких вимог і судом не встановлені вищезазначені обставини, а тому рішення місцевого суду в частині задоволення вимог про відібрання ОСОБА_8 в ОСОБА_5 та передачу його матері слід скасувати і в цій частині ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у відібранні ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в ОСОБА_5 та передачі матері.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України судові витрати слід покласти на сторони в межах ними понесених.

Керуючись ст. ст. 268, 374, 375, 376, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Збаразького районного суду від 27 лютого 2018 року в частині відібрання ОСОБА_6 в ОСОБА_5 та передачі його матері скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким:

Відмовити ОСОБА_2 у відібранні ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в ОСОБА_5 та передачі матері.

В решті рішення залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повний текст рішення складено 23 травня 2018 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_13