ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2018 року

м. Харків

справа № 636/1300/18

провадження № 22-ц/818/915/18

Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1,

відповідач: Сільськогосподарчий кооператив «Вітязь» в особі голови ОСОБА_2,

розглянув в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до СК «Вітязь» в особі голови ОСОБА_2 про розірвання договору оренди земельної ділянки за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 24 липня 2018 року в складі судді Гуменного З.І., -

встановив:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Сільськогосподарчого кооперативу «Вітязь» в особі голови ОСОБА_2 про розірвання договору оренди земельної ділянки, в якому просив суд розірвати договір оренди земельної ділянки № 135, площею 3,8824 га, кадастровий номер :03:000:0063, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Коробочкинської сільської ради Чугуївського району Харківської області, укладеного 03.01.2008 та зареєстрованого 10.04.2017 у Державному реєстрі речових прав за № 19968700.

Позов мотивований тим, що у 2008 році він передав в оренду СК «Вітязь» строком на 15 років з щорічною виплатою орендної плати у формі та розмірі 3% від нормативної грошової оцінки землі: земельну ділянку площею 3,8824 га, кадастровий номер :03:000:0063, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Коробочкинської сільської ради Чугуївського району Харківської області. На даний час, його як власника не влаштовує обумовлений розмір орендної плати. Позивач вважає, що орендна плата має становити не менше 11% від нормативної грошової оцінки землі, з урахуванням добутку коефіцієнтів індексації за попередні роки. У звязку з цим, на початку листопада 2017 року, позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою про збільшення розміру орендної плати з 3% на 11%, шляхом оформлення додаткових угод про внесення змін до п. 9 договору оренди земельної ділянки № 135, укладеного 03.01.2008 між позивачем та СК «Вітязь» в особі ОСОБА_2 До вимоги було додано 3 примірники Додаткових угод. Однак, згідно з відповіддю, наданою СК «Вітязь» 29.11.2017, у збільшенні орендної плати до 11 % від нормативної грошової оцінки землі, з урахуванням добутку коефіцієнтів індексації за попередні роки, позивачу відмовлено. З огляду на те, що сторони не дійшли згоди стосовно змін істотних умов договору оренди земельної ділянки в частині збільшення розміру орендної плати, позивач просить розірвати достроково договір оренди земельної ділянки, укладений між ним та СК «Вітязь», з підстав невиконання умов договору, а саме: орендна плата за користування належною позивачу земельною ділянкою повинна сплачуватися відповідачем щорічно протягом дії договору, не пізніше як у термін до 31 грудня, до цього часу частина орендної плати за 2017 рік відповідачем не виплачена; позивач не має можливості отримати документально підтверджену інформацію щодо розміру, методу нарахування та виплати йому орендної плати з урахуванням щорічної індексації; передавши фактично в оренду земельну ділянку у 2008 році, відповідач зареєстрував її лише у 2017 році, про що не повідомив власника; в договорі оренди землі не міститься конкретної дати закінчення терміну дії договору; акт приймання-передачі вищезазначеної земельної ділянки датований 06.05.2009, хоча, самого факту передачі земельної ділянки на місцевості не відбулося, позивач не має відомостей про її місцезнаходження та стан; відповідач не конкретизував умови використання земельної ділянки, у звязку з чим, у позивача є сумніви щодо розумного і належного цільового її використання, оскільки, в договорі не зазначено, які саме насадження чи посіви будуть здійснюватися на земельній ділянці, їх тривалість, не зазначені заходи, спрямовані на покращення стану землі, що дає можливість ефективного її використання, тому, після закінчення терміну дії договору оренди, задля відновлення родючості землі, позивачу необхідно буде вкладати немалі кошти, які він не зможе накопичити з таким розміром орендної плати, яку на даний час виплачує орендар; відповідач не надав позивачу проект землеустрою щодо забезпечення еколого-економічного обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь, як того вимагає чинне законодавство, такий проект і досі не розроблений та відсутній у орендаря.

Не визнаючи заявлені позовні вимоги, головою СК «Вітязь» ОСОБА_3 подано до суду відзив, в якому викладені заперечення проти позову, обґрунтовані тим, що договір оренди з позивачем абсолютно законний, є діючим, і тому має виконуватись сторонами з огляду на те, що між СК «Вітязь» та позивачем 03.01.2008 укладений договір оренди земельної ділянки строком на 15 років. Договір був підданий державній реєстрації, і з дати держреєстрації набув чинності. Термін дії договору починає спливати з дати державної реєстрації. Додатками до договору є: схема розташування земельної ділянки, кадастровий план ділянки, акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), акт приймання-передачі земельної ділянки до договору оренди. В договорі оренди були визначені всі істотні умови договору. В додатку до договору (акт визначення меж земельної ділянки в натурі) було підтверджено сторонами, що земельна ділянка визначена в натурі на підставі проекту організації території земельних часток (паїв), виділених із земель колективної власності реформованого СГК «Вітязь» на території Коробочкинської сільради. Як і сам спірний договір, так і всі додатки до договору, у тому числі, акт приймання-передачі земельної ділянки, мають власний підпис позивача, що свідчить про його добровільне волевиявлення при укладенні договору оренди на виконання досягнутих істотних умов договору. Відповідач звертає увагу на те, що зміна істотних умов договору, до яких відноситься розмір орендної плати, може відбутися виключно при взаємній згоді сторін, крім того, такого рівня орендної плати на землю (11% НГО) на цей час не склалось, ані в Чугуївському районі, ані в Харківській області. Щодо стверджень позивача про порушення СК «Вітязь» умов договору, відповідач зазначає: орендар не порушував умови сплати орендної плати, орендна плата фактично сплачується навіть у більшому розмірі, ніж передбачено договором, а саме - 7% від нормативної грошової оцінки (індексація орендної плати проводиться щорічно, на підставі даних органу земельних ресурсів про нормативну грошову оцінку станом на 1 січня кожен рік), тобто, у даному випадку 9 597,30 грн., замість 3 219,09 грн. В суборенду спірна ділянка не передавалася. Крім того, законодавство не встановлює імперативного обовязку зазначати в договорі оренди землі сільськогосподарського призначення, які саме культури має вирощувати орендар. Встановлено лише обовязок використовувати орендовану ділянку за цільовим призначенням, а вид культур, які вирощується, має бути сільськогосподарським, який змінюється кожен рік у відповідності до внутрішнього плану сівозмін орендаря. Сам проект землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозмін, про який згадує позивач, не є обовязковим додатком до договору оренди і такий проект не відноситься до істотних умов договору, і відповідач не повинен надавати копії цієї документації орендодавцю. Більш того, така документація (проект) є внутрішньогосподарським документом, що містить комерційну таємницю, та призначений для як найефективнішого використання сільськогосподарських земель, що є в користуванні підприємства, і його розголошення може привести підприємство до комерційних збитків. Численними перевірками підприємства не встановлено за весь час його існування фактів порушення правил сівозмін чи використання будь-яких земель не за цільовим призначенням. На підставі викладеного, відповідач стверджує, що жодних порушень при виконанні договору оренди з позивачем з боку підприємства не виявлено, і тому, позивачу потрібно очікувати закінчення дії договору.

Представники позивача: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги, просили суд задовольнити їх у повному обсязі, посилаючись на обставини і факти, викладені у позові.

Представник відповідача ОСОБА_6 проти задоволення позову заперечував, обґрунтовуючи це відсутністю правових підстав, про що зазначено у відзиві.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 24 липня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до СК «Вітязь» в особі голови ОСОБА_2 про розірвання договору оренди земельної ділянки № 135, площею 3,8824 га, кадастровий номер :03:000:0063, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Коробочкинської сільської ради Чугуївського району Харківської області, укладеного 03.01.2008р. та зареєстрованого 10.04.2017р. у Державному реєстрі речових прав за № 19968700 відмовлено.

Не погодившись із вказаним вище рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся на це рішення з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги скасувати.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт посилається на те, що на час підпису договору оренди та акту приймання-передачі земельної ділянки позивач підписав документи без конкретизації дати. Апелянт зазначає, що СК «Вітязь» не виконав вимоги щодо укладання договору оренди, передачі землі актом в оренду, державної реєстрації договору землі, індексацію орендної плати кожного року, а також вносить в землю органічний добрив, виснажують землю, не проводить сівообороту і таке положення може привести до того, що земля втратить породність. Також, апелянт вказує, що відповідач, порушуючи вимоги щодо обовязкового дотримання істотних умов договору при його оформленні не конкретизував умови використання належної позивачу земельної ділянки, він має сумніви щодо розумного, належного, цільового її використання.

У відзиві на апеляційну скаргу голова СК «Вітязь» зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права на підставі повно і всебічно зясованих обставин. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 369 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено істотності порушення умов спірного договору відповідачем в частині орендної плати. Доказів вимог про розірвання спірного договору через ненадання еколого-економічного обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь, що може призвести до погіршення екологічного стану належної йому спірної земельної ділянки, позивач не надав.

З таким висновком суду першої інстанції судова колегія погоджується виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 3,8824 га, кадастровий номер :03:000:0063, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Коробочкинської сільської ради Чугуївського району Харківської області, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії VI-XP № 018684, виданим 27.05.2002 Коробочкинською сільською радою Харківської області на підставі розпорядження Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області від 04.04.2002 № 78, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 11579 (а.с. 17). Право власності за землю зареєстроване у ДРРП 10.04.2017 за № 19968042.

Відповідно до Договору оренди земельної ділянки № 135, укладеному 03.01.2008 між сторонами, позивач передав відповідачеві в оренду строком на 15 років з щорічною виплатою орендної плати в розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки земельну ділянку площею 3,8824 га, кадастровий номер :03:000:0063, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Коробочкинської сільської ради Чугуївського району Харківської області, що визначено в п.п. 8, 9 спірного договору.

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позивача щодо прийняття умов, визначених у договорі.

При укладанні договору складено акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та акт приймання-передачі земельної ділянки до договору оренди від 06.05.2009, які також містять підписи сторін.

Таким чином, сторонами укладено правочин, за яким позивач передав у платне користування відповідачеві належну йому на праві приватної власності земельну ділянку на умовах, визначених сторонами спірним договором.

В 2017 році позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою щодо внесення змін до договору оренду земельної ділянки, в частині збільшення розміру орендної плати з 3% на 11% від нормативної грошової оцінки землі з урахуванням добутку коефіцієнтів індексації за попередні роки, шляхом оформлення додаткової угоди про внесення змін до п. 9 спірного договору оренди земельної ділянки.

Згідно з листом-відповіддю СК «Вітязь» на вказану вимогу за № 45 від 29.11.2017, позивачеві було відмовлено у збільшенні розміру орендної плати за спірним договором у звязку з економічно необґрунтованим та неприйнятним для підприємства розміром орендної плати.

У звязку з вказаною відмовою, позивачем запропоновано відповідачу дострокове розірвання за взаємною згодою укладеного договору оренди земельної ділянки. Дана пропозиція відповідачем прийнята не була.

Так, згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом статтею 21 Закону України «Про оренду землі» розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди.

Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно з пунктами 3, 4 статті 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

З матеріалів справи вбачається, що оплату орендної плати за спірним договором здійснено у повному обсязі, що вказано у наданих відповідачем копіях відомості на виплату грошей № 7 від 01.11.2017 та видаткового касового ордеру.

За 2017 рік відповідач сплатив ОСОБА_1 орендну плату у розмірі 7725,83 грн..

В спростування зазначеної суми ОСОБА_1І будь-яких доказів не надано.

Отже, факту систематичної несплати СК «Вітязь» орендної плати ОСОБА_1І не встановлено.

Відповідно до частини 2 статті 23 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін.

Указом Президента України від 02 лютого 2002 року № 92/2002 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» (у редакції Указу від 19 серпня 2008 року № 725/2008) забезпечення підвищення рівня соціального захисту сільського населення визнано одним із пріоритетних завдань пореформеного розвитку аграрного сектора економіки, зокрема, шляхом запровадження плати за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) у розмірі не менше 3 відсотків визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю) та поступового збільшення цієї плати залежно від результатів господарської діяльності та фінансово економічного стану орендаря.

Дійсно, позивач звертався до відповідача з пропозицією про підвищення розміру орендної плати і йому було відмовлено. Між тим, позовних вимог про зміну умов договору щодо розміру орендної плати ОСОБА_1 не заявляв. Доказів щодо наявності або відсутності підстав для такого підвищення сторони не надавали. Відмова СК «Вітязь» у підвищенні орендної плати сама по собі не є підставою для розірвання договору.

Що стосується посилання позивача щодо невиконання орендарем вимог закону в частині невиготовлення та нерозроблення проекту землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозміни, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки жодних доказів, які б свідчили про порушення прав позивача у зв'язку із цим, суду не надано.

Так, статтею 5 Земельного Кодексу України визначені основні принципи земельного законодавства, серед яких зазначено принцип раціонального використання та охорони земель.

Згідно зі статтею 141 ЗК України підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо збереження родючості ґрунтів» від 4 червня 2009 року статтю 22 Земельного кодексу України було доповнено частиною четвертою з наступним змістом: «Земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва використовуються відповідно до розроблених та затверджених в установленому порядку проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь і передбачають заходи з охорони земель».

Між тим, згідно п. 18 Перехідних положень Земельного Кодексу України вимоги частини четвертої статті 22 цього Кодексу поширювалися лише на тих власників та користувачів, які використовують земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею більш як 100 гектарів.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення умов ведення бізнесу (дерегуляція)» від 12 лютого 2015 року № 191-VIII частину четверту статті 22 Земельного Кодексу України виключено.

Отже, ненадання проекту землеустрою, що забезпечує еколого - економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь не є самостійною підставою для розірвання договору. Доказів про те, що відповідач використовує земельну ділянку способами, які суперечать екологічним вимогам, що він допускає погіршення екологічного стану та родючості земельної ділянки позивачем не надано.

Згідно з актом № 721/01-04/07-09 Державної екологічної інспекції у Харківській області, під час перевірки СК «Вітязь» на дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами, будь-яких порушень екологічних вимог не виявлено.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Посилання апелянта на те, що в договорі оренди та в акті прийому-передачі відсутня дата його укладення, що у свою чергу є одним з порушень істотних умов договору оренди землі, колегія суддів не приймає, оскільки спірний договір недійсним не визнаний, зареєстрований у встановленому законом порядку.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 365, 366, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 24 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає чинності з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 16 листопада 2018 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

О ОСОБА_8