ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 листопада 2018 року

м.Харків

справа № 644/6976/16-ц

провадження № 22-ц/818/1030/18

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1,

відповідач Відділ реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського районного управління юстиції міста Харкова,

третя особа ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського районного управління юстиції міста Харкова, третя особа ОСОБА_2 про визнання розірвання шлюбу фіктивним за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10 липня 2018 року, постановлене під головуванням судді Бабенко Ю.П., в залі суду в місті Харкові (повний текст судового рішення складено 12 липня 2018 року), -

в с т а н о в и в :

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Відділу реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського районного управління юстиції міста Харкова, третя особа - ОСОБА_2 про визнання розірвання шлюбу фіктивним.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10 липня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що позов є доведеним. Після розірванні шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 продовжували спільне проживання, внутрішня їх воля була спрямована до підтримання подальших шлюбних відносин. Вважає, що наявні підстави для задоволення позову у відповідності до вимог ст. 108 СК України.

Третя особа ОСОБА_2, яка є матірю колишньої дружини ОСОБА_1, заперечувала проти задоволення апеляційної скарги позивача, вважає, що рішення суду є законним та обгрунтованим.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є недоведеними, оскільки встановлено, що на момент розірвання шлюбу позивач і ОСОБА_4 проживали окремо, а ОСОБА_4 була знята з реєстрації із спільного з позивачем місця проживання. Крім того після розірвання шлюбу сплив тривалий строк, під час якого питання фіктивності розірвання шлюбу або відновлення шлюбу не вирішувалося. ОСОБА_1 та ОСОБА_4 хоча і проживали в одній квартирі, однак їх відносини не носили сімейного, шлюбного характеру.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що 29 листопада 1997 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстровано шлюб (а.с.8 т.1).

20 вересня 2005 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було розірвано (а.с.9 т.1).

13 жовтня 2015 року ОСОБА_4 померла (а.с.4 т.1).

Як на підставу позовних вимог про визнання розірвання шлюбу фіктивним ОСОБА_1 посилався на те, що після розірвання шлюбу між ним та ОСОБА_4 залишилися близькі стосунки, він брав активну участь у здійсненні купівлі квартири АДРЕСА_1 та надавав власні кошти у розмірі 2 000 доларів США на купівлю вказаної квартири. Крім того він був зареєстрований та проживав у вищезазначеній квартирі разом із колишньою дружиною ОСОБА_4 Вважає, що наявні підстави для визнання розірвання шлюбу фіктивним.

Відповідно до ст. 108 СК України за заявою заінтересованої особи розірвання шлюбу, здійснене відповідно до положень статті 106 цього Кодексу, може бути визнане судом фіктивним, якщо буде встановлено, що жінка та чоловік продовжували проживати однією сім'єю і не мали наміру припинити шлюбні відносини.

Зміст вказаної правової норми свідчить про те, що предметом доказування у даній справі є факт проживання жінки та чоловіка однією сім'єю після розірвання шлюбу та відсутність у них наміру припинити шлюбні відносини.

Для визнання розірвання шлюбу фіктивним необхідно наявність не лише факту спільного проживання, а і фактів які підтверджують існування у обох з подружжя внутрішньої волі до підтримання подальших шлюбних відносин та її виявлення у вигляді активних дій. Такими активними діями є: 1) дії спрямовані на реалізацію функцій сім'ї та мети шлюбних відносин (наприклад репродуктивної функції); 2) подальше активне ведення спільного господарства, подальша спільна праця, спрямована на забезпечення фінансової стабільності союзу чоловіка та жінки та збільшення їх спільного капіталу.

Відповідно до ч.2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Матеріали справи свідчать про те, що в період шлюбу з 06.05.1998 року ОСОБА_4 разом зі своїм чоловіком ОСОБА_1 були зареєстровані у ІНФОРМАЦІЯ_1. А перед розірванням шлюбу, 08.09.2005 року, ОСОБА_4 була знята з реєстрації за вказаною адресою (а.с.22 т.1).

В подальшому після придбання ОСОБА_4 квартири за адресою: АДРЕСА_2 з 15.11.2007 року ОСОБА_4 та ОСОБА_1 зареєструвалися у вказаній квартирі.

Проте сам факт реєстрації в одній квартирі не свідчить про наявність шлюбних відносин та про фіктивність розірвання шлюбу, яке відбулось у вересні 2005 року.

Надані суду договір підряду №3/11-19 від 10.11.2007 року, відповідно до якого ОСОБА_1 замовив у ФОП ОСОБА_5 виготовлення та установку дверей (т. 1 а.с.26-28), акт приймання передачі до вказаного договору (т.1 а.с.29), договір про надання послуг електрозвязку (т.1 а.с.30-31), копія гарантійної картки на телефонний апарат (т.1 а.с.32, 33), - не свідчать про наявність шлюбних стосунків між позивачем та ОСОБА_4, адже замовлення вказаних послуг та купівля телефону можуть бути спрямовані саме на задоволення власних потреб позивача.

Крім того показання свідків, а також фотознімки, надані ОСОБА_1, як докази проживання його з ОСОБА_4 однією сімєю після розірвання шлюбу, - не є достатніми доказами для підтвердження фіктивності розірвання шлюбу.

Колегія суддів також зауважує, що з моменту розірвання шлюбу до звернення позивачем до суду з вказаним позовом пройшло більше 10 років.

На даний час встановити дійсні наміри ОСОБА_4 щодо розлучення з позивачем не видається можливим у звязку з її смертю.

За життя ОСОБА_4 жоден із подружжя не ставив питання про фіктивність розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.6 ст. 81, ч.1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Висновок суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Колегія суддів вважає, що спільне проживання колишнього подружжя само по собі не є достатньою підставою для визнання розірвання шлюбу фіктивним, оскільки позивачем не доведено, що дії колишнього подружжя після розірвання шлюбу були спрямовані на реалізацію функцій сімї та мети шлюбних відносин.

Доказів того, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 не мали наміру припинити шлюбні відносини, позивачем суду не надано.

Разом з тим допитані в судовому засіданні суду першої інстанції свідки підтвердили, що ОСОБА_1 не був присутнім на похованні ОСОБА_4, що підтверджує заперечення третьої особи ОСОБА_2 матері ОСОБА_4, про відсутність шлюбних стосунків між колишнім подружжям після розірвання шлюбу.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

ОСОБА_6

Повне судове рішення виготовлено 16.11.2018 року.