Справа № 573/1951/18
Номер провадження 2-о/573/117/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 грудня 2018 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:
головуючого судді: Черкашиної М.С.,
за участю секретаря: Терещенко О.В.,
заявника : ОСОБА_1 ,
представника заінтересованої особи : Сідої В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Білопіллі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Управління державної міграційної служби України в Сумській області про встановлення факту постійного проживання на території України,

В С Т А Н О В И В:

25 жовтня 2018 року заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України. Свої вимоги мотивує тим, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Суми. Із 1988 року він разом із матір`ю ОСОБА_2 переїхали на постійне місце проживання в смт. Улянівка Білопільського району Сумської області. В 1990 році він пішов до Улянівської середньої школи, яку закінчив в 2001 році та отримав атестат про повну загальну середню освіту. В 2001 році він був взятий на військовий облік як призовник в Білопільському районному військовому комісаріаті. Після школи він вступив до ПТУ № 6 в м. Суми, яке закінчив в 2003 році, отримавши диплом кваліфікованого робітника і здобув професію. Весь цей час він мешкав в м. Суми та в м. Білопілля Сумської області, а також в смт. Улянівка Білопільського району Сумської області, проте ніде не був зареєстрований. Без реєстрації за місцем мешкання він не міг офіційно працевлаштуватись. Оскільки офіційно він не працював, тому на той час йому не був потрібний паспорт, а всі життєві питання вирішували мати ОСОБА_2 . Після її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 виникли питання щодо місця його реєстрації та працевлаштування. З метою отримання паспорту громадянина України, заявник звернувся до Білопільського районного сектору УДМС України в Сумській області, однак йому відмовили у видачі паспорта, оскільки відсутні відомості про належність його до громадянства будь-якої країни, тобто він не зміг підтвердити факт постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року. Зазначає, що встановлення факту постійного проживання йому необхідно для отримання паспорта громадянина України та подальшої реєстрації за місцем свого постійного проживання. Встановити вищевказаний факт в інший спосіб неможливо. Посилаючись на викладені вище обставини, заявник просить встановити факт його постійного проживання на території України станом 13 листопада 19991 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою від 29 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку окремого провадження.

22 листопада 2018 року ухвалою суду залучено до справи належну заінтересовану особу - Управління ДМС України в Сумській області. Крім того, заявник ОСОБА_1 уточнив заявлені вимоги, а саме : просив встановити факт його постійного проживання у неповнолітньому віці на території України станом на 13 листопада 1991 року.
В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник заінтересованої особи Управління державної міграційної служби України в Сумській області за дорученням завідувач Білопільського районного сектору УДМС України в Сумській області Сіда В.В. при розгляді справи покладалася на розсуд суду. З письмового пояснення управління ДМС України в Сумській області вбачається, що заявник на момент звернення із заявою до суду не підтвердив місце його проживання у неповнолітньому віці разом із батьками на території України станом на 13 листопада 1991 року, що є безумовною підставою для отримання паспорту. Представник зазначила, що одним із документів на підтвердження факту постійного проживання особи на території України станом на 13 листопада 1991 року може бути рішення суду, на підставі якого особа в подальшому може отримати паспорт громадянина України.
Заслухавши заявника ОСОБА_1 , представника заінтересованої особи - Сіду В.В., свідка ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, повно, всебічно та з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року.
Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, який має юридичне значення.
Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.
Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.
Тобто, особи, які визначені у п. 1 ч. 1 цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, а зазначені у п. 2 з 13 листопада 1991 року.
Відповідно до абз. 6 п.п. «в» п. 10 Положення та відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону для встановлення належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (або одним із них) або законним представником, подає один із таких документів: судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні станом на 13 листопада 1991 року.
У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.
В силу ст. 17 Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року місцем проживання визнається та місце, де громадянин постійно або переважно проживає. Місцем проживання неповнолітніх, що не досягли п`ятнадцяти років, або громадян, які перебувають під опікою, визнається місце проживання їх батьків (усиновителів) або опікунів.
Згідно із п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України» безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.
Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.
Згідно пп. а, б п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001р. № 215/2001, встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті "а" цього пункту, які проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 р. або 13.11.1991 р.
Отже, реалізація права на набуття заявником громадянства України залежить від встановлення судом факту його постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року у неповнолітньому віці, який має для нього юридичне значення.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Суми. Його батьками зазначені ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а. с. 4).

Із довідки Улянівського навчально виховного комплексу: загальноосвітня школу І-ІІІ ступенів дошкільного навчального закладу Білопільської районної ради від 26 листопада № 229 вбачається, що ОСОБА_1 , 1984 року народження, дійсно навчався в Улянівській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів Білопільського району Сумської області із 1990 року по 2001 рік і здобув повну загальну середню освіту (а. с. 32).

ОСОБА_1 закінчив у 2001 році Улянівську загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів Білопільського району Сумської області, що стверджується атестатом про повну загальну середню освіту серії НОМЕР_2 , виданого 22 червня 2001 року (а. с. 5).

В 2001 році ОСОБА_1 взято на військовий облік як призовника до Білопільського районного військового комісаріату, що підтверджується посвідченням про приписку до призовної дільниці (а. с. 7).

Із диплому кваліфікованого робітника серії НОМЕР_3 від 30 червня 2003 року вбачається, що ОСОБА_1 закінчив у 2003 році професійно-технічне училище № 6 в м. Суми і здобув професію кухаря, кондитера (а. с. 6).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 мати заявника - ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт. Улянівка Білопільського району Сумської області (а. с. 8). З довідки Улянівської селищної ради від 17 жовтня 2018 року № 871-02-25 вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дійсно проживав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 9).

З іншої довідки Улянівської селищної ради від 26 листопада 2018 року № 2267 вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дійсно проживав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , з 1988 року по 2001 рік разом із матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с. 31).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 підтвердила, що особисто знає заявника ОСОБА_1 , який переїхав разом зі своєю матір`ю ОСОБА_2 в смт. Улянівка із 1988 року, де проживали по АДРЕСА_1 . ОСОБА_5 пішов до першого класу Улянівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Білопільського району Сумської області, а після її закінчення у 2001 року поїхав навчатися до м. Суми, де і проживав тривалий час, інколи приїздив до дому. Стверджує, що станом на 13 листопада 1991 року заявник дійсно проживав на території України у неповнолітньому віці в АДРЕСА_1 разом із матір`ю ОСОБА_2 .

Підстав сумніватись у показах вищевказаного свідка у суду немає, так як вони не є суперечливими між собою і підтверджуються дослідженими судом письмовими матеріалами справи в їх сукупності.

Встановлення факту постійного проживання на території України станом на час набрання чинності Закону України «Про громадянство» від 13 листопада 1991 року заявнику необхідно для отримання паспорта громадянина України.

Таким чином, суд вважає, що у судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт постійного безперервного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у неповнолітньому віці на території України, а тому суд вважає, що заява обґрунтована та є всі підстави для її задоволення.
Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про захист прав заявника і вважає, що без встановлення факту постійного проживання на території України ОСОБА_1 не може отримати паспорт громадянина України, останній у повному обсязі обґрунтував свої вимоги та підтвердив їх письмовими доказами та показами свідка, а отже за приписами п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» є всі підстави для задоволення його заяви та встановлення факту постійного проживання на території України заявника у неповнолітньому віці станом на 13 листопада 1991 року.
На підставі вищезазначеного, керуючись ст. ст. 10, 81, 258, 265, 273, 293, 315 ЦПК України, п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року, ст.ст. 1, 3, 9 Закону України «Про громадянство України», суд
У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ), заінтересована особа: Управління державної міграційної служби України в Сумській області (місце знаходження: 40000, м. Суми, вул. Г.Кондратьєва, 27), про встановлення факту постійного проживання на території України, задовольнити.
Встановити юридичний факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у неповнолітньому віці на території України станом на 13 листопада 1991 року.
Відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Сумського апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд Сумської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя :