Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 518/525/18
Провадження № 2/499/537/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"20" грудня 2018 р. смт. Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області в складі: головуючого судді Тимчука Р.М. за участю секретаря судового засідання Мельника Р.А. розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в смт.Іванівка Одеської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю посилаючись на те, що в лютому 2007 року - ОСОБА_1, придбав у громадянки ОСОБА_3 належний їй на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 20.12.2005 року Жовтневою сільською радою Ширяївського району Одеської області житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований в с. Петровірівка (колишня назва с. Жовтень) Ширяєвського району Одеської області по вулиці Садовій, 72.

Вказаний договір між ними було укладено в простій письмовій формі, тобто на той час посвідчено розписками ОСОБА_3 від 02.04.2006 року про отримання авансу та від 02.02.2007 року про отримання остаточного розрахунку, оригінали яких додаються.

Після укладення в такий спосіб договору купівлі-продажу та передачі обумовленої суми коштів, громадянка ОСОБА_3 передала позивачу правовстановлюючі документи на вказаний будинок, зокрема оригінал рішення Жовтневої сільської ради Ширяївського району Одеської області від 18.11.2005 року «Про оформлення права приватної власності», свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 20.12.2005 року, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно та технічний паспорт, копії яких додаються.

Крім того, 30.01.2007 року , ОСОБА_3 видала на імя позивача довіреність, посвідчену державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори, відповідно до якої уповноважила позивача бути її представником перед третіми особами в компетентних органах з питань продажу вищевказаного житлового будинку.

В лютому 2007 року позивач разом з членами своєї сімї вселився у вказаний житловий будинок та з того часу по теперішній час безперервно, відкрито, та на цілком законних підставах користується ним, несе витрати по утриманню вказаного житлового будинку в належному санітарно-технічному стані, проводить поточний та капітальний ремонт, сплачує передбачені законодавством податки, зокрема земельний податок, користується електричною енергією та сплачує рахунки Ширяївського РЕМ, є споживачем та абонентом телефонної мережі.

Крім того, у 2013 році позивач отримав на своє імя дозвіл, розробив відповідний проект та газифікував вказаний будинок, тобто він є споживачем природного газу та абонентом Ширяївського УЕГГ. У 2017 році у вказаному будинку були зареєстровані його діти : ОСОБА_4 та ОСОБА_5, копи витягів з Єдиного державного демографічного реєстру додаються.

На сьогоднішній день позивач має намір належним чином оформити право власності на вказаний житловий будинок за собою, однак не може цього зробити у звязку з тим, що строк дії виданої на його імя довіреності закінчився 30.01.2010 року, а власник будинку, ОСОБА_3 померла 24.10.2009 року, що є підставою для звернення до суду з вказаним позовом.

Позивачу стало відомо, спадкоємицею після смерті ОСОБА_3 за законом є її донька - ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом. Тому саме вона має бути відповідачем в даній справі.

Позивач просить суд задовольнити його позовні вимоги слухати справу у його відсутність.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не зявилася, надала письмову заяву, позов визнала в повному обсязі, заперечень не має, просила справу слухати у її відсутність.

Оскільки сторони надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, то їх неявка в судове засідання, згідно з ч. 3 ст.218 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до абзацу 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити виходячи з наступного.

В лютому 2007 року - ОСОБА_1, придбав у громадянки ОСОБА_3 належний їй на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 20.12.2005 року Жовтневою сільською радою Ширяївського району Одеської області житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований в с. Петровірівка (колишня назва с. Жовтень) Ширяєвського району Одеської області по вулиці Садовій, 72.

Вказаний договір між ними було укладено в простій письмовій формі, тобто на той час посвідчено розписками ОСОБА_3 від 02.04.2006 року про отримання авансу та від 02.02.2007 року про отримання остаточного розрахунку, оригінали яких додаються.

Після укладення в такий спосіб договору купівлі-продажу та передачі обумовленої суми коштів, громадянка ОСОБА_3 передала позивачу правовстановлюючі документи на вказаний будинок, зокрема оригінал рішення Жовтневої сільської ради Ширяївського району Одеської області від 18.11.2005 року «Про оформлення права приватної власності», свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 20.12.2005 року, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно та технічний паспорт, копії яких додаються.

Крім того, 30.01.2007 року , ОСОБА_3 видала на імя позивача довіреність, посвідчену державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори, відповідно до якої уповноважила позивача бути її представником перед третіми особами в компетентних органах з питань продажу вищевказаного житлового будинку.

В лютому 2007 року позивач разом з членами своєї сімї вселився у вказаний житловий будинок та з того часу по теперішній час безперервно, відкрито, та на цілком законних підставах користується ним, несе витрати по утриманню вказаного житлового будинку в належному санітарно-технічному стані, проводить поточний та капітальний ремонт, сплачує передбачені законодавством податки, зокрема земельний податок, користується електричною енергією та сплачує рахунки Ширяївського РЕМ, є споживачем та абонентом телефонної мережі.

Крім того, у 2013 році позивач отримав на своє імя дозвіл, розробив відповідний проект та газифікував вказаний будинок, тобто він є споживачем природного газу та абонентом Ширяївського УЕГГ. У 2017 році у вказаному будинку були зареєстровані його діти : ОСОБА_4 та ОСОБА_5, копи витягів з Єдиного державного демографічного реєстру додаються.

Свої посилання позивач обґрунтовує доказами долученими до матеріалів справи, а саме оригіналами розписок ОСОБА_3, копією довіреності ОСОБА_3, копією свідоцтва про смерть, ОСОБА_3, копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно, копією технічного паспорту на житловий будинок, довідкою характеристикою на житловий будинок, довідкою Жовтневої сільської ради Ширяївського району Одеської області та ін.

Застосовуючи норми матеріального права при розгляді справи суд виходив з такого.

Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, а відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч. 2 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить згальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа наділена правом звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно рішення Конституційного Суду України у справі № 1-10/2004 року від 01 грудня 2004 року надано тлумачення, що поняття "охоронюваний законом інтерес", у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Відповідно до статті 344 ЦК України особа , яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито , безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно ( набувальна давність ), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Набувальна давність - одна з підстав набуття права власності. Субєктом набувальної давності може бути як фізична, так і юридична особа.

Як зазначено у ч. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до Ухвали колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 20 лютого 2008 року, відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Судовою практикою (Постанова Вищого господарського суду України від 6 червня 2007 р. у справі № 3/269) визначено наступні положення: відповідно до п.п. 1, 4, 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 01.01.04 р. ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності; щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

П.13. Постанови Пленуму можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Враховуючи, що відкрите і безперервне володіння позивачки зазначеним обєктом нерухомості перевищує 10 років, то позивач має право на визнання за ним права власності на зазначений вище обєкт нерухомого майна.

Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Критеріями необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю володіння, яке має бути добросовісним, відкритим, очевидним для усіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним: володіння має бути безперервним протягом визначених законом строків.

Таким чином, спосіб набуття права власності базується на сукупності обставин - тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним. Добросовісне володіння припускає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно, тому встановлення добросовісності залежить від підстав набуття майна.

Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність субєктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обовязків. При вирішенні спорів про набувальну давність слід враховувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

Враховуючи вищезазначене судом було перевірено законність вимог позивача та встановлено що позивач добросовісно, відкрито, володіє нерухомим майном на протязі більше 10 років - що й не заперечувалось відповідачкою, суд вважає, що позивач дійсно набув право власності на зазначене майно, у зв'язку з чим, задовольняє позовні вимоги.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Керуючись ст.ст. ст.ст. 3, 4, 11, 12, 13, 76, 77, 78, 79, 80, 82, 200,218,206, 223,247 259, 263-265 ЦПК України, рішення Конституційного Суду України у справі № 1-10/2004 року від 01 грудня 2004 року, Постановою Вищого господарського суду України від 6 червня 2007 р. у справі № 3/269 суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований в с. Петровірівка Ширяєвського району Одеської області по вулиці Садовій, 72.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

СуддяОСОБА_6