ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 681/158/18
Провадження № 22-ц/4820/238/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2018 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Спірідонової Т.В. (суддя-доповідач), Купельського А.В., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання - Кошельник В.М.

за участю: представника апелянта - ОСОБА_4,

позивача - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №681/158/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 10 серпня 2018 року (суддя Горщар А.Г.) у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення коштів,

встановив:

В лютому 2018 року позивач ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом та просив стягнути з відповідача ОСОБА_6 суму боргу у розмірі 2000 доларів США, що еквівалентно 55680грн., проценти за користування коштами - 31030,32грн., інфляційні втрати у розмірі 43171,78грн., три проценти річних - 4938грн.

Позов мотивовано тим, що 19 лютого 2015 року ОСОБА_5 надав ОСОБА_6 у позику кошти у сумі 2000 доларів США, строком на дев'ять місяців, що підтверджується відповідною розпискою. Оскільки у договорі позики не встановлено розміру процентів за користування коштами, відповідно до ст.1048 ЦК України їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідач у встановлений строк кошти не повернув. Відповідно до вимог ст.625 ЦК України відповідач ОСОБА_6 зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення зобов'язання та три проценти річних від простроченої суми. За період з 19.02.2015 року по 02.02.2018 року інфляційні втрати становлять 43171,78грн., три проценти річних - 4938грн.

В судовому засіданні позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути на його користь з відповідача ОСОБА_6 суму боргу у розмірі 2000 доларів США, що еквівалентно 55680грн., від решти позовних вимог відмовився.

Ухвалою Полонського районного суду Хмельницької області від 20 липня 2018 року закрито провадження у справі в частині стягнення з ОСОБА_6 процентів за користування коштами, інфляційних втрат та трьох процентів річних.

_______________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Горщар А.Г.

Доповідач - Спірідонова Т.В. Категорія № 27

Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 10 серпня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 борг за позикою в розмірі дві тисячі доларів США, що станом на 01.02.2018 року еквівалентно сумі 55680грн, а також судові витрати у виді судового збору в сумі 556грн.80коп. та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 1652грн., а всього - 57888грн.80коп.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач ОСОБА_6 не виконав грошового зобов'язання за договором позики, укладеному 19 лютого 2015 року з ОСОБА_5, а тому зобов'язаний повернути йому кошти.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, письмова форма договору позики, встановлена законом, була дотримана у формі розписки, а тому відповідач має право доводити обставини, пов'язані як з укладанням договору, так і з поверненням боргу за допомогою показань свідків. Тому, судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги показання свідків, які підтвердили факт повернення відповідачем коштів позивачу.

Представник апелянта ОСОБА_6 - ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримав та просить її задовольнити.

Позивач ОСОБА_5, заперечуючи проти апеляційної скарги зазначив, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому підстави для його скасування відсутні. Пояснив, що на підтвердження договору позики відповідач написав йому розписку про отримання у позику коштів у сумі 2000 доларів США строком на 9 місяців. Кошти у зазначений строк повернуті не були. Умовами договору не було передбачено, що укладений договір є безпроцентним, а тому відповідачем після написання розписки було передано в рахунок сплати процентів за користування коштами 100 доларів США.

Апелянт ОСОБА_6, повідомлений належним чином про час і місце слухання справи, у судове засідання не з'явився.

Заслухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлено, що 19 лютого 2015 року ОСОБА_6 позичив у ОСОБА_5 кошти у сумі 2000 доларів США, строком на дев'ять місяців, що підтверджується відповідною розпискою.

В обумовлений строк ОСОБА_6 кошти не повернув.

Частиною 1 статті 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно із ч.1ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною 1 статті 218 ЦК України передбачено, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

19 лютого 2015 року ОСОБА_6 написав позивачу розписку, в якій зазначив про зобов'язання повернути кошти у сумі 2000 доларів США через дев'ять місяців.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

У статті 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 3 ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

Зміст наведених норм у сукупності свідчить про те, що прийняття часткового виконання зобов'язання по поверненню позики підлягає документальному оформленню та має підтверджуватися відповідною розпискою позикодавця про одержання часткового погашення боргу за позикою або розпискою про неможливість повернути борговий документ у зв'язку з неповним (частковим) поверненням позики. При цьому відповідна розписка видається кредитором на вимогу боржника.

Згідно з ч.1, ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, тягар доказування тих обставин, що позику повернуто кредитору, покладається на позичальника.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Умовами договору не встановлено розмір процентів та не передбачено, що договір позики є безпроцентним.

Позивач в судовому засіданні підтвердив, що після укладення договору позики відповідачем було повернуто 100 доларів США в рахунок сплати процентів за користування коштами.

Враховуючи те, що позичальник ОСОБА_6 вважає виконаним своє зобов'язання по договору позики, проте відповідної розписки (розписок) про виконання не надає, посилання апелянта на належне виконання ним своїх зобов'язань по договору позики не заслуговує на увагу.

При цьому, наявність оригіналу розписки у позивача згідно з положеннями статті 545 ЦК України свідчить, що зобов'язання з повернення позики позичальником не виконано. На підставі вказаних обставин, суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення про стягнення з відповідача суми позики.

На підставі вищевикладеного, судом першої інстанції обґрунтовано не взято до уваги показання свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які пояснили, що їм було відомо про повернення відповідачем суми боргу у повному обсязі.

Оцінивши наявні у справі докази, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що між сторонами укладено договір позики, зобов'язання по якому відповідачем не виконано, а тому з відповідача ОСОБА_6 на користь позивача підлягають стягненню кошти у сумі 2000 доларів США, що еквівалентно 55680грн.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд надав правильну оцінку показанням свідків, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Встановивши фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 10 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 листопада 2018 року.

Судді Т.В. Спірідонова

А.В. Купельський

О.І. Ярмолюк