Справа № 463/2482/17 Головуючий у 1 інстанції: Гирич С.В.
Провадження № 22-ц/783/167/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2018 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 01 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Український професійний банк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про захист прав споживачів,

в с т а н о в и л а:

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просила: зобовязати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» перерахувати кошти у розмірі 18750 грн. з поточного рахунку фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на рахунок ОСОБА_2 та подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію стосовно збільшення кількості вкладників за рахунок ОСОБА_2, якій необхідно здійснити виплати відшкодування коштів за вкладом в публічному акціонерному товаристві «Український професійний банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; зобовязати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб включити ОСОБА_2 до Загального реєстру вкладників публічного акціонерного товариства «Український професійний банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та здійснити відшкодування коштів за вкладом ОСОБА_2 згідно договору №ЛВ-2-28/05/15 про відкриття та обслуговування поточного рахунку для обліку операцій з платіжною карткою для фізичних осіб згідно ТАРИФІВ ПАТ «УПБ» для фізичних осіб «Прибуткова» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 01.12.2017 року провадження у даній справі закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 205 ЦПК України, у звязку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвалу суду оскаржила представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_6, просить її скасувати з підстав порушення норм процесуального права.

Апелянт зазначає, що позивач, як фізична особа, звернулася до суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку за захистом порушених прав, які виникли з цивільних правовідносин, а тому підстав для висновку про те, що спір підлягає розгляду в порядку господарського чи адміністративного судочинства, немає. Зазначає, що позивач ОСОБА_2 як фізична особа не може бути позивачем у розумінні статті 21 ГПК України.

В судове засідання апеляційного суду, призначене за клопотанням відповідача у режимі відеоконференції, сторони не зявились, про час і місце розгляду справи всі були повідомлені у встановленому процесуальним законом порядку (а.с.186-190), клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, а тому, відповідно до вимог ч.2 ст.247 та ч.2 ст.372 ЦПК України, розгляд справи проведено у їхній відсутності без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Пунктом 1 частини першої статті 205 ЦПК України, в редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали, було передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Постановляючи ухвалу про закриття провадження у даній справі, суд першої інстанції виходив із того, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинна розглядатись за правилами господарського судочинства, оскільки позов подано на стадії ліквідації (банкрутства) банку.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна з наступних підстав.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції керувався правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 15 червня 2016 року, відповідно до якої, з посиланням на норми Закону України від 14 травня 1992 року «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та приписи ст.12 ГПК України, було вказано, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, поширюється юрисдикція господарських судів.

ОСОБА_7 Верховного Суду в постанові від 12.04.2018 року (Справа №820/11591/15, Провадження №11-239апп18) відступила від висновку Верховного Суду України в постанові від 15 червня 2016 року, виклавши свій правовий висновок про те, що правовідносини між Фондом і вкладниками, які претендують на отримання відшкодування за рахунок коштів Фонду, складаються без участі банку-боржника. Учасниками цих правовідносин є виключно вкладники та Фонд, і саме в них виникають відповідні права та обовязки, які регулюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Банк, який ліквідується, жодним чином не впливає на той факт, чи буде особу включено до переліку тих, хто має право на відшкодування за рахунок коштів Фонду. Це питання відповідно до норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вирішує виключно Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в межах визначених Законом повноважень і відповідно до встановленого цим Законом порядку. Отже, правовідносини між Фондом і вкладниками, які претендують на отримання гарантованого відшкодування за рахунок коштів Фонду, складаються без участі банку-боржника і не породжують прав та обовязків для банку. Саме тому у ч.8 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» зазначено, що дія Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» на банки не поширюється. Таким чином, відсутні підстави вважати, що правовідносини між вкладниками та Фондом щодо формування переліку осіб, які мають право на відшкодування вкладів за рахунок коштів Фонду, складаються за участі банку. Тому ці правовідносини не стосуються безпосередньо процедури ліквідації банку. Юридичний факт неплатоспроможності банку є лише підставою для виникнення правовідносин щодо відшкодування вкладникам їх вкладів за рахунок коштів Фонду, проте процес ліквідації має окремий перебіг і не впливає на обсяг відшкодування вкладникам. Наведене свідчить, що спір стосовно права на відшкодування вкладів фізичних осіб за рахунок коштів не є спором у звязку з процесом ліквідації банку, а має окремий характер і стосується виконання Фондом передбачених Законом функцій, зокрема, організації виплат і відшкодувань за вкладами, а тому до таких спорів немає підстав застосовувати приписи ст.12 ГПК України та поширювати на такі спори юрисдикцію господарських судів.

В іншій постанові від 18 квітня 2018 року (Справа №826/7532/16, Провадження №11-151апп18) ОСОБА_7 Верховного Суду дійшла висновку про те, що оскільки лише Фонду за законом доручено забезпечувати відновлення платоспроможності банку або підготовку його до ліквідації, а спірні правовідносини випливають з укладених між банком і фізичною особою договорів, Уповноважена особа Фонду та Фонд діють як представники договірних відносин, що дає підстави стверджувати, що спір про включення кредиторських вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів, а належить до цивільної юрисдикції.

Таким чином, при вирішенні питання підвідомчості такої категорії справ, слід враховувати не лише субєктний склад правовідносин, а й сутність (характер) спірних правовідносин.

Суд першої інстанції в повній мірі не визначився з характером спірних правовідносин, а тому дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для розгляду даної справи в порядку господарського судочинства.

Таким чином, оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню на підставі пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.6, 379 ч. 1 п. 4, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 01 грудня 2017 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 08 травня 2018 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

ОСОБА_8