Дата документу 12.12.2018 Справа № 554/6740/18
Провадження №2/554/2868/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року м.Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави

у складі: головуючого судді Чуванової А.М.,

за участю секретаря: Садошенко М.П.,

за участю учасників справи:

позивач: ОСОБА_1,

представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2,

представники відповідача ОСОБА_3 підприємства Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» - ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 підприємства Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; третя особа: ОСОБА_6,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 у серпні 2018 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 підприємства Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 11984,90 гривень; завдану моральну шкоду в розмірі 10000 гривень та судові витрати на професійну правничу допомогу і сплачений судовий збір. В обґрунтування вимог позивач вказала, що 03.10.2016 року о 19 год. 38 хв. в м.Полтава по вул.Симона Петлюри,13 рухався автомобіль «Toyota Prius» д.н.з. 1300 під керуванням ОСОБА_7, який в звязку з відсутністю дорожніх знаків, які б повідомляли про місце проведення дорожніх робіт, не помітивши кучі нарізного асфальту, здійснив на неї наїзд. В результаті наїзду, з-під коліс автомобіля «Toyota Prius» д.н.з. 1300 вискочило каміння та пошкодило належний позивачу автомобіль НОМЕР_1, який рухався з зустрічному напрямку та яким на той час керував її чоловік ОСОБА_8 Внаслідок ДТП належний позивачу автомобіль НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження, а саме: розбите вітрове лобове скло, розбита передня ліва фара, пошкоджене ліве переднє крило та лакофарбове покриття даху, всієї передньої та лівої частини автомобіля.

Вказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини начальника дільниці з благоустрою КП ПОР «Полтававодоканал» ОСОБА_6, який порушив правила норм і стандартів щодо обладнання місць дорожніх робіт відповідними дорожніми знаками, а саме: дорожні знаки взагалі були відсутні. Зазначене підтверджується постановою Київського районного суду м.Полтави від 02.11.2016 року, яка набрала чинності 09.10.2017 року, відповідно до якої визнано винним ОСОБА_6 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.140 КУпАП та піддано його адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 850 гривень в дохід держави. Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 09.10.2017 року постанова Київського районного суду м.Полтави від 02.11.2016 року залишена без змін.

Оскільки, в даному випадку з вини працівника підприємства відповідача, який виконував трудові обовязки, позивачу було заподіяно матеріальну шкоду, яка згідно звіту №716 про оцінку майна, а саме: визначення вартості матеріального збитку належного йому автомобіля НОМЕР_1 від 07.11.2016 року становить 11284,90 гривень, то виходячи з положень ч.1 ст.1172 ЦК України, ОСОБА_1 вважає за необхідне вказану суму матеріальної шкоди стягнути з відповідача. Крім того, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 700 гривень, сплачених ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи». Загалом майнова шкода складає 11984,90 гривень.

Крім того, позивачу внаслідок ДТП було завдано моральної шкоди, а саме: дискомфорт у вигляді неможливості тривалий час використовувати свою власність (автомобіль) за її прямим призначенням, клопотами по ремонту автомобіля. Зазначені обставини призвели до значних моральних страждань, постійних хвилювань і психологічного навантаження, що вплинуло на стан здоровя позивача і нормальний устрій життя її сімї. Розмір завданої моральної шкоди становить 10000 гривень.

Ухвалою суду від 27.08.2018 року було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Відповідач надав відзив на позовну заяву про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (а.с.30-33), в якому просив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі. Вказав, що звіт №716 про оцінку майна не містить фактичних даних про те, які саме пошкодження були виявлені в дослідженому автомобілі, за яких умов та де трапилась ДТП, чи отримані пошкодження саме внаслідок конкретного ДТП та які саме ремонтні роботи необхідно виконати для повного фактичного відновлення автомобіля. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження витрат, необхідних для відновлення автомобіля та не надано доказів, які б підтверджували реальну вартість таких витрат.

Щодо стягнення моральної шкоди, позивачем, крім тверджень що їй була завдана моральна шкода, не надано при цьому жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували наведені нею в позові обставини отримання нею моральної шкоди (медичні довідки, витрати на лікування та ремонт автомобіля, тощо).

Ухвалою суду від 28.09.2018 року було задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 та витребувано з Київського районного суду м.Полтави матеріали адміністративної справи щодо ОСОБА_6 за ч.4 ст.140 КУпАП.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити повністю. Зазначила, що її автомобіль на час ДТП не був застрахований, вона не отримувала страхового відшкодування; на даний час автомобіль лише частково відремонтований.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити на підставі обставин, викладених в позовній заяві. Вказав, що саме з вини відповідача сталася ДТП, встановлена постановами судів провина працівника, а тому інших співвідповідачів не потрібно залучати до участі у справі, відповідати повинен КП ПОР «Полтававодоканал».

Представники відповідача ОСОБА_3 підприємства Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити в задоволенні вимог з підстав, зазначених у відзиві. Вказали, що їх підприємство ремонтувало водопровід; розкопали дорогу, знімали асфальт, проте він відразу був вивезений на смітник. Кучу нарізного асфальту вони не залишали на дорозі, можливо це хтось інший залишив, оскільки на цій ділянці в цей період виконувались дорожні роботи.

Третя особа ОСОБА_6 до суду не зявлявся, про розгляд справи повідомлявся належним чином.

Суд, заслухавши позивача, представників позивача та відповідача, допитавши свідків, дослідивши матеріали даної справи та матеріали адміністративної справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно матеріалів справи, 03.10.2016 року о 19 год. 38 хв. сталася дорожньо-транспортна пригода; в м.Полтава по вул.Симона Петлюри,13 рухався автомобіль «Toyota Prius» д.н.з. 1300 під керуванням ОСОБА_7, який в звязку з відсутністю дорожніх знаків, які б повідомляли про місце проведення дорожніх робіт, не помітивши кучі нарізного асфальту, здійснив на неї наїзд. В результаті наїзду, з-під коліс автомобіля «Toyota Prius» д.н.з. 1300 вискочило каміння та пошкодило належний позивачу автомобіль НОМЕР_1, який рухався з зустрічному напрямку та яким на той час керував чоловік позивача - ОСОБА_8 Внаслідок ДТП належний позивачу автомобіль НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження.

Постановою Київського районного суду м.Полтави від 02.11.2016 року визнано винним ОСОБА_6 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.140 КУпАП та піддано його адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 850 гривень в дохід держави (а.с.8).

Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 09.10.2017 року постанова Київського районного суду м.Полтави від 02.11.2016 року залишена без змін (а.с.9-10).

Відповідно до частини 1статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач стверджує, що внаслідок ДТП належний їй автомобіль НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження саме з вини працівника відповідача ОСОБА_6 і КП ПОР «Полтававодоканал» повинно відшкодувати їй матеріальну та моральну шкоду.

Відповідач заперечує свою провину в ДТП, висновки звіту про оцінку майна та не згоден відшкодовувати збитки позивачу.

Суд вважає слушними доводи відповідача, виходячи з наступного.

Як розяснено в п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Згідно ч.ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Дійсно, постановою Київського районного суду м.Полтави від 02.11.2016 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Полтавської області від 09.10.2017 року, був притягнутий до адміністративної відповідальності начальник дільниці з благоустрою КП «Полтававодоканал» ОСОБА_6 за порушення правил, норм і стандартів щодо обладнання місць дорожніх робіт відповідними дорожніми знаками, а саме: дорожні знаки взагалі були відсутні. В результаті чого, 03.10.2016 року о 19 год. 38 хв. в м.Полтава по вул.Симона Петлюри (вул.Артема,13) рухався автомобіль «Toyota Prius» д.н.з. 1300 під керуванням ОСОБА_7, який не помітивши кучі нарізного асфальту, здійснив на неї наїзд. В результаті наїзду з-під коліс автомобіля «Toyota Prius» д.н.з. 1300 вискочило каміння та пошкодило автомобіль НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_8, який рухався в зустрічному напрямку.

Згідно постанови Апеляційного суду Полтавської області від 09.10.2017 року, висновки судді місцевого суду про наявність в діях ОСОБА_6 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.140 КУпАП, ґрунтуються на сукупності досліджених суддею доказів. Зокрема, такі висновки ґрунтуються на даних, які містяться: в протоколі про адміністративне правопорушення серії АП2 №112602 від 04.10.2016 року та письмових поясненнях свідків; на наданому свідком ОСОБА_7 та переглянутому в судовому засіданні відеозапису з відео регістратора автомобіля «Toyota Prius» д.н.з. 1300, з якого вбачається відсутність дорожніх знаків, які б повідомляли про проведення дорожніх робіт на вул.Симона Петлюри в м.Полтаві.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що в схемі до протоколу про адміністративне правопорушення є посилання щодо наявності недоліків в утриманні вулично-шляхової мережі, які стали супутньою причиною ДТП, а також на проїжджій частині вул.Симона Петлюри в м.Полтаві позначено місце насипу подрібненого асфальту (а.с.9-10- постанова Апеляційного суду Полтавської області від 09.10.2017 року).

Свідок ОСОБА_9 пояснив, що на початку жовтня 2016 року він бачив автомобіль позивача непошкодженим, а через кілька днів 05.10.2016 року ОСОБА_8 сказав, що попав в ДТП, ліва сторона була пошкоджена, сказав, що хтось на кучу залетів і він пошкодив автомобіль. Свідок ОСОБА_10 дав аналогічні покази.

Свідок ОСОБА_8 пояснив, що його дружина є власником автомобіля, він керував цим автомобілем в момент ДТП. Зазначив, що на зустрічній полосі руху була куча асфальту та зустрічний автомобіль влетів в цю кучу, їх автомобіль пошкодило, було складено протокол.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.10.2016 року о 19 год. 38 хв. в м.Полтава по вул.Симона Петлюри (вул.Артема,13) сталась дорожньо-транспортна пригода за участю належного позивачу ОСОБА_1 автомобіля НОМЕР_1, який отримав механічні пошкодження внаслідок наїзду зустрічного автомобіля «Toyota Prius» д.н.з. 1300 на кучу нарізного асфальту.

Згідно звіту №716 про оцінку майна (визначення вартості матеріального збитку) належного ОСОБА_1 автомобіля НОМЕР_1 від 07.11.2016 року, вартість матеріального збитку становить 11284,90 гривень (а.с.48-85).

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Звертаючись до суду з указаним позовом ОСОБА_1 заявила вимоги про відшкодування майнової та моральної шкоди до ОСОБА_3 підприємства Полтавської обласної ради «Полтававодоканал».

З матеріалів справи вбачається, що позивач підтримує позовні вимоги та наполягає на стягненні збитків лише з ОСОБА_3 підприємства Полтавської обласної ради «Полтававодоканал».

У п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана фізичній особі, майну фізичної особи чи майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, що її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною другою статті 1166 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч.1ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

При вирішенні спору згідно ст.ст. 1166, 1167 Цивільного кодексу України єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: 1) шкоду; 2) протиправне діяння особи, котра її завдала; 3) причинний зв'язок між ними; 4) вину заподіювача шкоди.

Суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що між діями чи бездіяльністю відповідача ОСОБА_3 підприємства Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» і шкодою, завданою майну ОСОБА_1, внаслідок наїзду зустрічного автомобіля «Toyota Prius» д.н.з. 1300 на кучу нарізного асфальту, є безпосередній причинний зв'язок, та є вина саме цього і лише цього відповідача.

Підтвердженням зазначеного є висновки Апеляційного суду Полтавської області про те, що провина працівника відповідача - ОСОБА_6 полягає в порушенні правил, норм і стандартів щодо обладнання місць дорожніх робіт відповідними дорожніми знаками та супутньою причиною ДТП стали недоліки в утриманні вулично-шляхової мережі.

Автомобільна дорога, відповідно до ст.1 Закону України «Про автомобільні дороги» - це лінійний комплекс інженерних споруд, призначений для безпечного, безперервного та зручного руху транспортних засобів.

Відповідно до ст. ст. 16, 17 Закону України «Про автомобільні дороги» вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю. Управління функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування, у віданні яких вони знаходяться.

Органи місцевого самоврядування, що управляють функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, згідно з ст. 21 зазначеного Закону відповідають за: 1) стан вулиць і доріг міст та інших населених пунктів відповідно до діючих норм, у тому числі щодо безпеки руху транспортних засобів і пішоходів; 2) якість робіт з проектування, будівництва, реконструкції, ремонту та утримання вулиць і доріг міст та інших населених пунктів; 3) розміщення технічних засобів організації дорожнього руху, об'єктів дорожнього сервісу та рекламоносіїв; 4) відшкодування збитків користувачам вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, що виникли через їх незадовільний стан, у порядку, визначеному законом.

Учасники дорожнього руху, відповідно до ч. 3 ст.14, ч. 1 ст.16 Закону України «Про дорожній рух», мають права на безпечні умови дорожнього руху, на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху. Водій має право на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху.

Згідно вимог ст. 9 Закону України «Про дорожній рух» до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць належить у числі іншого своєчасне виявлення перешкод дорожньому руху та їх усунення, а в разі неможливості невідкладне позначення дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами.

Пунктом 2 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони від 30 березня 1994 року № 198 (далі - Єдині правила) передбачено, що ремонт і утримання дорожніх об'єктів, що перебувають у загальнодержавний власності, здійснюється дорожньо-експлуатаційними організаціями, які належать до сфери управління Укравтодору, а тих, що перебувають у комунальній власності - відповідними комунальними дорожньо-експлуатаційними організаціями.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про дорожній рух» власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні.

Пунктом п. 11 Єдиних правил встановлено, що власники дорожніх об'єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації зобов'язані: своєчасно і якісно виконувати експлуатаційні роботи відповідно до технічних правил з дотриманням норм і стандартів з безпеки руху; постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об'єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити - невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух; вирішувати питання забезпечення експлуатації дорожніх об'єктів у надзвичайних ситуаціях, за несприятливих погодно-кліматичних умов, у разі деформації та пошкодження елементів дорожніх об'єктів, аварії на підземних комунікаціях і виникнення інших перешкод у дорожньому русі й разом із спеціалізованими службами організації дорожнього руху і за погодженням з Державтоінспекцією оперативно вносити зміни до порядку організації дорожнього руху; відшкодовувати в установленому законодавством порядку збитки власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок незадовільного утримання доріг, вулиць, залізничних переїздів.

Указані правила є обов'язковими для їх власників або уповноважених ними органів, організацій, що здійснюють ремонт і утримання дорожніх об'єктів і користувачів (п. 1).

В матеріалах адміністративної справи №552/5619/16-п, провадження №3/552/1635/16 міститься відповідь Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради від 15.02.2017 року на запит стосовно виконання робіт по ремонту асфальтобетонного покриття проїжджої частини, тротуарів та заміні бортових каменів по вулиці Симона Петлюри у вересні-жовтні 2016 року, згідно якої: за результатами проведених конкурсних торгів на виконання робіт з капітального ремонту вулиці ОСОБА_11, управлінням житлово-комунального господарства було укладено договір з підрядною організацією ПП «Будгарант-7». Роботи відповідно до договору підряду були завершені до кінця 2016 року (а.с.118).

У звязку з цим, посилання у позові на те, що відповідальність має нести Комунальне підприємство Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» в порядку вимог ч.1 ст.1172 ЦК України за дії, спричинені з вини його працівника ОСОБА_6, є необґрунтованими та безпідставними, зважаючи на те, що відповідальність за супутні причини ДТП має нести інша особа, яка не встановлена та не притягалася позивачем, також не розраховувався позивачем розмір відповідальності цієї особи за спричинені збитки.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для покладення обов'язку щодо відшкодування ОСОБА_1 майнової та моральної шкоди на Комунальне підприємство Полтавської обласної ради «Полтававодоканал».

Питання про судові витрати суд вирішив відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.22,1166,1172 ЦК України, ст.ст.12,13,81,141,223,259,263-265,268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 підприємства Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; третя особа: ОСОБА_6.

Рішення може бути оскаржене на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду на підставі ч. 1 ст. 355 ЦПК України подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

У відповідності до п.п.15.5 п.15 розділу 13 Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Учасники справи:

позивач -ОСОБА_1, проживаюча за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2;

відповідач -Комунальне підприємство Полтавської обласної ради «Полтававодоканал», місцезнаходження: 36020, м.Полтава, вул.Пилипа Орлика,40А, ;

третя особа - ОСОБА_6, проживаючий за адресою: 38702, Полтавський район, с.Залізничне, вул.Весняна,4.

Повний текст судового рішення складено 21.12.2018 року.

Суддя: А.М.Чуванова