Справа № 165/405/18
Провадження № 2/165/300/18
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2018 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді Василюка А.В.,

за участю секретаря Навроцької М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Нововолинську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_3 в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Орган опіки та піклуванння виконавчого комітету Нововолинської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

встановив:

19 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Орган опіки та піклуванння виконавчого комітету Нововолинської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що він є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 м. Нововолинська, Волинська область. У даному житлі зареєстроване постійне місце проживання її бувшої дружини ОСОБА_2 та її дочки ОСОБА_3 Остання в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 м. Нововолинська, Волинська область взагалі не проживала, у вісімнадцятирічному віці одружилася та у 2013 році переїхала проживати до свого чоловіка. Однак, після народження дітей: ОСОБА_4, ОСОБА_5, відповідач ОСОБА_3 зареєструвала їх постійне місце проживання у належній йому квартирі, при цьому вона та діти фактично проживали та проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_3 має можливість зареєструвати їх постійне місце проживання за вищевказаною адресою. Також відомо, що відповідач ОСОБА_2 на даний час проживає у свого нинішнього чоловіка, на початку 2017 року самовільно покинула спірне житло. Відповідачі та неповнолітні діти ОСОБА_3 не турбуються майном і перешкод у користуванні спірним житлом їм ніхто не чинив. У звязку з реєстрацію в житлі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та неповнолітніх дітей, він позбавлений можливості розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, змушений нести додаткові витрати на утримання квартири. Просить суд постановити рішення, яким визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3 та її неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_4 такими, що втратили право користування квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 м. Нововолинська, Волинська область, оскільки, що більше як рік не проживають без поважних причин у ньому а також стягнути судові витрати у справі.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_6 не зявилися, подали до суду письмову заяву, в якій просили справу розглядати за їх відсутності, позов підтримали, просили його задоволити з вищенаведених підстав, не заперечили щодо заочного розгляду справи (а.с.114).

У судове засідання відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 не зявилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, шляхом опублікування судового виклику на офіційному сайті судової влади (а.с. 112).

Суд, у відповідності до ст.280, ст.281 ЦПК України, ухвалив проводити заочний розгляд справи.

Представник третьої особи ОСОБА_7 у судове засідання не зявилася, подала до суду письмову заяву, в якій просила розглядати справу у відсутності представника Органу опіки та піклування виконавчого комітету Нововолинської міської ради, просила суд прийняти рішення в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_5, ОСОБА_4 (а.с.115).

Суд, дослідивши письмові докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підставний і підлягає задоволенню.

Конституцією України, положеннями ст.316, ст.317, ст.319, ст.321 ЦК України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який передбачає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.16, ст.386, ст.391 ЦК України, а об'єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира (ст. 379, ст.382 ЦК України).

Права власника житла визначені у ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Аналіз норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

У судовому засіданні з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.9-10) встановлено, що позивачу ОСОБА_1 належить на праві приватної власності спірна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 м. Нововолинська, Волинська область.

У вищевказаному житлі зареєстроване постійне місце проживання відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та неповнолітніх дітей останньої: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.11-19).

Згідно акту, складеного комісією у складі працівників ЖКП №2 (а.с.20) у квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 м. Нововолинська, Волинська область відповідач ОСОБА_2 з лютого 2017 року не проживає, а ОСОБА_3 та її неповнолітні діти, за вищевказаною адресою не проживали жодного дня.

Жодних доказів про те, що відповідачі з поважних причин не проживають в спірному житлі у судовому засіданні не здобуто, однак встановлено, що перешкод у користуванні квартирою їм ніхто не чинив.

При вирішенні питання про виселення дітей зі спірного майна без надання іншого житлового приміщення суд враховує норми частини 2 статті 2 Конвенції «Про права дитини від 20 листопада 1989 року», підписаної Україною 21 лютого 1990 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року (далі по тексту Конвенція), відповідно до якої Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини, батьків дитини, законних опікунів чи інших членів сім'ї.

За частиною першою статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно статті 27 Конвенції Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом.

Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками або іншими особами, які відповідають за дитину як всередині Держави-учасниці, так і за кордоном.

У відповідності до Закону України «Про охорону дитинства» (далі по тексту Закон) цей Закон визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров'я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток встановлює основні засади державної політики у цій сфері.

За статтею 1 Закону охорона дитинства - система державних та громадських заходів, спрямованих на забезпечення повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку дитини та захисту її прав.

Згідно статті 8 Закону кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно статті 11 Закону сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

У відповідності до статті 18 Закону діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Таким чином, саме батьки дитини несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини та дотримання прав дитини, в тому числі на належне житло, а права дитини на житло залежить від правомірності користування цим житлом її батьками, з якими дитина має право проживати.

В даному випадку, з урахуванням неправомірності перебування відповідачів із неповнолітніми дітьми в квартирі належній позивачу, суд приходить до висновку, що необхідно захистити законне право позивача.

У відповідності до статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку; зняття з реєстрації - внесення інформації про зняття з реєстрації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

За частиною першою статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Враховуючи вищевикладені норми закону, з огляду на те, що позивачем доведено правомірність своїх вимог, суд приходить до висновку про визнання ОСОБА_2, ОСОБА_3, її неповнолітніх дітей: ОСОБА_5, ОСОБА_4, такими, щовтратили право на користування спірним житлом, оскільки вони понад рік не проживають у квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 м. Нововолинська, Волинська область та ним не користуються.

Судові витрати у справі, у відповідності до ст.141 ЦПК України, суд стягує солідарно з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 в користь позивача ОСОБА_1, а саме по 352,40 грн. з кожного, що підтверджено документально (а.с.1).

Керуючись ст.12, ст.81, ст.137, ст.141, ст.259, ст.263, ст.264, ст.265, ст.268, ст.280, ст.281, ст.282 ЦПК України, на підставіст.383, ст.391, ст.405 ЦК України, суд, -

вирішив:

Позовну заяву задоволити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП невідомий, паспорт серії АЮ №096095, виданий Нововолинським МВ УМВС у Волинській області 02 квітня 2009 року, зареєстроване місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 м. Нововолинська, Волинська область, такою, що втратила право користування квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 м. Нововолинська, Волинська область.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП невідомий, паспорт серії АЮ №240586, виданий Нововолинським МВ УДМС у Волинській області 22 липня 2014 року, зареєстроване місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 м. Нововолинська, Волинська область, її неповнолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 такими, що втратили право користування квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 м. Нововолинська, Волинська область.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП невідомий, паспорт серії АЮ №096095, виданий Нововолинським МВ УМВС у Волинській області 02 квітня 2009 року, зареєстроване місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 м. Нововолинська, Волинська область, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП невідомий, паспорт серії АЮ №240586, виданий Нововолинським МВ УДМС у Волинській області 22 липня 2014 року, зареєстроване місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 м. Нововолинська, Волинська область, в користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 м. Нововолинська, Волинська область, з кожного відповідача по 352 (триста пятдесят дві) грн. 40 коп. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Волинського апеляційного суду через Нововолинський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий підпис

Згідно з оригіналом

Суддя А.В. Василюк