Справа № 592/7513/18
Провадження № 2-п/592/127/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2018 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі головуючого судді Хитрова Б.В., за участю секретаря судового засідання Чайки Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за заявою Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» про перегляд заочного рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17.09.2018 року по справі № 592/7513/18 за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні,-

Встановив:

Заочним рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 17.09.2018 року, ухваленому у справі за вищезазначеним позовом, позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ «СМНВО» про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні задоволено. Стягнуто з ПАТ «СМНВО» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 6241,12 грн. з якої підлягають утриманню ПДФО та військовий збір. Стягнуто з ПАТ «СМНВО» на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Представник ПАТ «СМНВО» 12.10.2018 року звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення, посилаючись на те, що працівники структурних підрозділів Товариства, що виконують обовязки по обробці первинної інформації та підготовці відповідних довідок щодо наявності та розрахунку сум заборгованості по заробітній платі, перебувають на простоях з вини роботодавця, та не перебувають на території Товариства. Тому Товариство не мало можливості забезпечити надання доказів та відзиву на позов у строк, встановлений судом. Крім того питання про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні позивача вже вирішено рішенням по справі №592/2697/18, тому вважає, що судом стягнуто на користь позивача середню заробітну плату за час невиконання рішення Товариством.

Сторони, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися, причини неявки суду не повідомили.

Суд, дослідивши матеріали справи та докази, надані сторонами, вважає, що заява не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1, та ч.2 ст.284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

З матеріалів справи вбачається, що 10.07.2018 р. на адресу ПАТ «СМНВО» було направлено копію ухвали суду від 10.07.2018 р. про відкриття провадження у справі та витребування доказів, та матеріали позову. Представник ПАТ «СМНВО» 16.07.2018 року отримав вищевказану ухвалу та матеріали позову, про що свідчить відмітка в розписці про вручення. Однак ні відзиву на позов, ні витребуваних судом доказів ПАТ «СМНВО» суду не надало. А посилання представника ПАТ «СМНВО», яке і є в даному випадку роботодавцем, на те, що працівники, які виконують обовязки по обробці первинної інформації та підготовці відповідних довідок щодо наявності та розрахунку сум заборгованості по заробітній платі, перебувають на простоях з вини роботодавця, тобто з його вини, як підставу неможливості виконання ухвали суду від 10.07.2018 р., суд вважає необґрунтованими.

Також представник ПАТ «СМНВО» в заяві про перегляд заочного рішення зазначає, що питання про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні позивача вже вирішено іншим судовим рішенням по справі №592/2697/18, тому вважає, що судом стягнуто на користь позивача середню заробітну плату за час невиконання рішення Товариством.

Однак, Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Цим Законом урегульовано лише правовідносини, що виникають у процесі виконання судових рішень.

Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу.

Згідно із ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

За змістом ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Також, Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст.233 КЗпП України у взаємозвязку з положеннями ст.ст. 117, 237-1 цього Кодексу розяснив, що за ст.47 Кодексу роботодавець зобовязаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 22.02.2012 р. № 4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Таким чином, невиконання рішення суду про стягнення на користь звільненого працівника недоплаченої заробітної плати є підставою для покладення на власника або уповноважений ним орган відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, за весь період невиплати цієї заробітної плати, оскільки вимоги звільненого працівника щодо її виплати є трудовим спором і регулюються нормами трудового права.

Аналогічна позиція викладена в ухвалах колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.06.2013 р., від 26.06.2013 р., від 10.07.2013 р. та від 25.09.2013 р.

Крім того, заочне рішення підлягає скасуванні лише при наявності двох підстав, визначених у ч.1 ст.288 ЦПК України, зокрема, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не зявився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

На підставі викладеного та враховуючи, що представником ПАТ «СМНВО» не подано жодного доказу, який має істотне значення для скасування судового рішення та відсутні поважні причини його неявки в судове засідання.

Керуючись ст.ст.284-288 ЦПК України, -

Ухвалив:

Заяву Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» про перегляд заочного рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17.09.2018 року по справі № 592/7513/18 за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні залишити без задоволення.

Розяснити заявнику, що заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Сумської області в загальному порядку (ч.4 ст.287 ЦПК України).

Ухвала про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Суддя Б.В. Хитров