Справа № 283/470/18
Провадження №2/283/335/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

15 травня 2018 року м. Малин

Малинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді Міхненка С.Д.

секретаря - Кравець Л.Ю.

за участю позивача, представника відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи Публічне акціонерне товариство « ВТБ Банк», Публічне акціонерне товариство « ТАСКОМБАНК » про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності на Ѕ частку квартири № АДРЕСА_1 та здійснити поділ у рівних частках грошових коштів в розмірі 127700 грн., отриманих ОСОБА_2 по кредитному договору від 12 липня 2011 року № 808/140/11, укладеним між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством « ВТБ Банк »,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач 07 березня 2018 року звернувся до суду з вимогами до відповідача.

З уточненням позовних вимог, з підстав, передбачених статтями 60-63,69-71 Сімейного Кодексу України просить позов задовольнити.

В судовому засіданні позов підтримав повністю. Пояснив, що з 10 грудня 2005 року по даний час перебуває у шлюбі з відповідачем.

12 липня 2011 року була придбана квартира №АДРЕСА_1, право власності на яку зареєстровано за позивачем.

Для придбання квартири, 12 липня 2011 року між позивачем та публічним акціонерним товариством « ВТБ Банк », було укладено кредитний договір № 808/140/11.

За договором ОСОБА_2 отримав кредитні кошти в розмірі 127700 грн., із строком кредитування до 11 липня 2031 року.

Поручителем за даним договором є його дружина ОСОБА_3

Також в забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним договором між позивачем та ПАТ « ВТБ Банк » 12 липня 2011 року укладено іпотечний договір.

Оскільки майно ( квартира) набуте подружжям в період шлюбу, є його спільною сумісною власністю, тому просить провести поділ квартири, виділивши подружжю у власність по Ѕ частки квартири та здійснити поділ у рівних частках кредитних коштів в розмірі 127700 грн.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 позов в частині поділу квартири визнав частково, вважає, що позивач має право власності на ј частку квартири, а відповідач на ѕ частки спірної квартири, позов в частині поділу кредитних коштів не визнав повністю.

В заперечення позову пояснив, що на утриманні ОСОБА_3 знаходиться неповнолітня дитина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, а тому у відповідності до статті 70 СК України, враховуючи інтереси дитини, відповідач має право на ѕ частки квартири.

В частині вимог позивача про поділ кредитних коштів в розмірі 127700 грн. вважає позов безпідставним, оскільки квартира придбана в період шлюбу, відповідач є поручителем за кредитним договором від 12 липня 2011 року строк дії якого закінчується 11 липня 2031 року, заборгованість за кредитним договором не погашена, а тому підстави для поділу боргових зобов'язань між сторонами відсутні.

Представники третіх осіб: Публічного акціонерного товариства « ВТБ Банк» та Публічного акціонерного товариства « ТАСКОМБАНК » до суду не з'явились , про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Заслухавши учасників справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477- 1V « Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини » , передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст.1 Протоколу 1 Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Конституція України (ст.41), ст.316-319,321 ЦК України передбачають, що власник на свій розсуд володіє, користується та розпоряджається належним йому майном. Всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право приватної власності є непорушним. Оскільки право власності складається з таких його невід'ємних складових як право володіння, користування та розпорядження, то позбавлення особи хоча б одного з них ущемить права власника, які охороняються законом.

Згідно зі ст.60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином у законі діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, якщо воно набуте ними за час шлюбу, визнання ж такого майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка потребує доведення.

Судом установлено, що сторони з 10 грудня 2005 року перебувають у шлюбі. ( а.с.6).

12 липня 2011 року між публічним акціонерним товариством « ВТБ Банк »та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 808/140/11.

За умовами договору, для здійснення позичальником розрахунків з метою придбання у власність двохкімнатної квартири № АДРЕСА_1 було надано кредитні кошти в розмірі 127700 грн. на строк кредитування по 11 липня 2031 року. ( а.с.64-68).

Поручителем за даним договором є ОСОБА_3.( а.с. 13).

12 липня 2011 року укладено договір купівлі - продажу квартири, відповідно до якого ОСОБА_2 набув у власність квартиру №АДРЕСА_2. ( а.с. 7-8).

В забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним договором між позивачем та ПАТ « ВТБ Банк » 12 липня 2011 року укладено іпотечний договір. Предметом іпотеки є вищезазначена квартира. ( а.с. 9-12).

19 липня 2011 року право власності на квартиру зареєстровано за позивачем. ( а.с. 22).

29 березня 2017 року ОСОБА_2 направлено повідомлення про відступлення прав вимоги відповідно до якого ПАТ « ВТБ Банк » відступило свої права вимоги за кредитним договором № 808/140/11 на АТ « ТАСКОМБАНК »

Статтею 63 Сімейного Кодексу України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

З врахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що спірна квартира має режим спільної сумісної власності, як така, що набута подружжям під час шлюбу, проводить її поділ та визнає за сторонами право власності за кожним на Ѕ частку квартири.

В частині вимог позивача про поділ між сторонами коштів в розмірі 127700 грн., які отриманні ОСОБА_2 за кредитним договором № 808/140/11 від 12 липня 2011 року суд вважає , що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Як зазначив Верховний Суд України в правовій позиції від 27 квітня 2016 року у справі № 6-486цс16 у подружжя окрім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержаний за рахунок останніх автомобіль, внаслідок укладення кредитного договору, також виникає зобов'язання в інтересах сім'ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники. Тому судам необхідно встановити за рахунок кого з подружжя здійснювалося погашення їх спільного боргу, і за рахунок яких коштів відбувалось таке погашення кредиту.

Поділу підлягає майно, яке набуте подружжям за час шлюбу, або ж кошти, які були отримані в результаті відчуження майна без згоди іншого співвласника, а не кошти, за які подружжям було набуте вказане майно у період шлюбу.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України,суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тому суд приходить до висновку, що позов в частині поділу коштів, отриманих за кредитним договором є безпідставним.

Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 704,80 грн.

Керуючись статтями 13,81,141,200,263-265 Цивільного процесуального Кодексу України, на підставі ст.ст. 60,63,65 Сімейного Кодексу України , суд,-

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити частково .

Визнати квартиру № АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Провести поділ квартири № АДРЕСА_2, яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 та визнати за

ОСОБА_2 право власності на Ѕ частку квартири № АДРЕСА_2 за

ОСОБА_3 право власності на Ѕ частку квартири № АДРЕСА_2.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 704,80 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Житомирської області через Малинський районний суд шляхом подання в 30 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Суддя: С. Д. Міхненко