П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„13" листопада 2018 року місто Маріуполь Донецької області

Єдиний унікальний номер 242/820/16-ц

Номер провадження 22-ц/4804/263/18

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Пономарьової О.М., Попової С.А.

за участю секретаря: Єфремової О.В

учасники справи :

позивач за первісним позовом - ПАТ «Актабанк», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів «

відповідач за первісним позовом - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в місті Маріуполі Донецької області апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 15 червня 2018 року головуючого судді Владимирської І.М. із складанням повного тексту судового рішення 15 червня 2018 року по цивільній справі про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом про зобов'язання зарахувати однорідні вимоги,-

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2016 року публічне акціонерне товариство «Актабанк» (далі - ПАТ «Актабанк») звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в обгрунтування якого зазначало, що 18 липня 2014 року з відповідачем було укладено договір про відкриття та обслуговування овердрафту по картковому рахунку НОМЕР_2, згідно з умовами п. 2.1. якого ОСОБА_1 надано кредитний ліміт (овердрафт) шляхом відкриття кредитної лінії в національній валюті України до карткового рахунку у розмірі 300 000 грн. зі строком користування до 17 липня 2015 року та сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 32,5%. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 22 січня 2016 року має заборгованість - 67 101, 48 грн., яка складається з наступного: 44 839,25 грн. - заборгованість за кредитом та заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом у розмірі 22 262,23 грн. Позивач просив суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 67 101, 48 грн., а також понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1378 грн.

У листопаді 2016 року представник відповідача за основним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Актабанк» про зобов'язання зарахування однорідних вимог, в обґрунтування якого зазначав, що в обґрунтування первісного позову представником ПАТ «Актабанк» не надав засвідчену копію Договору про відкриття та обслуговування овердрафту по картковому рахунку НОМЕР_2 від 18 липня 2014 року. Представник позивача до суду так і не з'явився, будучі неодноразово належним чином повідомленим, витребуваних судом документів не надав. Крім того, суду не надано доказів, що ОСОБА_1 дійсно використав кошти овердрафту у сумі 44 839, 25 грн., де і коли вони були використані, ким вони списувалися. Зазначав, що нарахування неустойки під час здійснення розрахунку заборгованості необґрунтованою, оскільки ОСОБА_1 проживає в м. Донецьку і на період антитерористичної операції банки та інші фінансові установи повинні скасувати пеню та штрафи за кредитними договорами. Крім того, зазначав, що відповідно до положень п. 4.2.12 Договору, банк повинен здійснювати договірне списання з поточних або депозитних договорів клієнта відкритих ним в ПАТ «Актабанк». На вимогу банку, в цілях забезпечення кредиту, ОСОБА_1 18 липня 2014 року уклав з ПАТ «Актабанк» договір банківського вкладу на 75000 доларів США, на який відкрився картковий рахунок НОМЕР_1. Натомість банк ухиляється від виконання п.п. 4.2.12 Договору овердрафту, але має таку можливість і може зробити це реально. У зв'язку з чим, просив відмовити в задоволенні позову ПАТ «Актабанк» у повному обсязі та задовольнити зустрічний позов ОСОБА_1 до ПАТ «Актабанк» про зобов'язання зарахувати однорідні вимоги.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 15 червня 2018 року позов ПАТ «Актабанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Актабанк» заборгованість за Договором про відкриття та обслуговування овердрафту по картковому рахунку НОМЕР_2 від 18 липня 2014 року в розмірі 67 101,48 грн., з яких: 44 839,25 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 22 262,23 грн. - заборгованість за відсотками та судовий збір в розмірі 1378 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ «Актабанк» про зобов'язання зарахувати однорідні вимоги - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції в повному обсязі, відмовити ПАТ «Актабанк» у задоволенні позовних вимог, а зустрічний позов ОСОБА_1 задовольнити, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відзив на апеляційну скаргу не надано.

Відповідно до Указу Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» та Указу Президента України від 28 вересня 2018 року № 297/2018 « Про переведення суддів» апеляційний суд Донецької області ліквідовано, утворено Донецький апеляційний суд, юрисдикція якого поширюється на територію ліквідованого суду. Суддів апеляційного суду Донецької області переведено до Донецького апеляційного суду, до якого також передані цивільні справи та матеріали, кримінальні справи/провадження, справи про адміністративні правопорушення, що були у провадженні ліквідованого суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями Донецького апеляційного суду від 09 жовтня 2018 року визначено склад суду: Зайцева С.А (суддя-доповідач), Пономарьова О.М., Попова С.А. та справу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Донецького апеляційного суду справу призначено до розгляду на 24 жовтня 2018 року.

04 вересня 2018 року до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання представника товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі- ТОВ «ФК» ЄАПБ») Мотузенко І. О. про заміну позивача (стягувача) ПАТ «Актабанк» за виконавчим листом, виданим на підставі рішення Селидівського міського суду Донецької області у справі № 242/820/16-ц за позовом ПАТ «Актабанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 329665 від 18 липня 2014 року на його правонаступника ТОВ « ФК «ЄАПБ» (, юридична адреса: 01032, вул. Симона Петлюри, 30, м. Київ, п/р №7001 в ПАТ «ТАСкомбанк», МФО 339500).

Ухвалою Донецького апеляційного суду Донецької області від 24 жовтня 2018 року залучено ТОВ « ФК «ЄАПБ » до участі у справі за позовом ПАТ «Актабанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Актабанк» про зобов'язання зарахувати однорідні вимоги - в якості процесуального правонаступника позивача публічного акціонерного товариства «Актабанк».

У судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги.

У судове засідання апеляційного суду представник ТОВ «ФК «ЄАПБ» не з*явився, належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, надали клопотання про розгляд справи за відсутності представника (т.2.а.с.98).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2 , дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає,що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення відповідає.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 628, ст. 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені між ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 526 ЦК України, сторони мають виконувати зобов'язання належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 18 липня 2014 року між ПАТ «Актабанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про відкриття та обслуговування овердрафту по картковому рахунку НОМЕР_2 (а.с. 8-10).

Згідно п. 2.1. Договору ОСОБА_1 надано кредитний ліміт (Овердрафт) шляхом відкриття кредитної лінії в національній валюті України до карткового рахунку у розмірі 300 000 грн. зі строком користування до 17 липня 2015 року та сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 32,5%.

Відповідно до виписки по картковому рахунку НОМЕР_2 за період з 18 липня 2014 року по 22 січня 2016 року, в період з 18 липня 2014 року по 06 серпня 2014 року ОСОБА_1 знаходячись в Греції здійснював зняття грошових коштів в євро на загальну суму, що в еквіваленті на гривні склало 44 839,25 грн.

Згідно розрахунку заборгованість ОСОБА_1 по договору про відкриття та обслуговування овердрафту по картковому рахунку НОМЕР_2 від 18 липня 2014 року складає 67 101,48 грн., яка складається з наступного: 44 839, 25 грн. - заборгованість за кредитом та заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом у розмірі 22 262, 23 грн. (а.с. 6).

Задовольняючи первісний позов , суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ «Актабанк» виконав свої зобов'язання за договором про відкриття та обслуговування овердрафту по картковому рахунку НОМЕР_2 від 18 липня 2014 року, натомість ОСОБА_1 використовуючи надані банком грошові кошти зобов'язання щодо їх повернення не виконав у зв'язку з чим,утворилась заборгованість у розмірі 67 101 грн. 48 коп., а тому відповідно до умов договору та норм цивільного законодавства є підстави для її стягнення .

Позивачем надано розрахунок,який перевірено у судовому засіданні та підтверджує,що станом на 22 січня 2016 року у позичальника виникла заборгованість у розмірі 67 101 грн.48 коп. За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в межах заявлених вимог та правильно стягнув з відповідача заборгованість за Договором про відкриття та обслуговування овердрафту по картковому рахунку НОМЕР_2 від 18 липня 2014 року в розмірі 67 101,48 грн., з яких: 44 839,25 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 22 262,23 грн. - заборгованість за відсотками.

Отже ,судом першої інстанції правильно встановлені правовідносини сторін, які врегульовані ст. ст. 526, 527,626, 1054 ЦК України та договором банківського кредиту, що укладений між сторонами.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про зобов*язання зарахувати однорідні вимоги ,суд першої інстанції виходив з необґрунтованості вимог, та зазначив,що ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначає, що кредитором банку є юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Відповідно до частини першої статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаним злочинних шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Тобто випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Процедуру щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульовано Законом, який є спеціальним законом, що регулює ці правовідносини.

Стаття 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) визначає, що цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Згідно з пунктом 16 статті 2 Закону тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку, в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 6 згаданої статті Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Отже, норми наведеного Закону стосуються не лише вкладів фізичних осіб, але й регулюють будь-які відносини, що виникають у зв'язку із виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідацією банків, у тому числі відносини з клієнтами - фізичними особами, юридичними особами, іншими учасниками господарської діяльності банку.

Стаття 34 Закону встановлює, що Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Нормами статті 36 Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Так, відповідно до частини п'ятої статті 36 Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів); зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим законом, нарахування відсотків за зобов'язанням банку перед кредиторами.

Пунктом 8 статті 26 вказаного Закону встановлено, що Фонд не відшкодовує, зокрема кошти за вкладом у банку, якщо такий вклад використовується вкладником як засіб забезпечення виконання іншого зобов'язання перед цим банком, у повному обсязі вкладу до дня виконання зобов'язань.

Відповідно до частини третьої статі 46 даного Закону вимоги за зобов'язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури.

Стаття 52 Закону визначає черговість та порядок задоволення вимог до банку, а також оплату витрат та здійснення платежів.

Отже, у будь-якому разі в період здійснення ліквідаційної процедури банку задоволення вимог третьої особи має здійснюватися в порядку задоволення вимог кредиторів до банку та черговості, передбачених статтею 52 Закону, у зв'язку з чим припинення зобов'язань за кредитним договором шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, які фактично є погашенням вимог кредитора в порушення порядку статті 52 Закону, не допускається.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 15.01.2015 № 19 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Актабанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 16.01.2015 № 6 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Актабанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку».

Суд першої інстанції відхилив доводи представника ОСОБА_1 щодо припинення зобов'язань за кредитним договором шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, оскільки це суперечить вимогам Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».За таких обставин були відсутні правові підстави для задоволення зустрічного позову.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом вживалися заходи щодо витребування у ПАТ «Актабанк» договорів, на які посилається представник ОСОБА_1 , натомість як вбачається з наданого клопотання представника банку депозитний договір не укладався, у зв'язку з чим, немає змоги виконати ухвалу суду.

Судом встановлено,що укладений між ПАТ « Актабанк» та ОСОБА_1 Договір про відкриття та обслуговування овердрафту по картковому рахунку НОМЕР_2 від 18 липня 2014 року є самостійним та без забезпечувальним . Крім того , п.4.2.12 вказаного Договору передбачає право ,а не обов*язок банку здійснювати договірне списання з поточних та /або депозитних рахунків клієнта,для погашення існуючої заборгованості клієнта за овердрафтом, нарахованими процентами . Доводи апеляційної скарги у вказаній частині спростовуються дослідженими доказами.

ОСОБА_1 відкрив в ПАТ « Актабанк» картку American Exspress НОМЕР_1 та поклав власні кошти в розмірі 75 000 доларів США,і ця картка не є забезпеченням Договору про відкриття та обслуговування овердрафту по картковому рахунку НОМЕР_2 від 18 липня 2014 року.

Суд зауважив , що ОСОБА_1, у разі наявності депозитних договорів є їх стороною і повинен мати їх примірник, натомість докази про їх існування суду не надано.

Доводи апелянта щодо нарахування ПАТ «Актабанк» неустойки за договором під час дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» є безпідставними, оскільки із розрахунку від 22 січня 2016 року вбачається, що сума заборгованості складається лише з заборгованості по тілу та відсоткам.

Перевірені доводи апеляційної скарги є безпідставними,обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні , судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи ,викладені в апеляційній скарзі ,фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці,проте,відповідно до вимог ст.89 ЦПК України ,оцінка доказів є виключною компетенцією суду,переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена . Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи ,перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку .

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 15 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 16 листопада 2018 року.

Судді: