Справа № 360/444/13-ц
УХВАЛА

21 травня 2018 рокуБородянський районний суд

Київської області в складі: головуючої судді Міланіч А.М.

при секретарі - Хоменко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Бородянка цивільну справу за скаргою Фірми «Т.М.М.» - товариства з обмеженою відповідальністю на бездіяльність та рішення державного виконавця,

в с т а н о в и в :

Фірма «Т.М.М.» - ТОВ звернулася до суду з вказаною скаргою, обгрунтовуючи її тим, що 21 липня 2014 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГУ юстиції у м.Києві було відкрито виконавче провадження № 44083682 та винесено відповідну постанову на підставі виконавчого листа № 360/444/13-ц від 23 серпня 2013 року, виданого Бородянським районним судом Київської області про стягнення зі ОСОБА_1 на користь фірми «Т.М.М.» - ТОВ 6 654 006 грн.

Постановою державного виконавця від 20 лютого 2018 року виконавчий документ був повернутий стягувачу у звязку з відсутністю майна боржника, на яке може бути звернено стягнення, а заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Вважала таке рішення державного виконавця незаконним, оскільки рішення суду до цього часу не виконане, боржник є засновником юридичних осіб з часткою в статутних капіталах, які виражені в грошовій формі і на яку може бути звернено стягнення і державним виконавцем не здійснено жодних дій для реалізації цих часток в примусовому порядку з подальшим направленням коштів в рахунок виконання рішення суду. Крім того, ОСОБА_1 є керівником БФ «Добра Справа», а отже отримує заробітну плату, однак, державним виконавцем не проведено жодних виконавчих дій щодо відрахування із заробітної плати боржника для виконання рішення суду. Щодо перевірки наявності у боржника інших будь-яких доходів ніяких дій державним виконавцем також не здійснювалось, всі запити були направлені із зазначенням неправильного імені боржника. Також державним виконавцем не було подано подання про обмеження у праві виїзду за межі України боржника та не здійснено жодних дій щодо розшуку майна, у тому числі якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Тому просила визнати бездіяльність державного виконавця Дякон Н.М. по виконанню рішення Бородянського районного суду від 5 липня 2013 року протиправною, визнати незаконною та скасувати постанову про повернення виконавчого документу стягувачу від 20 лютого 2018 року та поновити виконавче провадження.

В судовому засіданні представник стягувача Фірми «Т.М.М.» - ТОВ ОСОБА_2. скаргу підтримала, викладене підтвердила.

Державний виконавець відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУ юстиції у м.Києві в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

Боржник ОСОБА_1 в судовому засідання скаргу вважав безпідставною, суду пояснив, що крім отримуваної пенсії по інвалідності інших доходів та майна не має, дійсно є учасником ряду підприємств, однак, дані підприємства не здійснюють ніякої діяльності, і, відповідно, він доходів від цього не має.

Вислухавши пояснення представника стягувача, боржника, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що як вбачається з матеріалів справи, за постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГУ юстиції у м.Києві від 21 липня 2014 року було відкрито виконавче провадження № 44083682 на підставі виконавчого листа № 360/444/13-ц від 23 серпня 2013 року, виданого Бородянським районним судом Київської області про стягнення зі ОСОБА_1 на користь фірми «Т.М.М.» - ТОВ 6 654 006 грн.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУ юстиції у м.Києві від 20 лютого 2018 року вказаний виконавчий документ був повернутий стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження», у звязку з відсутністю майна боржника, на яке може бути звернено стягнення, а заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до ст.447 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів, щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, копії матеріалів виконавчого провадження, державним виконавцем не в повній мірі були застосовані заходи щодо примусового виконання рішення суду, зокрема, виконавцем не встановлено наявність рухомого та нерухомого майна божника, у тому числі якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами, банківських рахунків, його доходів, в запитах щодо вішуку такого майна та доходів невірно зазначалось ім'я боржника, внаслідок чого надавались відповіді щодо неможливлсті ідентифікувати фізичну особу, як зазначає сам боржник, він отримує пенсію, є засновником юридичних осіб, що державним виконавцем не встановлено.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними та зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що державним виконавцем не вжито всіх заходів для виконання покладених на нього обовязків, відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», тобто дії державного виконавця, щодо повернення виконавчого документу стягувачу є неправомірними, а відтак оскаржувану постанову слід скасувати, оскільки в суду є підстави вважати, що оскаржувана постанова була винесена передчасно, чим порушено права заявника (стягувача) на одержання від боржника стягнутих з нього за судовим рішенням коштів.

Що стосується вимоги заявника про поновлення виконавчого провадження, суд вважає, що у цій частині скарги необхідно відмовити.

Зокрема, згідно ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобовязані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження предявити його до виконання.

Як, розяснено Вищим спеціалізованим судом України у Постанові № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», суд не має права зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби (п.18).

Отже, заявлена вимога про поновлення виконавчого провадження є передчасною і задоволенню не підлягає, оскільки у цій частині заявник вимагає судового захисту заздалегідь не порушеного права.

Керуючись ЗУ «Про виконавче провадження», ст.258, 260, 261, 352, 354, 447-451 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу Фірми «Т.М.М.» - товариства з обмеженою відповідальністю на бездіяльність та рішення державного виконавця задовольнити частково.

Визнати дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві ОСОБА_3, повязані з винесенням постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 20 лютого 2018 року у виконавчому провадженні за № 44083682 неправомірними.

Скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиціїї у м.Києві ОСОБА_3 про повернення виконавчого документа стягувачеві у виконавчому провадженні ВП № 44083682 від 20 лютого 2018 року.

В задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення до Апеляційного суду Київської області.

Головуючий-суддяОСОБА_4