Справа № 345/3977/15-ц
Провадження № 22-ц/4808/118/18
Головуючий у 1 інстанції Якимів Р. В.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів Василишин Л.В., Матківського Р.Й.,

секретаря Бойчука Л.М.

з участю представника апелянта Рокетської С.В., відповідача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Якимівим Р.В. 03 серпня 2018 року в м. Калуш Івано-Франківської області, повний текст якого складено 10 серпня 2018 року,

в с т а н о в и в :

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду Апеляційним судом Івано-Франківської області.

В жовтні 2015 року ПАТ КБ "Приватбанк" поданий позов до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, який обгрунтований тим, що 11.08.2008 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_2 укладено кредитно-заставний договір про надання кредиту № IFK8AE00000061, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 12 412,29 доларів США шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок відповідача, який зобов'язувалася повернути у повному обсязі не пізніше 09.08.2013 року та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором. Через неналежне виконання умов кредитного договору у відповідача станом на 19.08.2015 року утворилась заборгованість в розмірі 30 123,47 доларів США. Від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 12 148,07 грн, яка була задоволена рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.02.2012 року з відповідача ОСОБА_2 на користь банку. Банк просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 18 885,49 доларів США, що за курсом НБУ від 19.08.2015 року складає 416 991,67 грн та судові витрати (а.с.2-3).

Заочним рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16.11.2015 року позов був задоволений. Суд стягнув з ОСОБА_2 в користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість по кредитному договору № IFK8AE00000061 від 11.08.2008 року станом на 19.08.2015 року в розмірі 18 885 доларів США, що за курсом НБУ від 19.08.2015 року складає 416 991,67 грн, 6 254,88 грн судового збору, всього 423 246,54 грн (а.с.49-50).

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14.06.2017 року скасовано це заочне рішення та призначено справу до розгляду в загальному порядку (а.с.82-82).

Оскаржуваним рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03 серпня 2018 року в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено (а.с.110-112).

Не погодившись з рішенням суду, представник акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (яке є правонаступником ПАТ КБ «Приватбанк») подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповноту з'ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, ухвалення рішення з порушенням норм матеріального права.

Апелянт зазначив, що при вирішенні даної справи судом першої інстанції неправильно визначений характер правовідносин між сторонами, неправильно застосовано закон, що їх регулює, неповно досліджено матеріали справи та не надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам. Судом не зазначено, про які саме докази не надано позивачем на підтвердження того, що у відповідача дійсно існує заборгованість за кредитним договором. Апелянт вважає, що позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем зобов'язання за кредитним договором та надано відповідний розрахунок суми заборгованості, який відповідачем не спростований. Розрахунок заборгованості є належним доказом наявного розміру заборгованості відповідача за кредитним договором і враховує усі оплати відповідача за договором. Оскільки на момент ухвалення рішення судом в справі борг позивачу в повному обсязі не повернуто, то суд не мав підстав для відмови в захисті його права на отримання сум, передбачених умовами договору, як відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. Крім того, суд не звернув уваги, що відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження відсутності заборгованості за кредитним договором, а також на підтвердження того, що сплачених грошових коштів було достатньо для погашення всієї заборгованості. Також судом не наведено, які саме положення розрахунку заборгованості є неправильними чи не відповідають умовам кредитного договору, які положення кредитної угоди не відповідають діючому законодавству.

Апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Судові витрати стягнути з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» (а.с.116-120).

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача зазначає, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо надання Банком обґрунтованого розрахунку заборгованості за кредитним договором та що сторона відповідача не спростувала наведений банком розрахунок заборгованості, а також те, що ОСОБА_2 не повернула банку борг і тому немає підстав для відмови у позові. Виходячи з положень ст.263 ЦПК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», самого розрахунку заборгованості не є достатньо для вирішення питання про стягнення суми коштів.

Зокрема, банком заявлено до відповідача позовну вимогу про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка складається із різниці між загальним розміром на час звернення до Калуського міськрайонного суду та уже стягнутою сумою заборгованості згідно заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.02.2012 року. В той же час, жодних об'єктивних даних, які б вказували, з чого саме складається сума заявленого у позові розміру коштів не наведено. Відсутній детальний розрахунок суми, заявленої до стягнення у позові. У заявленому позові банком взагалі не обґрунтовано, яка саме складова включена в суму заявленого позову, що саме стягується з ОСОБА_2 Позивачем зазначено, що від загальної суми заборгованості ним віднято суму боргу, яка стягнута вищезазначеним рішенням Індустріального районного суду. Однак, цим рішенням стягнуто не 12 148,07 грн, а 97 063,07 грн. З наведеного вбачається, що банк взагалі не обгрунтував заявлений ним позов. З цих підстав просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та рішення суду залишити без зміни (а.с.137-139).

Вислухавши пояснення представника апелянта Рокетської С.В., відповідача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст.367 ЦПК України законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає її необгрунтованою, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним i обгрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають iз встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Судом встановлено, що згідно з умовами кредитно-заставного договору про надання кредиту № IFK8AE00000061 від 11 серпня 2008 року ПАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є АТ «Приватбанк») надано кредит ОСОБА_2 у розмірі 12 412,29 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17,04% річних, з яких частина кредиту в розмірі 11 276,02 долари США з метою придбання позичальником автомобіля, частина кредиту в розмірі 761,13 доларів США з метою сплати перших страхових платежів за договором страхування на перший рік дії кредиту, частина кредиту в розмірі 7,33 долари США з метою оплати коштів за реєстрацію предмета застави в Державному реєстрі, частина кредиту в розмірі 338,28 доларів США з метою оплати винагороди за надання фінансового інструменту, що сплачується в момент видачі кредиту, частина кредиту в розмірі 29,53 долари США з метою оплати вартості поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, що сплачується в момент видачі кредиту. Кінцевий термін погашення кредиту 09 серпня 2013 року. Відповідно до п.2.2 Договору для забезпечення повного і своєчасного виконання позичальником зобов'язань за договором, позичальник надає банку предмет застави в заставу (а.с.8-16).

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 лютого 2012 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № IFK8AE00000061 від 11 серпня 2008 року задоволено повністю. Вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 97 063 гривні 07 копійок, судовий збір у розмірі 970,63 грн, а всього 98 033 гривні 07 копійок. Стягнуто з ОСОБА_2, ПАТ «Акцент-Банк» солідарно на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 10 000 гривень 00 копійок (а.с.4).

Із розрахунку заборгованості виходить, що внаслідок порушення графіку сплати коштів відповідачем ОСОБА_2 станом на 19.08.2015 року банком нарахована заборгованість за кредитним договором становить 30 123,47 доларів США, з яких:

- 6173,35 доларів США - заборгованість за кредитом (по тілу кредиту);

- 3396,12 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 1043,75 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом;

- 19510,25 грн - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором.

При тому, банк розраховує суму, належну до стягнення як різницю між загальною сумою нарахованої заборглованості у розмірі 30 123, 47 доларів США та стягненою сумою згідно рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.02.2012 року у розмірі 12 148,07 доларів США. Таким чином, різниця між поточною заборгованістю та задоволеною раніше судом складає 17 975,40 доларів США, та штрафи відповідно до Договору: штраф (фіксована частина) - 11,32 доларів США; штраф (відсоток від суми) - 898,77 доларів США. Разом заборгованість до стягнення становить 18 885,49 доларів США (а.с.5-6).

З матеріалів справи встановлено, що на виконання заочного рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16.11.2015 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 423246,54 грн заборгованості по кредитному договору № IFK8AE00000061 від 11.08.2008 року 29.03.2016 року видавався виконавчий лист №345/3977/15-ц. У відмітках про виконання виконавчого листа зазначено, що виконавче провадження закінчено на підставі п.5 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв'язку із скасуванням ухвалою Калуського міськрайонного суду від 14.06.2017 року заочного рішення Калуського міськрайонного суду від 16.11.2015 року в даній справі (а.с.114, 115).

Із витребуваної від Індустріального районного суду м. Дніпропетровська та оглянутої в судовому засіданні цивільної справи №2/0417/1667/2012 за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором встановлено, що в позовній заяві позивач зазначив, що у зв'язку із порушенням зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним договором № IFK8AE00000061 від 11 серпня 2008 року станом на 25.01.2012 року утворилась заборгованість в розмірі 12 148,07 доларів США, яка складається з наступного: 6 141,01 доларів США - заборгованість за кредитом; 2 491,57 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 827,52 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 2079,69 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи: 31,29 доларів США - штраф (фіксована частина); 576,99 доларів США - штраф (процентна складова). Крім того, зобов'язання за даним договором забезпечено порукою у розмірі 10 000 гривень. Просили стягнути з ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість у розмірі 10 896,51 доларів США за кредитним договором № IFK8AE00000061 від 11.08.2008 року та солідарно з обох відповідачів 10 000 гривень. До позовної заяви долучено розрахунок заборгованості (цивільна справа №2/0417/1667/2012, а.с.2-3, 4-5).

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 лютого 2012 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 та до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» задоволено повністю. Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 97 063 гривень 07 копійок, судовий збір у розмірі 970,63 грн, а всього 98 033 гривні 07 копійок. Стягнуто з ОСОБА_2, ПАТ «Акцент-Банк» солідарно на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 10 000 гривень 00 копійок (цивільна справа №2/0417/1667/2012, а.с.29-30).

Вказане заочне рішення судом першої інстанції не скасовано, в апеляційному порядку не переглядалося, ніким не оскаржено та набрало законної сили.

На форзаці зазначеної справи міститься розписка представника ПАТ КБ «Приватбанк» про отримання копії рішення суду та двох виконавчих листів по справі №2/0417/1667/2012.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з положень ст.ст. 79, ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, встановивши, що позивачем не надано достовірних доказів існування боргу за кредитно-заставним договором, його характеру та складових частин, часу виникнення заборгованості, що є підставою для відмови у позові.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з таких підстав.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга статті 1054 ЦК України).

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та в установлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Позивачем шляхом пред'явлення позову про дострокове стягнення заборгованості за кредитом на підставі ч.2 ст.1050 ЦК України було змінено строк виконання зобов'язання, тому кредитор не вправі нараховувати проценти після закінчення строку кредитування.

Так, із матеріалів оглянутої у судовому засіданні цивільної справи №2/0417/1667/2012 та заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 лютого 2012 року, яке набрало законної сили, встановлено, що відбулося дострокове стягнення всієї кредитної заборгованості, нарахованої станом на 25.01.2012 року, у тому числі заборгованості за кредитом, процентів як плати за користування коштами, комісії та штрафних санкцій. Відтак, строк договору закінчився з моменту пред»явлення вимоги про дострокове стягнення, тобто з дня пред»явлення цього позову (27.01.2012р.), а між сторонами існують лише невиконані зобов'язальні правовідносини.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Такий правовий висновок про застосування статей 1048, 1050 ЦК України щодо нарахування та стягнення процентів від суми кредиту після спливу строку кредитування зробив Верховний Суд у постанові № 444/9519/12 від 28 березня 2018 року.

У справі, яка розглядається, позивач просить стягнути суму тіла кредиту у розмірі 6173,35 доларів США, не довівши належними та допустимими доказами виникнення цієї заборгованості. Крім того, позивач обчислює заборгованість за кредитом у даній справі як різницю між загальною нарахованою сумою заборгованості разом із процентами, комісією і штрафними санкціями та загальною сумою, стягненою за рішенням суду, відповідно до якого питання про стягнення штрафних санкцій уже вирішувалось.

З огляду на те, що в судовому засіданні представником банку не надано достовірних доказів існування боргу за договором від 11.08.2008 року, його характеру та складових частин, часу виникнення, періоду нарахування боргу, а тягар доведення цих обставин покладається на позивача, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення боргу станом на 19.08.2015 року.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не враховано, що заборгованість за договором не погашена і рішення суду не виконано, тому зобов»язання не припинено не заслуговують на увагу, оскільки з поданням позову до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у січні 2012 року суду, який є нічим іншим як вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості, кредитний договір припинив свою дію, а позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором та штрафних санкцій за наступний період.

Крім того, апеляційний суд зауважує, що в постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №564/2199/15-ц звернуто увагу, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора надає кредитору право лише на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України,

Вимог про стягнення коштів з підстав, передбачених ст. 625 ЦК України, ПАТ КБ "Приватбанк" не заявив і не позбавлений права подати позов про стягнення коштів за прострочення грошового зобов»язання.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог закону, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення, а рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03 серпня 2018 року - без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 листопада 2018 року.

Судді: І.О. Максюта

Л.В. Василишин

Р.Й. Матківський