справа № 208/4188/16-ц
№ провадження 2/208/171/18
РІШЕННЯ

Іменем України

17 квітня 2018 р. м. Кам'янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області в складі: Головуючого, судді - Похвалітої С.М., за участю секретаря судового засідання Шешуревої Я.І., за участю представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Сведбанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про визнання недійсними договори факторингу та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Сведбанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про визнання недійсними договори факторингу та зобов'язання вчинити певні дії.

Позовна заява мотивована тим, що між нею та Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» укладений кредитний договір № 0311/0508/71-023, згідно умов якого банк надав їй грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 49 500 доларів США на споживчі цілі. 28 листопада 2012 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк», та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладено договір факторингу № 15, відповідно до якого банк відступає фактору свої вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право вимоги до яких належить банку. 28 листопада 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу без номера, відповідно до якого ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відступає ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками.

Вважає, що оскаржуваний договір відступлення права вимоги и за кредитним договором № 0311/0508 71-023 від 22 травня 2008 року, укладеними між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» та ним, не відповідає приписам чинного законодавства, оскільки фактором за договором відступлення прав вимоги є Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», яке не набуло статусу банківської чи фінансової установи та не має права надавати фінансові послуги.

Тому, з урахуванням наданих суду уточнень, просила суд визнати недійсним договір факторингу № 15 від 28 листопада 2012 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «СведБанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс»; визнати недійсним договір факторингу без номеру від 28 листопада 2012 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»; визнати недійсними додатки: «Витяг з Договору факторингу від 28 листопада 2012 року, Перелік кредитних договорів, та Витягу з Реєстру заборгованості боржників до Договору факторингу від 28 листопада 2012 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»; перелік кредитних договорів», Реєстр заборгованості боржників до Договору Факторингу від 28 листопада 2012 року в частині передачі їй та кредитного договору № 0311/0508/71-023 від 22 травня 2008 року; визнати недійсним «Перелік кредитних договорів Додаток 7а» в частині передачі їй та її кредитних зобов'язань про що йдеться у строчці цього Переліку за № 953»; визнати недійсним «Договір про передачу прав за іпотечним договором», укладений між ТОВ «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» 28.11.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О.В.; визнати недійними Акт прийому-передачі Реєстру заборгованості боржника за Договором про надання факторингу № 15 від 28.11.2012 року, Акт прийому-передачі Персональних даних в електронному вигляді за Договором факторингу № 15 від 28.11.2012 року та Акт прийому -передачі інформації згідно Реєстру заборгованості боржників за Договором факторингу № 15 від 28.11.2012 року, що укладені між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Вектор Плюс»; визнати недійсним «Реєстр заборгованості боржників № 1Б» від 28.11.2012 року, укладений між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Вектор Плюс» в частині передачі їй та її кредитних зобов'язань про що йдеться у строчці цього Реєстру за № 1835; визнати недійсним «Договір про передачу прав за іпотечним договором», укладений між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Вектор Плюс» 28.11.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О.; визнати недійсним нотаріально посвідчений додаток до «Договору про передачу прав за іпотечним договором», укладений між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Вектор Плюс» 28.11.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. в частині передачі їй та її кредитних зобов'язань, про що йдеться строчці цього додатку за № 1659; зобов'язати відповідачів повернути до відповідача Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» всі документи та права вимоги, що були ними безпідставно отримані внаслідок укладання зазначених договорів факторингу щодо передачі їй кредитного договору № 0311/0508/71-023 від 22 травня 2008 року.

Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 липня 2017 року витребувано у відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» належним чином завірену копію кредитної справи за кредитним договором № 0311/0508/71-023 від 22 травня 2008 року, укладеного між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1

В липні 2017 року представником відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» надані заперечення на позовні вимоги, у яких просить суд відмовити в задоволенні позову.

В судовому засідання представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримав позові вимоги та просив суд їх задовольнити, визнати недійсним договір факторингу № 15 від 28 листопада 2012 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «СведБанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс»; визнати недійсним договір факторингу без номеру від 28 листопада 2012 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»; визнати недійсними додатки: «Витяг з Договору факторингу від 28 листопада 2012 року, Перелік кредитних договорів, та Витягу з Реєстру заборгованості боржників до Договору факторингу від 28 листопада 2012 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»; перелік кредитних договорів», Реєстр заборгованості боржників до Договору Факторингу від 28 листопада 2012 року в частині передачі йому та кредитного договору № 0311/0508/71-023 від 22 травня 2008 року; визнати недійсним «Перелік кредитних договорів. Додаток 7а» в частині передачі йому та її кредитних зобов'язань про що йдеться у строчці цього переліку за № 953»; визнати недійсним «Договір про передачу прав за іпотечним договором», укладений між ТОВ «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» 28.11.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О.В.; визнати недійними Акт прийому-передачі Реєстру заборгованості боржника за Договором про надання факторингу № 15 від 28.11.2012 року, Акт прийому-передачі Персональних даних в електронному вигляді за Договором факторингу № 15 від 28.11.2012 року та Акт прийому -передачі інформації згідно Реєстру заборгованості боржників за Договором факторингу № 15 від 28.11.2012 року, що укладені між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Вектор Плюс»; визнати недійсним «Реєстр заборгованості боржників № 1Б» від 28.11.2012 року, укладений між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Вектор Плюс» в частині передачі їй та її кредитних зобов'язань про що йдеться у строчці цього Реєстру за № 1835; визнати недійсним «Договір про передачу прав за іпотечним договором», укладений між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Вектор Плюс» 28.11.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О.; визнати недійсним нотаріально посвідчений додаток до «Договору про передачу прав за іпотечним договором», укладений між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Вектор Плюс» 28.11.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. в частині передачі їй та її кредитних зобов'язань, про що йдеться строчці цього додатку за № 1659; зобов'язати відповідачів повернути до відповідача Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» всі документи та права вимоги, що були ними безпідставно отримані внаслідок укладання зазначених договорів факторингу щодо передачі їй кредитного договору № 0311/0508/71-023 від 22 травня 2008 року.

В судовому засідання представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» ОСОБА_4 позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в задоволенні позову та посилався на обставини викладені в запереченні на позов. Суду зазначив, що позивачем не обґрунтовані вимоги невідповідністю оспорюваних договорів діючому законодавству та не зазначає, яке конкретно його право було порушено оспорюваними договорами внаслідок їх укладання та не довів належними та допустимими доказами факту порушення його прав та законних інтересів оспорюваним договором.

Суд, вислухавши позивача, представників сторін, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 22 травня 2008 року між позивачем ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» укладений кредитний договір № 0311/0508/71-023, згідно умов якого банк надав їй грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 49 500 доларів США на споживчі цілі.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України).

По договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається (стаття 1078 ЦК України).

28 листопада 2012 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк», та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладено договір факторингу № 15, а умовами якого банк відступає фактору свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, укладеними з боржниками, зазначеними у реєстрі. Після переходу прав вимоги заборгованості фактор має право нараховувати, як новий кредитор, проценти, комісії, штрафні санкції та інші обов'язкові платежі відносно боржників у разі невиконання ними вимог кредитних договорів по сплаті обов'язкових платежів, строк сплати яких не настав на дату підписання цього договору, але настане у майбутньому.

На підтвердження виконання умов даного договору факторингу між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» були складені акти прийому-передачі реєстру заборгованостей боржників, персональних даних в електронному вигляді, прийому-передачі інформації згідно з реєстром заборгованості боржників в електронному вигляді.

Пунктом 2.6 вищевказаного договору факторингу передбачено, що наступне відступлення фактором прав вимоги до боржників можливе лише з дозволу Спостережної ради ПАТ «Сведбанк».

У подальшому 28 листопада 2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір факторингу, за умовами якого клієнт (ТОВ «ФК «Вектор Плюс») відступає фактору (ТОВ «Кредитні ініціативи») свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, укладеними з боржниками, зазначеними у реєстрі. Після переходу прав вимоги заборгованості фактор має право нараховувати, як новий кредитор, проценти, комісії, штрафні санкції та інші обов'язкові платежі відносно боржників у разі невиконання ними вимог кредитних договорів по сплаті обов'язкових платежів, строк сплати яких не настав на дату підписання цього договору, але настане у майбутньому.

Договір факторингу між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» від 28 листопада 2012 року є укладеним і виконаним, ТОВ «ФК «Вектор Плюс» здійснило розрахунок з ПАТ «Сведбанк», а ТОВ «Кредитні ініціативи» - з ТОВ «ФК «Вектор Плюс» за придбані права вимоги, зокрема за спірним кредитним договором.

Таким чином, враховуючи надані суду докази та відповідно до вимог ЦК України усі права первісного кредитора за вищевказаним кредитним договором перейшли до ТОВ «Кредитні ініціативи».

Позивач у своєму позові посилається на те, що договори факторингу були укладені між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс», а також між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» і ТОВ «Кредитні ініціативи» без відповідного дозволу (ліцензії).

Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

В судовому засіданні встановлено, що ТОВ «Кредитні ініціативи» зареєстроване як фінансова установа на підставі розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 18 вересня 2008 року № 1121 за реєстраційним № 13102248, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи від 15 вересня 2011 року.

Згідно з додатком до свідоцтва про реєстрацію фінансової установи серії ФК № 214 ТОВ «Кредитні ініціативи» надано право здійснювати фінансові послуги без отримання ліцензії та/або дозволів відповідно до законодавства, зокрема таких, як факторинг. ТОВ «ФК «Вектор Плюс» є аналогічною фінансовою установою відповідно до наданих документів.

Отже, ТОВ «ФК «Вектор Плюс» і ТОВ «Кредитні ініціативи» є фінансовими установами, мають право здійснювати без отримання ліцензії та/або дозволів фінансові послуги, зокрема факторинг, що відповідає положенням пункту 11 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також - про те, що ліцензія на здійснення операцій з валютними цінностями необхідна при укладенні кредитного договору, а в даному випадку між ПАТ «Сведбанк» і ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та в подальшому між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» і ТОВ «Кредитні ініціативи» були укладені договори факторингу, що не передбачає наявність індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу.

Крім того, як вбачається з наданого суду рішення від 11 червня 2015 року ТОВ «Кредитні ініціативи» пред'явило позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в українській національній валюті, тобто гривні за її офіційним курсом до валюти кредитного договору на час звернення до суду, що відповідає положенням статті 533 ЦК України.

Незалежно від валюти боргу, тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов'язання, валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання, є національна валюта України - гривня.

Отже, позивачем не здійснювалися валютні операції, на проведення яких необхідна ліцензія Національного банку України.

Як зазначалося вище, умовами договорів факторингу передбачено, що після переходу прав вимоги заборгованості фактор має право нараховувати, як новий кредитор, проценти, комісії, штрафні санкції та інші обов'язкові платежі відносно боржників у разі невиконання ними вимог кредитних договорів по сплаті обов'язкових платежів, строк сплати яких не настав на дату підписання цього договору, але настане у майбутньому.

Глава 73 розділу ІІІ книги п'ятої ЦК України не обмежує передачу прав кредитора у зобов'язанні за договором факторингу категорією боржників, право вимоги до яких відступається за цим договором.

Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року № 231 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг» (далі - Розпорядження № 231), на недотримання якого посилався відповідач як на підставу недійсності договорів факторингу, прийнято у відповідності з пунктом 6 частини першої статті 28 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», за яким Державна комісія з регулювання ринків фінансових послуг України дає висновки про віднесення операцій до того чи іншого виду фінансових послуг.

Тобто підпункт 2 пункту 1 Розпорядження № 231 операцію щодо набуття відступленого права грошової вимоги до боржників - суб'єктів господарювання віднесено до фінансової послуги факторингу (набуття відступленого права грошової вимоги до боржників - суб'єктів господарювання є фінансовою послугою факторингу, а не будь-якою іншою фінансовою послугою).

Поняття «факторингу» не обмежується, а доповнюється вчиненням операцій з фінансовими активами, що визначені пунктом 1 вказаного розпорядження.

Враховуючи викладене, Розпорядження № 231 не встановлює вимог, які мали бути додержані сторонами спірних договорів факторингу при їх вчиненні.

Крім того, пункт 1 Розпорядження № 231 виключено на підставі розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, від 06 лютого 2014 року № 352.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За змістом статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

За змістом частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Відмежування вказаного договору від інших подібних договорів, зокрема, договір визначає необхідність застосування спеціальних вимог законодавства, в тому числі відносно осіб, які можуть виступати фактором.

Відповідно, здійснення фінансування первісного кредитора шляхом купівлі у нього новим кредитором права грошової вимоги, що, зокрема, допускається за договором факторингу (частина 1 статті 1084 ЦК України), за відсутності обов'язку у первісного кредитора сплачувати новому кредитору винагороду за надання таких послуг не є підставою для кваліфікації такого договору, як договір факторингу. В такому випадку (відсутність плати первісного кредитора за надані йому послуги) між сторонами виникають правовідносини з договору купівлі-продажу права вимоги, до яких застосовуються положення про відступлення права вимоги.

Відповідно до статті 1083 ЦК України наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Якщо договором факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, воно здійснюється відповідно до положень цієї глави.

Законодавче обмеження щодо наступного відступлення фактором права грошової вимоги спрямоване на те, щоб запобігти збільшенню збитків, які може понести клієнт у зв'язку з таким відступленням.

Частина 2 статті 1083 ЦК України все ж таки передбачає, що за наявності спеціальної умови у договорі факторингу про наступне відступлення права грошової вимоги, воно здійснюється відповідно до норм, передбачених ЦК України. Отже таке відступлення є можливим, однак виключно якщо це є закріпленим сторонами у договорі факторингу.

Як вбачається з матеріалів справи, таке відступлення закріплене у пункті 2.11 договору факторингу від 28 листопада 2012 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи».

Разом з тим розділ І книги п'ятої ЦК України регулює загальні положення про зобов'язання, зокрема положення щодо сторін у зобов'язанні.

Так, відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор (частина 1 статті 510 ЦК України ).

Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов'язанні.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Натомість договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу.

Зі змісту договору, укладеного 28 листопада 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про відступлення права вимоги за кредитними договором № 0311/0508/71-023 від 22 травня 2008 року, укладеними між Відкритим акціонерним товариством «Свебданк» та ОСОБА_1 вбачається, що сторони мали на меті саме договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору.

Право вимоги переходить до нового кредитора з моменту укладення цього договору. За змістом договору вбачається, що право вимоги, яке відступлене новому кредитору, належним чином індивідуалізовано, за допомогою низки ознак, про що свідчить не тільки текст договору, а й додатки до нього реєстр боржників (Додаток №1 до Договору), договорів про передачу прав за іпотечним договором від 28.11.2012 року, договору про відступлення прав за іпотечними договорами від 28.11.2012 року, додатку до договору про передачу прав за іпотечним договором від 28.11.2012 року, реєстру заборгованості боржників.

Таким чином, є достатні підстави стверджувати, що сторонами досягнуто домовленості про предмет договору (абзац 2 частини 1 статті 638 ЦК України) як істотної умови такого договору.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що позивачем та його представником не доведено, яким чином оспорюваний договір факторингу № 15 від 28 листопада 2012 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «СведБанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», договір факторингу без номеру від 28 листопада 2012 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», а також додатки: «Витяг з Договору факторингу від 28 листопада 2012 року, Перелік кредитних договорів, та Витягу з Реєстру заборгованості боржників до Договору факторингу від 28 листопада 2012 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»; перелік кредитних договорів», Реєстр заборгованості боржників до Договору Факторингу від 28 листопада 2012 року в частині передачі позивачу та кредитного договору № 0311/0508/71-023 від 22 травня 2008 року, «Перелік кредитних договорів. Додаток 7а» в частині передачі їй та її кредитних зобов'язань про що йдеться у строчці цього Переліку за № 953», «Договір про передачу прав за іпотечним договором», укладений між ТОВ «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» 28.11.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О.В.; Акт прийому-передачі Реєстру заборгованості боржника за Договором про надання факторингу № 15 від 28.11.2012 року, Акт прийому-передачі Персональних даних в електронному вигляді за Договором факторингу № 15 від 28.11.2012 року та Акт прийому -передачі інформації згідно Реєстру заборгованості боржників за Договором факторингу № 15 від 28.11.2012 року, що укладені між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Вектор Плюс»; «Реєстр заборгованості боржників № 1Б» від 28.11.2012 року, укладений між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Вектор Плюс» в частині передачі їй та її кредитних зобов'язань про що йдеться у строчці цього Реєстру за № 1835; «Договір про передачу прав за іпотечним договором», укладений між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Вектор Плюс» 28.11.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О., нотаріально посвідчений додаток до «Договору про передачу прав за іпотечним договором», укладений між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Вектор Плюс» 28.11.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. в частині передачі їй та її кредитних зобов'язань, про що йдеться строчці цього додатку за № 1659 порушує її суб'єктивні права та охоронювані законом інтереси.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вказані вимоги позивача не підлягають задоволенню, а також не підлягають задоволенню й вимоги про зобов'язання відповідачів повернути до відповідача Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» всі документи та права вимоги, що були ними безпідставно отримані внаслідок укладання зазначених договорів факторингу щодо передачі їй кредитного договору № 0311/0508/71-023 від 22 травня 2008 року.

Враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, а також те, що в задоволені позову відмовлено, вимоги позивача про стягнення судового збору не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 16, 254, 256, 261, 267, 509, 526, 551, 599, 625, 1046, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 141, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Сведбанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про визнання недійсними договори факторингу та зобов'язання вчинити певні дії, відмовити.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса: 51900, АДРЕСА_1).

Відповідачі: Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» (, адреса: 01032, м.Київ, вул.Комінтерна, 30); Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (, адреса: 01133, м.Київ, вул.Щорса, 31); Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (, адреса: 07400, Київська область, м.Бровари, бульвар Незалежності, буд.№ 14).

Сторони мають право оскаржити рішення подавши на протязі тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційну скаргу в Апеляційний суд Дніпропетровської області. У разі застосування судом вимог ч.6 ст.268 ЦПК України, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його (проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя Похваліта С. М.