КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/1136/2018 Доповідач: Шебуєва В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Українець Л.Д., Немировської О.В.

секретар Майданець К.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 червня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4, про поділ майна подружжя,-

в с т а н о в и в:

В жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовомдо ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. Зазначає, що з 21 грудня 1983 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва 19 вересня 2017 року шлюб між нею та ОСОБА_2 розірваний. Просила поділити спільне, яким є квартира АДРЕСА_1, визнавши за нею та відповідачем право власності на 1/2 частини квартири.

Заперечуючи право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 в порядку поділу майна подружжя, ОСОБА_2 подав зустрічний позов. Просив визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3, яка у 2012 році придбана ОСОБА_3 в період їх шлюбу в рамках державної програми змішаного фінансування 70/30.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26 червня 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Позов ОСОБА_3І, до ОСОБА_2, про поділ майна подружжя задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_2.

Відмовлено в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати вказане рішення суду в частині вирішення його зустрічного позову та ухвалити нове рішення, яким його зустрічний позов задовольнити. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права та вважає, що суд необґрунтовано відмовив у задоволенні його зустрічного позову з тих підстав, що рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 19 вересня 2017 року про розірвання шлюбу було встановлено, що вони з ОСОБА_3 не проживають разом з 2003 року. Також не погоджується з висновком суду про недоведеність ним, що спірна квартира була придбана за спільні кошти подружжя. Зазначає, що підставою для участі в державній програмі будівництва житла за програмою &q?иц;70х30&q? ; було тривале перебування їх сім'ї на квартирному обліку. Придбання спірної квартири на ОСОБА_6 та сина було формальним, оскільки за ним вже була зареєстрована інша квартира - АДРЕСА_1.

В апеляційній інстанції ОСОБА_2 та його представник підтримали апеляційну скаргу та просять її задовольнити.

ОСОБА_3 просить відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

В судове засідання третя особа ОСОБА_4 не з'явився, повідомлений про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у його відсутність.

Вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_3 таОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 грудня 1983 року.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва 19 вересня 2017 року шлюб між нею та ОСОБА_2 було розірвано.

До реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 у 1976 році отримав однокімнатну квартиру АДРЕСА_4 як член кооператива ЖБК &q?і ;Арсеналець-10&q?ва;. Перший пайовий внесок було зроблений ним до реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 в розмірі 40% від повної вартості квартири в розмірі в сумі 1650 крб. В період часу з 1976 р. по грудень 1983 р. було ще сплачено 1152 крб., та загальна сума внесків складала 2802 крб.

З грудня 1983 р. по квітень 1986 р. було внесено суму внесків за квартиру в розмірі 356, 4 крб. та загальна сума пайового внеску за квартиру складала 3160 крб.40 коп.

В квітні 1986 р. був проведений обмін однокімнатної квартири АДРЕСА_5 на двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 з виплатою різниці між сумами виплачених внесків за дані квартири станом на 01.04.1986 р. в розмірі 1722 крб. 4 коп.

Загальна сума паєнакопичення по квартирі АДРЕСА_1 склала 6136 крб. 94 коп. ( а.с.29).

29 березня 1996 року ОСОБА_2 зареєстрував право власності на квартиру АДРЕСА_1 у Київському міському бюро технічної інвентаризації (а. с. 10).

З урахуванням періоду здійснення виплат як пайових внесків за рахунок особистих коштів ОСОБА_2 до реєстрації шлюбу, а також період оплати пайових внесків за рахунок спільних коштів подружжя в період з грудня 1983 року по квітень 1986 р., суд першої інстанції в порядку поділу спільного майна подружжя визнав право власності за ОСОБА_3 на 1/3 частину квартири № 69 в буднику № 9 по вул.Челябінській в м.Києві, а за ОСОБА_2 - на 2/3 вказаної квартири.

Судом встановлено, що 02 лютого 2010 року між Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 був укладений договір про фінансування будівництва житла за програмою &q?ни;70х30&q?а ;. Предмтеом договору є участь ОСОБА_3 і ОСОБА_4 у фінансуванні будівництва жилого будинку на перетені пр.Науки,80 та вул.Адмірала Ушакова,71 із розрахунку 70% - за кошти громадян, 30 % - за кошти міського бюджету. Об'єктом фінансування є двокімнатна квартира № 75.

20 квітня 2012 року ОСОБА_3 і ОСОБА_4 видано свідоцтво про право приватної власності в рівних частинах на квартиру АДРЕСА_6 у зв'язку з виконанням умов договору про фінансування будівництва житла.

Суд відмовив у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про поділ квартири АДРЕСА_3 з урахуванням встановленого при вирішенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу факту, що з 2003 року сторони не вели спільного господарства та не підтримували шлюбних стосунків. Порушуючи питання про поділ придбаної на ім'я ОСОБА_3 і ОСОБА_4 квартири, ОСОБА_2 не довів, що це нерухоме майно було придбано за рахунок і його грошових коштів.

Колегія суддів не убачає підстав для скасування рішення суду за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2

Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини або чоловіка є рівними, що інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч.6 ст.ст.57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набути нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Як убачається з рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 19 вересня 2017 року, ініціатором позову про розірвання шлюбу з ОСОБА_3 був ОСОБА_2 Підставою розірвання шлюбу він зазначив той факт, що протягом останніх 14 років він не підтримує шлюбних стосунків та не веде спільного господарства з ОСОБА_3

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 не заперечував той факт, що перестав проживати однією сім'єю з ОСОБА_3 задовго до розірвання шлюбу в судовому порядку. Уточнив, що вони фактично перестали проживати як подружжя з 2009 року.

Відтак, ОСОБА_2 визнав, що з ОСОБА_3 він перестав проживати однією сім'єю до укладення останньою договору про участь у фінансуванні квартири АДРЕСА_3. Заявляючи вимоги про поділ даної квартири, ОСОБА_2 не надав належних та допустимих доказів щодо участі в виконанні взятих ОСОБА_3 і ОСОБА_4 зобов'язань за договором від 02 лютого 2010 року.

При вирішенні позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції правильно застосував положення ст.ст. 69-71 СК України, а також положення ст.82 ЦПК України, відповідно до ч.5 якої обставини , встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 червня 2018 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 червня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Немировська О.В.

Українець Л.Д.