Справа № 699/1095/18
Номер провадження № 2/699/638/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2018 року м. Корсунь-Шевченківський

Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Линдюка В.С.,

секретар судового засідання Сміян А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Стеблівської селищної ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, третя особа на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Корсунь-Шевченківська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ :

Представник позивача ОСОБА_2, повноваження якої підтверджуються договором № 36/2018 від 25.09.2018 року та ордером серія ЧК № 68597 від 04.10.2018 року, звернулася до Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області з даним цивільним позовом у якому просить визнати за позивачем ОСОБА_1 у порядку спадкування за заповітом після смерті її матері ОСОБА_3, померлої 10.03.2017 року, право власності на житловий будинок з прибудовами та господарськими спорудами, що розташовані за адресою: вул. Марченка, 31, с. Сидорівка Корсунь-Шевченківського району Черкаської області.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 10.03.2017 року померла мати позивача ОСОБА_3, яка проживала у ІНФОРМАЦІЯ_1. Після її смерті залишилось спадкове майно, яке крім іншого скадалося із житлового будинку з прибудовами та господарськими спорудами, а позивач є спадкоємцем зазначеного майна за заповітом. Однак нотаріусом відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказаний житловий будинок, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на нього. Водночас, факт належності померлій ОСОБА_3 домоволодіння, що знаходиться за адресою: вул. Марченка, 31, с. Сидорівка Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, підтверджується записами погосподарських книг.

Позивач та її представник у судове засідання не зявились. Відповідно до заяви поданої ними, просили судове засідання провести без участі сторони позивача, також вказали, що позовні вимоги підтримують повністю. Судові витрати просили з відповідача не стягувати, залишивши за позивачем.

Відповідач, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про дату, місце та час розгляду справи, не забезпечив явку та участь свого представника у засідання. Відповідно до змісту раніше надісланого листа просив розгляд даної справи проводити без участі представника органу місцевого самоврядування, а вирішення спору покладає на розсуд суду.

Завідувач Корсунь-Шевченківської державної нотаріальної контори надіслала до суду заяву про розгляд даної справи без участі нотаріуса.

На підставі ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України у звязку з неявкою сторін у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення обовязком суду, крім іншого, є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Дослідивши матеріали справи, зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з наступних підстав.

Судом установлено, що ОСОБА_3 померла 10.03.2017 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія І-СР № 300052, виданого 13.03.2017 року виконавчим комітетом Стеблівської селищної ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області.

Спадкоємцем ОСОБА_3 є позивач ОСОБА_1, що підтверджується копією заповіту від 04.04.2002 року, посвідченого секретарем Сидорівської сільської ради. Відповідно до змісту якого ОСОБА_3 заповідала все належне їй на день смерті майно ОСОБА_1

Факт родинних відносин позивача зі спадкодавцем, зокрема, що вона є її рідною дочкою, підтверджується: копією свідоцтва про укладення шлюбу серії І-СР № 369096, виданого 23.08.1980 року Сидорівською сільською радою Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, відповідно до якого після реєстрації шлюбу ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, змінила прізвище на ОСОБА_1; копією свідоцтва про народження ОСОБА_4, яка народилась 11.08.1961 року, серії ІV-УР № 852544, виданого 01.09.1961 року, відповідно до якого її матірю вказано ОСОБА_3.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташовані за адресою: Марченка, 31, с. Сидорівка Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, який згідно довідки № 61, виданої 26.09.2018 року виконавчим комітетом Стеблівської селищної ради, відповідно до записів погосподарських книг за 1996-2000 роки № 3 (особ. рах. № 267), за 2001-2005 роки № 3 (особ. рах. № 256), за 2006-2010 роки № 3 (особ. рах. № 234), за 2011-2015 роки № 6 (особ. рах. № 0224), за 2016-2020 роки № 6 (особ. рах. № 0224), обліковується за нею.

З технічного паспорту, виготовленого 06.09.2018 року, вбачається, що домоволодіння, розташоване за адресою: вул. Марченка, 31, с. Сидорівка Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, складається з житлового будинку «А-1», погрібу «Г», прибудови «а», сараю «Б», сараю «В», ганку, колодязя «1», воріт з хвірткою «2», його інвентаризаційна вартість становить 166 671 грн.

Згідно висновку щодо відповідності забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації, державним будівельним нормам і правилам, санітарним і протипожежним вимогам складеному 28.09.2018 року судовим експертом ОСОБА_5, житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розміщений за адресою: вул. Марченка, 31, с. Сидорівка Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, відповідає вимогам містобудівної документації, державним будівельним нормам і правилам, санітарним і протипожежним вимогам.

Згідно довідки № 60, виданої 26.09.2018 року виконавчим комітетом Стеблівської селищної ради ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, постійно проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4. Крім неї в господарстві ніхто не був зареєстрований і не проживав.

Позивач після смерті матері у шестимісячний термін з дня відкриття спадщини подала заяву про її прийняття до державного нотаріуса Корсунь-Шевченківської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, де 11.07.2017 року заведено спадкову справу № 193/2017, що підтверджується витягом про реєстрацію у спадковому реєстрі № 48357351, виданим 11.07.2017 року вказаним нотаріусом, та його довідкою від 30.11.2017 року № 1362/02-31. Відповідно до змісту вказаної довідки, також вказано, що крім позивача заяву на прийняття спадщини після померлої ОСОБА_3 в нотаріальну контору ніхто не подавав.

ОСОБА_3 за життя приватизувала земельну ділянку на якій знаходиться домоволодіння, за визнанням права власності на яке звернулась позивач, а тому 27.12.2017 року їй видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,2500 га, яка розташована за адресою: вул. Марченка, 31, с. Сидорівка Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, кадастровий номер № :01:001:0169, та яка належала померлій на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 936226.

Водночас постановою від 30.11.2017 року державним нотаріусом ОСОБА_6 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, що розташований за адресою: вул. Марченка, 31, с. Сидорівка Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на вказаний житловий будинок.

Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, повязані із набуттям права власності на спадкове майно, які регулюються нормами Цивільного кодексу України та Конвенцією про захист прав і основоположних свобод людини (далі Конвенція).

Відповідно до постанови пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно змісту п. 3.1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, вказано, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України.

Положеннями ст. 392 ЦК України передбачено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом, зокрема, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

Положеннями ч. 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до змісту інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року записи у господарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлю, документами на відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову, тощо.

Відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

Відповідно до змісту інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР від 31.10.1975 року № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Таким чином, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах судами мають оцінюватися у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, крім іншого, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, довідки сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Конвенція та практика Європейського суду з прав людини, при розгляді справ судами застосовується як джерело права.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) численними рішеннями (у справах «Воловік проти України», «Копецький проти Словаччини», «Суханов та Ільченко проти України», «Беєлер проти Італії» та інших) сформувала позицію, що поняття «майно» та «власність», які міститься у ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції, є значно ширшим, ніж закріплено у ст. 41 Конституції України та чинному ЦК України, та мають автономне значення, яке не обмежується правом власності на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у національному законодавстві, певні інші права та інтереси, які становлять майно, можуть також розглядатись як «право на власність» та відповідно як «власність» для цілей цієї статті.

Крім іншого, до майна у розумінні Конвенції належать також визначені законом права відповідно до яких, заявник має право вимагати «законного очікування» фактичного користування правом.

Поняття «законні очікування» (legitimate expectations) слід розглядати як елементи верховенства права та «юридичної визначеності» (legal certainty). Таким чином, характеристика очікувань як легітимних поєднує у собі: 1) їх законність, яка зумовлена реалізацією особою належного їй субєктивного права, 2) їх обґрунтованість, тобто зумовлену законом раціональність сподівань учасників суспільних відносин.

Таким чином, якщо суть вимоги особи повязана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне очікування», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя.

Відповідно до вказаного, суд вважає, що право на спадщину у розумінні Конвенції та практики ЄСПЛ слід розцінювати як право на «законне очікування» майна, яке входить до її складу.

Практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішеннях «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, вказано, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом», таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Враховуючи досліджені у судовому засіданні докази, у суду відсутні сумніви, що померлій ОСОБА_3 за життя належало домоволодіння за адресою: вул. Марченка, 31, с. Сидорівка Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, а позивач по справі, яка є її спадкоємцем за заповітом, своєчасно прийняла спадщину у встановленому законом порядку, що свідчить про наявність підстав для визнання за позивачем права власності на вказаний житловий будинок у порядку спадкування за заповітом.

Задовольняючи позовні вимоги суд також враховує, що таке визнання права власності за ОСОБА_1 не порушуватиме права, свободи чи інтереси інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Водночас з урахуванням позиції позивача та її представника щодо залишення судових витрат по сплаті судового збору за позивачем, суд не стягує їх з відповідача на її користь.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-82, 89, 141, 142, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354-355, пп. 15.5 п. 1 розділу ХІІІ «Перехідних положень» ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, НОМЕР_1, виданий 10.02.1998 року Богуславським РВ ГУ МВС України в Київській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, у порядку спадкування за заповітом після смерті її матері ОСОБА_3, яка померла 10.03.2017 року, право власності на житловий будинок з прибудовами та господарськими спорудами, що розташовані за адресою: вул. Марченка, 31, с. Сидорівка Корсунь-Шевченківського району Черкаської області.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Черкаської області через Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя ОСОБА_7