Справа № 449/711/17 Головуючий у 1 інстанції: Гуняк О.Я.
Провадження № 22-ц/811/635/18 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

секретар: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представника позивача Львівської ОДА - Бригарди О.С., представника відповідача Перемишялнської РДА - Андрухів О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Перемишлянського районного суду Львівської області в складі судді Гуняк О.Я. від 20 грудня 2017 року у справі за позовом першого заступника керівника Золочівської місцевої прокуратури Львівської області - Р.П. Гавришківа, в інтересах держави в особі: Львівської обласної державної адміністрації до Перемишлянської районної державної адміністрації, ОСОБА_2 про визнання незаконними розпоряджень голови Перемишлянської РДА, визнання недійсним договору оренди землі та зобов'язання повернути земельну ділянку, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 20 грудня 2017 року позов першого заступника керівника Золочівської місцевої прокуратури Львівської області - Р.П. Гавришківа, в інтересах держави в особі: Львівської обласної державної адміністрації до Перемишлянської районної державної адміністрації, ОСОБА_2 про визнання незаконними розпоряджень голови Перемишлянської РДА №642 від 17.10.2011 року, №771 від 28.11.2011 року, визнання недійсним договору оренди землі від 23.01.2012 року та зобов'язання повернути земельну ділянку задоволено.Поновлено Золочівській місцевій прокуратурі Львівської області пропущений строк звернення до суду.Визнано незаконним та скасовано розпорядження голови Перемишялнської РДА №642 від 17.10.2011року "Про надання дозволу гр. ОСОБА_2 на виготовлення технічної документації щодо складення документів, що посвідчують право оренди земельної ділянки на території Дусанівської сільської ради" та №771 від 28.11.2011 року "Про затвердження технічної документації землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди земельної ділянки на території Дусанівської сільської ради".Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки від 23.01.2012 року, площею 55,02 га, розташованої за межами с. Дусанів Дусанівської сільської ради Перемишлянського району, укладений між Перемишлянською районною державною адміністрацією Львівської області та ОСОБА_2.Зобов'язано ОСОБА_2 повернути земельну ділянку, площею 55,02 га (кадастровий номер НОМЕР_1) розташовану за межами с. Дусанів Дусанівської сільської ради Перемишлянського району до земель державної власності.Стягнуто з Перемишлянської районної державної адміністрації Львівської області на користь прокуратури Львівської області 2057 (дві тисячі п'ятдесят сім) гривень 43 копійок судового збору.Стягнуто з ОСОБА_2 на користь прокуратури Львівської області 2057 (дві тисячі п'ятдесят сім) гривень 43 копійок судового збору.

Дане рішення оскаржила ОСОБА_2

В своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю. Вважає, що рішення є незаконним і необґрунтованим у зв`язку із неповнотою встановлення обставин, які мають значення для справи і неправильністю дослідження та оцінки доказів, порушенням норм матеріального права. Зазначає, що суд першої інстанції був зобов`язаний підтвердити наявність підстав для представництва Прокуратурою інтересів держави, однак суд виніс ухвалу про відкриття провадження у даній справі і розпочав її розгляд, а щодо відповідного підтвердження наявності в прокуратури підстав для представництва держави висловився лише в оскаржуваному рішенні. Також, зазначає, що суд повинен був дослідити наявність поважних причин пропуску строку позовної давності, проте в рішенні про наявність поважних причин пропуску строку не вказано, лише вказано про те, що строк слід поновити. Вказує на те, що Перемишлянською РДА та позивачем визнавались факти подання Перемишлянською РДА до позивача оскаржуваних розпоряджень, а також факти щомісячного подання протоколів з оскаржуваними розпорядженнями. Також, судом всупереч наведеному не було застосовано строк позовної давності, хоча апелянт подавала відповідну заяву. Також, вказує, що суд не надав значення тій обставині, що на момент укладення оспорюваного договору оренди земельної ділянки, розпорядження, які суд вважав прийнятими з порушенням вимог земельного законодавства, були дійсними і не існувало жодного рішення суду щодо їх скасування.

В судове засідання прокурор та відповідач ОСОБА_2 не з'явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності,зважаючи на те, що такі учасники справи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України, а також те, що інтереси відповідача ОСОБА_2. в судовому засіданні захищав представник.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача ЛОДА та представників відповідачів - на підтримання апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, заперечень проти позовної заяви відповідачів із доповненням, апеляційної скарги, а також усних та письмових пояснень та заяв учасників справи та їх представників у судах обох інстанцій, - колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.19 Конституції України, п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції, ст.ст.1, 2, 4, 11, 167, 170 , 16, 21, ч.1 ст.15, ч.1 ст.215 , ч.1 ст.203, п.3 ч.1 ст.388, ст. 387, ст.1212, ст. 256, ч.1 ст.261, ч.ч.3,4 ст. 267 ЦК України, ст.7, п.7 ст.13 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» від 09.04.1999 р.№586, ст.152, ч. 3 ст. 122 ЗК України, ст. 1 ЗУ "Про рибне господарство", Концепцію розвитку водного господарства України, затвердженої Постановою Верховної Ради України від 14.01.2000, Закон України "Про загальнодержавну програму розвитку водного господарства", п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення», правові позиції Верховного Суду України у постановах від 8 червня 2016 року (справа№6-3029цс15), від 1 липня 2015 року (справа №6-178цс15), від 16 вересня 2015 року (справа №6-68цс15), від 16 листопада 2016 року (справа №6-2469цс16), від 22 лютого 2017 року (справа №6-17цс17), ст. 56, ст. 261 ЦПК України, рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 20 вересня 2011 року, за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії», ст.19 Закону України «Про прокуратуру», рішення ЄСПЛ у справах «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 липня 2003 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року,«Рисовський проти України» від 20 жовтня 2012 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року, рішення ЄСПЛ у справі «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, постанову ВСУ у справі №6-92цс13 від 18 вересня 2013 року та задовольняючи позов, - виходив з того, що розпорядженням голови Перемишлянського районної державної адміністрації №642 від 17.10.2011р. "Про надання дозволу гр. ОСОБА_2 на виготовлення технічної документації щодо складання документів, що посвідчують право оренди земельної ділянки на території Дусанівської сільської ради" надано дозвіл гр. ОСОБА_2 на виготовлення технічної документації із землеустрою, що посвідчують право оренди земельної ділянки, площею 55,02 га із земель запасу Дусанівської сільської ради за межами с. Дусанів Перемишлянського району для рибогосподарських потреб та обслуговування викупленого комплексу будівель терміном на 25 років. Розпорядженням голови Перемишлянської РДА №771 від 28.11.2011р. "Про затвердження технічної документації землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди земельної ділянки на території Дусанівської сільської ради" затверджена технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди на земельну ділянку водного фонду, загальною площею 55,02 га, у тому числі: під водоймою - 42,3720га, канави - 2,18 га, під гідротехнічними спорудами, дорогами та канавами - 9,2344 га, сінокоси - 3,4080 га для рибогосподарських потреб із земель водного фонду Дусанівської сільської ради за межами с. Дусанів та надано її в оренду ОСОБА_2 терміном на 25 років. ОСОБА_2 укласти договір оренди земельної ділянки з райдержадміністрацією та провести його реєстрацію до 15.01.2012року. 23.01.2012р. між Перемишлянською районною державною адміністрацією Львівської області та ОСОБА_2 укладено договір оренди землі, зареєстрований в Управлінні Держкомзему у Перемишлянському районі 08.02.2012р. Згідно п.п.2,3 Договору в оренду передано земельну ділянку (кадастровий НОМЕР_1), загальною площею 55,02 га, у тому числі: під водоймою - 42,3720 га,канави - 2,18 га, під гідротехнічними спорудами, дорогами та канавами - 9,2344 га, сінокоси - 3,4080 га. На земельній ділянці немає нерухомого майна. П.14 визначено, що земельна ділянка передається в оренду для рибогосподарських потреб. Таким чином, судом встановлено, що голова Перемишлянської районної державної адміністрації при прийнятті розпоряджень № 642 від 17.10.2011 р. "Про надання дозволу гр. ОСОБА_2 на виготовлення технічної документації щодо складення документів, що посвідчують право оренди земельної ділянки на території Дусанівської сільської ради" та №771 від 28.11.2011 року "Про затвердження технічної документації землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди земельної ділянки на території Дусанівської сільської ради" вийшов за межі наданих йому повноважень, порушивши вимоги ч. 3 ст. 122 ЗК України. Як вбачається із інформації наданої Перемишлянським відділенням Буської ДОПІ від 15.06.2017 №994/10-13-24-08-02/74, ОСОБА_2 зареєстрована як фізична особа - підприємець 01.07.2014 року та знята з обліку 01.07.2014р. Станом на 15.06.2017 року ОСОБА_2 є платник податків як фізична особа. З огляду на це, вказані обставини є підставою для визнання незаконними та скасування зазначених розпоряджень Перемишлянської районної державної адміністрації Львівської області. Із урахуванням наведеного, суд вважав, що оскільки підставою для укладення договору оренди земельної ділянки були зазначені розпорядження Перемишлянської районної державної адміністрації Львівської області, які прийнято нею з порушенням вимог земельного законодавства, а також з перевищенням повноважень, то є підстави, передбачені ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України для визнання цього акту недійсним. Отже, оскільки розпорядження Перемишлянської районної адміністрації визнано незаконним та скасовано у зв'язку з порушеннями, допущеними під час його прийняття, - підстав вважати, що волевиявлення власника земельної ділянки було належним відсутні. З огляду на викладене, спірна земельна ділянка підлягає витребуванню у ОСОБА_2 з її наступним поверненням у власність держави. Звертаючись до суду з даним позовом прокурор посилався на порушення Перемишлянською РДА діючого законодавства та зазначаючи про те, що про наявність оспорюваних розпоряджень голови Перемишлянської РДА та договору оренди землі прокуророві стало відомо під час виконання доручень прокуратури Львівської області, а саме в січні 2017 року, а тому просив визнати поважними причини пропуску строку позовної давності та поновити його. Разом з тим, відповідачі: Перемишлянська районна адміністрація та ОСОБА_2 заявили про застосування позовної давності. Однак, суд вважав, що позивачем пропущено позовну давність з поважних причин виходячи з такого. У позовній заяві прокурор зазначив, що про порушення вимог чинного законодавства під час винесення розпоряджень голови Перемишлянської РДА та договору оренди землі позивачеві стало відомо під час виконання доручень прокуратури Львівської області, а саме в січні 2017 року. Заперечуючи проти позову, представник відповідача, посилався на те, що з моменту прийняття оспорюваних розпоряджень Перемишлянською РДА пройшло більш ніж 3 три роки, а, відтак, прокурор та позивач звернулися з даним позовом після спливу позовної давності та просив застосувати позовну давність. Як доказ своєчасного повідомлення позивача про прийняті розпорядження головою РДА посилалися на відомості про те, що: загальним відділом апарату Перемишлянською РДА щомісячно скеровуються в прокуратуру Перемишлянського району всі розпорядження прийняті головою районної державної адміністрації; доручення голови обласної державної адміністрації від 08.07.2010р. №68/0/6-10 щодо надання до організаційного відділу апарату облдержадміністрації відомостей про видані розпорядження голови райдержадміністрації за період з 01.01.2010 по 07.07.2010; супровідні листи №1/6-2827 від 21.10.2011р. та №1/6 -3233 від 02.12.2011р. на виконання доручення голови Львівської облдержадміністрації від 08.07.2010року надано відомості про видані розпорядження голови райдержадміністрації за період з 17.10.2011 по 21.10.2011року, з 28.11.2011 по 02.12.2011року; журнал реєстрації вихідної кореспонденції Перемишлянської РДА 2011р., 21.10.2011р. №6-2827 та 28.10.2011р. №1/6 - 2881 кореспондовано ОДА на дор. №68 від 08.07.2010р - виконано модем; листом відділу організації роботи та контролю Львівської обласної державної адміністрації, згідно реєстраційно-контрольної картки №68/0/6-10 від 08.07.2010р. усі копії розпоряджень Перемишлянської райдержадміністрації за 2011 рік були наручно надані в організаційний відділ апарату облдержадміністрації. Проте, копії розпоряджень із земельних питань надсилаються без технічної документації, на підставі якої приймається таке розпорядження Листи №1/6-2372 від 09.09.201р., №1/6-2827 від 21.10.2011р. та №1/6-3233 від 02.12.2011р. у відділі організаційної роботи та контролю відсутні; реєстраційно-контрольна картка №68/0/6-10 від 08.07.2010 листування з районними державними адміністраціями на виконання доручення №68/0/6-10 від 08.07.2010р., 23.05.2011р. Перемишлянської райдержавдіміністрації (Краєвський О.Й.) - виконано. Представник Бригарда О.С. облдержадміністрації в судовому засіданні пояснила, що вважає, що оскаржувані розпорядження облдержадміністрація отримувала, виходячи із того, що усі такі розпорядження надсилались. Однак, представити будь-які документи на підтримання своїх тверджень неможливо, оскільки такі не збереглись, журнал вхідної кореспонденції чи підтвердження наручного отримання таких облдержадміністрацією, про що йдеться в листі відділу організації роботи та контролю Львівської обласної державної адміністрації, згідно реєстраційно-контрольної картки №68/0/6-10 від 08.07.2010р., усі копії розпоряджень Перемишлянської райдержадміністрації за 2011 рік були наручно отримані. Натомість, Перемишлянська райдержадміністрація покликається на скерування таких модем - способом, що стверджується журналом реєстрації вихідної кореспонденції Перемишлянської РДА 2011р.; Однак, такі посилання відповідачів, як на доказ своєчасного відправлення позивачеві розпоряджень Перемишлянської РДА про розпорядження землями району, в силу ст.ст.76-81 ЦПК не заслуговують на увагу, оскільки матеріали справи не містять належних доказів отримання їх позивачем, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, сам текст та зміст розпорядження не містить жодної інформації, яка би свідчила про порушення вимог закону при його прийнятті, не дає можливості впевнитись у правомірності чи неправомірності рішень місцевої райдержадміністрації щодо розпорядження землею, не вказує на незаконність подальших дій органу, який прийняв остаточне рішення, яке саме і мало юридичні наслідки, така незаконність, як зазначено вище, встановлена лише прокурорською перевіркою. Дізнатися про незаконність розпоряджень та договору оренди прокурор міг лише внаслідок витребування та ретельного дослідження всієї документації. У даному випадку звернення прокурора до суду спрямовано на задоволення суспільних потреб у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання. Адже, передача земельної ділянки державної власності відбулася незаконно. При цьому суд вважав, що дане рішення направлено на збереження справедливого балансу між інтересами суспільства і інтересами окремої людини, оскільки порушення законодавства стало наслідком не лише неправомірних дій посадових осіб органів державної влади, а й на тлі недобросовісного використання своїх цивільних прав відповідачами. Зазначені обставини набувач має усвідомлювати, а тому його не можна вважати добросовісним. Таким чином, суд вважав, що звернення прокурора з позовом за захистом порушених прав держави, про що відповідний орган державної влади (обласна державна адміністрація) раніше не знала, пропущено з поважних причин, порушене право підлягає захисту у відповідності до вимог передбачених ст.267 ЦК України.

Колегія суддів вважає, що вцілому такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, однак у певній частині є помилковими, а тому рішення суду у одній із частин підлягає зміні.

Золочівська місцева прокуратура звернулась в суд з позовом в інтересах держави в особі Львівської обласної державної адміністрації до Перемишлянської районної державної адміністрації, ОСОБА_2 та просила: визнати поважними причини пропуску строку позовної давності Золочівською місцевою прокуратурою та поновити його; визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Перемишлянської районної державної адміністрації Львівської області №642 від 17.10.2011року "Про надання дозволу гр. ОСОБА_2 на виготовлення технічної документації щодо складення документів, що посвідчують право оренди земельної ділянки на території Дусанівської сільської ради" та №771 від 28.11.2011 року "Про затвердження технічної документації землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди земельної ділянки на території Дусанівської сільської ради"; визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 23.01.2012 року, площею 55,02 га, розташованої за межами с. Дусанів Дусанівської сільської ради Перемишлянського району, укладений між Перемишлянською районною державною адміністрацією Львівської області та ОСОБА_2; зобов'язати ОСОБА_2 повернути земельну ділянку, площею 55,02 га (кадастровий номер НОМЕР_1) розташовану за межами с. Дусанів.

Позов мотивували тим, що на виконання доручення прокуратури Львівської області щодо вивчення законності відведення, використання земель та водних об'єктів Золочівською місцевою прокуратурою зібрано та вивчено інформації органів державної влади та органів місцевого самоврядування з цих питань. Встановлено, що розпорядженням голови Перемишлянського районної державної адміністрації №642 від 17.10.2011р. надано дозвіл гр. ОСОБА_2 на виготовлення технічної документації із землеустрою, що посвідчують право оренди земельної ділянки площею 55,02 га із земель запасу Дусанівської сільської ради за межами с. Дусанів Перемишлянського району для рибогосподарських потреб та обслуговування викупленого комплексу будівель терміном на 25 років. Розпорядженням голови Перемишлянської РДА №771 від 28.11.2011р. "Про затвердження технічної документації землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди земельної ділянки на території Дусанівської сільської ради " така технічна документація із землеустрою затверджена, а гр. ОСОБА_2 зобов'язано укласти договір оренди земельної ділянки з райдержадміністрацією та провести його реєстрацію до 15.01.2012року. 23.01.2012р. між Перемишлянською районною державною адміністрацією та ОСОБА_2 укладено договір оренди землі 23.01.2012р., який зареєстрований в Управлінні Держкомзему у Перемишлянському районі 08.02.2012р. Зазначає, що про наявність оспорюваних розпоряджень голови Перемишлянської РДА та договору оренди землі від 23.01.2012 року прокуророві стало відомо під час виконання доручень прокуратури Львівської області, а саме в січні 2017 року. Вважають, що розпорядження голови Перемишлянської РДА та договір оренди землі є протиправними та підлягають визнанню недійсним. Згідно п. 14 оскаржуваного Договору земельна ділянка передається для рибогосподарських потреб. Покликаються на ст.1 ЗУ "Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів", Концепцію розвитку водного господарства України, п. 1 Положення про Державне агентство водних ресурсів, ст. 58 ЗК України та зазначають, що діяльність пов'язана з наданням водних об'єктів для рибогосподарських потреб не є веденням водного господарства. Покликаюся на те, що голова Перемишлянської РДА при прийнятті оскаржуваних розпоряджень вийшов за межі наданих йому повноваження, при цьому порушив вимоги ч. 3 ст. 122 ЗК України, оскільки районні державні адміністрації на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів лише для сільськогосподарського використання, ведення водного господарства та для будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району. Окрім цього, зазначають, що рибогосподарська діяльність це діяльність юридичних осіб і фізичних осіб - підприємців, а ОСОБА_2 зареєстрована як фізична особа-підприємець лише 01.07.2014 року та цього ж дня знята з обліку, станом на 16.06.2017р. є платником податків як фізична особа, тобто на момент прийняття оскаржуваних розпоряджень та договору оренди землі не мала законних прав на зайняття рибогосподарською діяльністю та оренду земельних ділянок водного фонду для вказаних цілей. Зазначили, що розпорядженням надано дозвіл ОСОБА_2 на виготовлення технічної документації із землеустрою, що посвідчують право оренди земельної ділянки площею 55,02га із земель запасу Дусанівської сільської ради за межами с. Дусанів Перемишлянського району для обслуговування викупленого комплексу будівель, однак п. 3 Договору визначено, що на земельній ділянці відсутні об'єкти нерухомо майна, а також інші об'єкти інфраструктури. Покликалися на вимоги ст.ст. 203,215,1212,1213 ЦК України та вважали, що договір оренди землі від 23.01.2012р. укладено на виконання розпоряджень Голови Перемишлянської РДА №642 від 17.10.2011р. та 3771 від 28.11.2011р., які є незаконними, суперечать вимогам законодавства та підлягають визнанню недійсними.

Як вбачається із матеріалів справи, правильно встановлено судом першої інстанції, визнано позивачем ЛОДА та не спростовано відповідачами, - Перемишлянською РДА відповідачу ОСОБА_2 оспорюваними розпорядженнями та укладеним на їх підставі договором оренди землі, з перевищенням повноважень, районною державною адміністрацією, - передано у користування терміном на 25 років земельну ділянку водного фонду площею 55,02 га (в тому числі під водоймою - 42,3720 га, канави - 2,18 га, під гідротехнічними спорудами , дорогами та канавами - 9,2344 га, сінокоси - 3,4080 га.) за межами Дусанівської сільської ради Перемишлянського району Львівської області для рибогосподарських потреб.

При цьому згідно ст. 122 ЗК України чинної на час видачі спірних розпоряджень та укладення оспорюваного договору оренди до компетенції районної державної адміністрації не належало повноважень щодо передачі земельних ділянок за межами населених пунктів для вказаної діяльності (рибогосподарської).

Посилання відповідачів на наявність повноважень щодо передачі земельних ділянок районною державною адміністрацією для ведення водного господарства за межами населених пунктів правильно не взято до уваги судом першої інстанції, оскільки дійсно вказані види діяльності є різними про що йдеться у наведених прокурором та правильно застосованих судом нормах матеріального права. А саме Концепції розвитку водного господарства України, що затверджена Постановою Верховної ради України від 14.01.2000 року; Положенні про Державне агентство водних ресурсів України, , що затверджене Указом Президента України від 13.04.2011 року №453; Законом України «Про загальнодержавну програму розвитку водного господарства»; Законом України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів», а також Наказом Держкомзему України від 23.07.2010 року №548 про затвердження Класифікації видів цільового призначення земель.

Крім цього, відповідно до ст. 51 Водного кодексу України в редакції станом на час спірних правовідносин, у користування на умовах оренди для рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, лікувальних, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт можуть надаватися водосховища (крім водосховищ комплексного призначення), ставки, озера та замкнені природні водойми. Не підлягають передачі у користування на умовах оренди для рибогосподарських потреб водні об'єкти, що: використовуються для питних потреб; розташовані в межах територій та об'єктів, що перебувають під охороною відповідно до Закону України "Про природно-заповідний фонд України". Водні об'єкти надаються у користування за договором оренди земель водного фонду на земельних торгах у комплексі із земельною ділянкою. Водні об'єкти надаються у користування на умовах оренди органами, що здійснюють розпорядження земельними ділянками під водою (водним простором) згідно з повноваженнями, визначеними Земельним кодексом України, відповідно до договору оренди, погодженого з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері водного господарства. Надання водних об'єктів у користування на умовах оренди здійснюється за наявності паспорта водного об'єкта. Порядок розроблення та форма паспорта затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища. Водні об'єкти надаються в користування на умовах оренди без обмеження права загального водокористування, крім випадків, визначених законом. Орендарі водного об'єкта зобов'язані передбачити місця для безоплатного забезпечення права громадян на загальне водокористування (купання, плавання на човнах, любительське і спортивне рибальство тощо). При визначенні таких місць перевага надається традиційно розташованим місцям масового відпочинку. У межах населених пунктів забороняється обмеження будь-яких видів загального водокористування, крім випадків, визначених законом. Заборона загального водокористування водними об'єктами, наданими в користування на умовах оренди, та їх нецільове використання є підставою для розірвання договору оренди. Типова форма договору оренди водних об'єктів затверджується Кабінетом Міністрів України. Умови використання водних об'єктів, розмір орендної плати та строк дії договору оренди водних об'єктів визначаються у договорі оренди. Методика визначення розміру плати за надані в оренду водні об'єкти затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища. Сплата орендної плати за водний об'єкт не звільняє від сплати орендної плати за земельну ділянку під цим об'єктом. У договорі оренди водного об'єкта визначаються зобов'язання щодо здійснення заходів з охорони та поліпшення екологічного стану водного об'єкта, експлуатації водосховищ та ставків відповідно до встановлених для них центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері водного господарства, режимів роботи, а також необхідність оформлення права користування гідротехнічними спорудами. Передача орендарем права на оренду водного об'єкта іншим суб'єктам господарювання забороняється. Орендарі, яким водний об'єкт надано в користування на умовах оренди, можуть дозволити іншим водокористувачам здійснювати спеціальне водокористування в порядку, встановленому цим Кодексом. Користування водними об'єктами, наданими в оренду, здійснюється відповідно до вимог цього Кодексу та інших законодавчих актів України. Надання частин рибогосподарських водних об'єктів, рибогосподарських технологічних водойм, акваторій (водного простору) внутрішніх морських вод, територіального моря, виключної (морської) економічної зони України в користування для цілей аквакультури регулюються Законом України "Про аквакультуру".

Також, відповідно до змісту ст. 1 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» рибогосподарська діяльність - діяльність юридичних осіб і фізичних осіб-підприємців, пов'язана з вивченням водних біоресурсів, їх охороною, відтворенням, спеціальним використанням, переробкою, реалізацією тощо.

Відповідно передача земельних ділянок для здійснення рибогосподарської діяльності, а, також, окремо, самого водного об'єкту (доказів передачі якого в оренду суду представлено не було) могло бути здійснена лише юридичній особі чи фізичній особі підприємцю.

Як вбачається із матеріалів справи, станом на час видачі спірних розпоряджень, а також укладення оспорюваного договору, - відповідач ОСОБА_2 не була фізичною особою підприємцем, була зареєстрована таким лише один день 1.07.2014 року та цього ж дня знята з обліку.

Відповідно ні ділянка для здійснення такого виду діяльності (рибогосподарської), ні сам водний об'єкт їй переданий у користування бути не міг та дані про передачу самого об'єкту - відсутні.

Враховуючи вказане судом зроблено правильний висновок про те, що передача відповідачем районною адміністрацією відповідачу ОСОБА_2 спірної земельної ділянки на праві користування (оренди) для рибогосподарської діяльності (потреб) мало місце в порушення вимог закону; органом, що не мав компетенції щодо вирішення таких питань та особі, що не могла набути такого права, відповідно до вимог закону.

Відповідно зроблено правильний висновок про незаконність прийнятих розпоряджень та укладеного договору оренди, що укладений та основі таких розпоряджень.

Що стосується посилань у скарзі на відсутність підтвердження наявності у прокуратури підстав для представництва держави у даному спорі в ухвалі про відкриття провадження у справі та зазначення цього лише в оскаржуваному рішенні, то дійсно слід вказати про те, що судом при відкритті провадження не було деталізовано викладено підтвердження наявності у прокурора підстав для представництва держави у цій справі, однак такою ухвалою, зважаючи на відсутність ухвал про залишення позовної заяви без руху, суд погодився та вважав достатніми доводи прокурора у позовній заяві про підстави звернення до суду з даним позовом для захисту інтересів держави та українського народу, який є власником землі, як основного національного багатства в цілому. Про це ж детально викладено позицію в рішенні суду та не зазначення про це в ухвалі про відкриття провадження в цілому на законність розгляду справи та постановлене за наслідками такого розгляду рішення не вплинуло.

Крім цього, що стосується звернення до суду прокурора, то такий, як вбачається із позовної заяви, а також висновків суду першої інстанції, які колегія суддів вважає підставними, а також наведених норм матеріального закону, про які йшлося та, на які правильно посилався суд першої інстанції - передача земельних ділянок такої категорії разом із водними об'єктами, що на них знаходились в користування для рибогосподарської діяльності входила до компетенції обласних державних адміністрацій, до якої належить і на даний час, а тому прокурором правильно визначено орган держави, до компетенції якого належить вирішення питань, яких стосується спір (належного позивача) та в інтересах держави в його особі заявлено позов.

Крім цього, вказані висновки слід вважати відповідають і практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до змісту рішень якого - при певних обставинах виступ прокурора на стороні особи, що бере участь у справі, може бути виправдана, «зокрема, інтересами захисту прав вразливих груп населення (дітей, інвалідів і т.п.), які не здатні захистити свої інтереси самостійно; або у випадках, коли дане порушення зачіпає інтереси великої кількості громадян; або, коли потрібно захистити інтереси держави, зокрема про це йдеться у справі «Менчинская проти Російської Федерації» (Menchinskaya v. Russia), № 42454/02, 15.01.2009 р. п. 35.

Вказане слід вказати мало визначальне значення і у даній справі, оскільки державний орган, який мав би ініціювати такий позов (Львівська обласна державна адміністрація) фактично самоусунувся від виконання таких функцій та більше того, як на стадії розгляду справи у суді першої інстанції, так і у апеляційному суді фактично підтримував позицію відповідачів з посиланням на пропуск прокурором строку звернення до суду, хоча і визнаючи незаконність передачі спірної земельної ділянки.

Що стосується строку позовної давності, то, на думку колегії суддів, такий прокурором пропущено не було, про що правильно вказував суд у своєму рішенні, однак судом помилково з обґрунтуванням не пропущення строку звернення до суду прокурором - такий строк прокурору було поновлено, посилання на що відповідно підлягає виключенню з мотивувальної та резолютивної частин рішення суду.

Так, судом правильно враховано той факт, що прокурору про незаконність оскаржуваних розпоряджень та договору оренди стало відомо лише у січні 2017 року під час проведення відповідної первірки. Орган ж держави, який повинен був виконувати функції, зокрема, і щодо виявлення та реагування на такого роду порушення, що мало місце у даній справі самоусунувся від виконання своїх прямих функцій та більше того фактично підтримує позицію відповідачів і на даний час. Відповідно прокурор своїм зверненням до суду з даним позовом фактично виконує функцію згаданого органу.

Більше того судом правильно встановлено факт відсутності будь-яких доказів про надіслання як прокурору, так і позивачу оскаржуваних розпоряджень, що могло б бути підставою відліку початку перебігу строку позовної давності з таким позовом. Даних про те, що прокурор у інший спосіб дізнався чи міг дізнатись про згадане порушення вимог закону суду не наведено та доказів цього не представлено.

Крім цього, така позиція відповідає правовим позиціям Великої палати Верховного Суду у ряді справ із схожими по своїй суті правовідносинами щодо початку перебігу строку позовної давності у такій категорії справ: від 22 травня 2018 року справа № 469/1203/15-ц (провадження № 14-95цс18); від 6 червня 2018 року справа № 372/1387/13-ц (провадження № 14-147цс18); від 20 червня 2018 року справа № 697/2751/14-ц (провадження № 14-85цс18).

Крім цього, судом правильно, з правильним посиланням на практику ЄСПЛ враховано і той факт, що відповідач, громадянка ОСОБА_2, яка даним рішенням фактично позбавляється своїх прав користування земельною ділянкою, що можна вважати майном в розумінні практики ЄСПЛ могла передбачати такий наслідок зважаючи на те, що розуміла чи не могла не розуміти, що отримує у користування спірну земельну ділянку в порушення вимог закону, на підставі розпорядчих актів органу, який таких в силу відсутності відповідних повноважень приймати не міг, а тому таке втручання в її право на мирне володіння майном слід вважати правомірним, таким, що відповідає вимогам закону, які наведені вище, а також додатково ст.ст. 386-388 ЦК України; переслідує легітимну мету, а саме повернення земельної ділянки із довготривалого володіння особи, яка користується таким незаконно у володіння держави (українського народу в цілому) та таке втручання є пропорційним, оскільки ділянка фактично вибула із володіння власника без його волі (тобто без рішення компетентного органу щодо такої передачі), про що особа яка заволоділа майном знала або не могла не знати.

Додатково окрім наведеної практики ЄСПЛ та рішень суду касаційної інстанції, які наведені судом першої інстанції така позиція узгоджується із практикою Великої палати Верховного суду, зокрема у згаданих вище справах, а також у постановах: від 15 травня 2018 року справа № 372/2180/15-ц (провадження № 14-76цс18); від 30 травня 2018 року справа № 469/1393/16-ц (провадження №14-71цс18)

Щодо посилань представника позивача на те, що спірна ділянка витребувана у відповідача бути не може оскільки така у власність не передавалась, то такі теж слід вважати помилковими, оскільки така перебуває у володінні та користуванні особи на підставі договору оренди, а тому підлягає поверненню у державну власність, тобто із здійсненням трьох правомочностей власника: володіння, користування та повного розпорядження держави.

Зважаючи на вказане доводи апеляційної скарги слід визнати обґрунтованими лише в частині помилкового посилання суду на поновлення прокурору пропущеного строку звернення до суду, який ним пропущений не був. В решті ж скаргу слід вважати безпідставною.

Відповідно рішення суду першої інстанції у цій частині слід змінити, виключивши з мотивувальної та резолютивної частин рішення суду посилання на поновлення прокурору пропущеного строку звернення до суду. В решті ж рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.2-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 20 грудня 2017 року - змінити.

Виключити з мотивувальної та резолютивної частин рішення суду посилання суду про поновлення прокурору пропущеного строку звернення до суду.

В решті рішення суду - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 20 грудня 2018 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра