ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/990/18 Справа № 203/3316/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Казак С.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання - Хоменко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Дніпровської міської ради на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2017 року за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради, Дніпровської міської ради, комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Жовтневого району про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

14 липня 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради (далі - КП «Теплоенерго» ДМР) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Просила, з урахуванням уточнень, стягнути з КП «Теплоенерго» ДМР 18070 грн. у рахунок відшкодування завданої їй матеріальної шкоди та 20000 грн. у рахунок відшкодування моральної школи.

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 23 листопада 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково. Стягнуто з Дніпровської міської ради 18070 грн., у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 1000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач Дніпровська міська рада, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 23 листопада 2017 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 залишити без задоволення у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вони не мають відношення до ситуації, що склалася та не повинні відшкодовувати жодні збитки.

Від позивача ОСОБА_2 надійшло заперечення на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на повну законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, вона просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачці ОСОБА_2 на праві власності належить транспортний засіб TOYOTA RAV4 н/з НОМЕР_1 (а.с.7-20,22-23).

07 травня 2016 року близько 09-00 г. внаслідок падіння опори теплової мережі, пошкоджено дах, задню праву фару та крило, заднє праве скло та задній вітровик зазначеного вище транспортного засобу, що був припаркований на дворі житлового будинку за адресою: м.Дніпро, вул.Володимира Вернадського,19/21.

Для фіксування вказаного факту позивачкою було викликано поліцію та вказані обставини підтверджено листом Жовтневого ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області (а.с.53).

З метою визначення розміру заподіяних збитків позивачка звернулась до сервісного центру ТОВ «Алмаз Мотор, Лтд», що є офіційним дилером компанія «Тойота» та згідно рахунку №АМ17152 від 31 травня 2016 року, вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу визначена в сумі 22072 грн. 14 коп. (а.с.32).

Згідно висновку експертного дослідження автотоварознавця ОСОБА_4 від 16 травня 2016 року №3769, вартість майнового збитку, нанесеного власнику транспортного засобу TOYOTA RAV4 н/з НОМЕР_1, визначена в сумі 12451 грн. 05 коп., а вартість відновлювального ремонту без врахування коефіцієнту фізичного зносу - в сумі 14378 грн. 53 коп. (а.с.40).

Вартість сплачених послуг з проведеного дослідження склала 1000 грн. (а.с.31).

Посилаючись на вказані обставини, позивачка в первісному позові просила стягнути з відповідачів у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 14378 грн. 53 коп.

Крім того, для відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу позивачка звернулась до ФОП ОСОБА_5 та згідно квитанції до заказу-наряду № від 25 липня 2016 року, акту про надання послуг ввід 25 липня 2016 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу склала 18070 грн. (а.с.64-65,66).

Факт падіння частини опори, що є конструктивним елементом теплової мережі та пошкодження внаслідок цього транспортного засобу TOYOTA RAV4 н/з НОМЕР_1, що належить позивачці, підтверджено довідкою Жовтневого ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області та відповідачами під час розгляду справи в суді не спростовано.

Відповідачем в особі Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради на адресу суду надано бухгалтерську довідку від 03 жовтня 2016 року про те, що опора (труба), внаслідок падіння якої пошкоджено автомобіль позивачки, на балансі та у власності підприємства не перебуває (а.с.76).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із їх законності та обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності вини в завданні шкоди.

Відповідно до ч.4 ст.319 ЦК України власність зобов'язує.

Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до термінів наведених в ст.1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

Згідно ч.2 ст.2 вказаного вище Закону місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Згідно ч. 1 ст.17 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на засадах їх підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності органам місцевого самоврядування.

Згідно п. 1.2 Статуту КП "Теплоенерго" Дніпропетровської міської ради (далі - Статут), власником підприємства є територіальна громада міста Дніпро, в особі Дніпропетровської міської ради.

Згідно п. 3.1 та 3.4. Статуту, майно комунального підприємства знаходиться у комунальній власності і закріплюється за підприємством на праві господарського відання. Майно підприємства, придбане ним у процесі здійснення господарської діяльності, належить на праві комунальної власності територіальній громаді міста Дніпро, в особі Дніпропетровської міської ради, та перебуває на балансовому обліку Підприємства і може закріплюватися за Підприємством на праві господарського відання на підставі відповідного рішення Власника.

Дніпровська міська рада, як власник теплової мережі, не довела відсутність вини у заподіянні шкоди позивачці та не представила доказів щодо передачі теплової мережі та її конструктивних елементів (у т.ч. опор) на баланс відповідним комунальних підприємствам та службам з метою їх належного утримання.

З огляду на це, враховуючи ненадання міською радою доказів щодо балансової належності опор тепломережі, а також підпорядкованість та підзвітність інших відповідачів у справі Дніпровській міській раді, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про покладення саме на останню обов'язку по відшкодуванню завданої позивачці матеріальної шкоди.

Згідно ст. 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

З'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: