Справа № 183/341/18
№ 2/183/1444/18
23 березня 2018 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді Сороки О.В.,
секретаря Демяненка Р.К.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - відділ реєстрації та обліку громадян виконавчого комітету Новомосковської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
23 січня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою №5 в будинку №50 по вул. Сучкова в м. Новомосковську Дніпропетровської області.
В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що вона являється власником квартири №АДРЕСА_1, яка належить їй на підставі договору дарування Серії АВА №423295 від 03.06.1999 року, посвідченого державним нотаріусом Новомосковської районної нотаріальної контори ОСОБА_3
У зазначеному домоволодінні разом з нею зареєстрований її син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. З початку 2015 року відповідач за спірною адресою не проживає, але добровільно знятися з реєстрації відмовляється, хоча позивач неодноразово просили його вирішити це питання добровільним шляхом. Відповідач не являється власником квартири, зазначеним житлом не користується, не працює і не допомагає сплачувати комунальні платежі, веде аморальний спосіб життя. Однак, проживаючи за іншою адресою, відповідач залишається зареєстрованим у домоволодінні, позивач змушена сплачувати комунальні послуги, в тому числі і за нього, нести витрати по утриманню житла, виходячи з кількості зареєстрованих осіб. Наявність його реєстрації у домоволодінні порушує права позивача вільно, на свій розсуд, розпоряджатися своєю власністю. У звязку з зазначеним, позивач посилаючись на ст. 391 ЦК України, просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою №5 в будинку №50 по вул. Сучкова в м. Новомосковську Дніпропетровської області.
Позивач в судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності, згідно якої позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не з'явився, вважається таким, що повідомлений належним чином, оскільки судові повістки направлялися за місцем реєстрації, а також шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Судової влади України, тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи.
Представник відділу реєстрації та обліку громадян виконавчого комітету Новомосковської міської ради в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений.
Ухвалою суду від 12 лютого 2018 року відкрито провадження у справі. За результатами підготовчого провадження відповідною ухвалою суду справу призначено до судового розгляду по суті.
На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.
Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що позивач є власником квартири №АДРЕСА_1, яка належить їй на підставі договору дарування серії АВА № 423295 від 03.06.1999 року, посвідченого державним нотаріусом Новомосковської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_3, зареєстрованого в реєстрі за № 2458 (а.с.10).
Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеним законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає суду підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Згідно довідки виконкому Новомосковської міської ради № 2020 від 26.04.2017 року, а також у відповідності до відомостей відділу адресно-довідкової роботи Управління паспортної роботи громадянства та реєстрації фізичних осіб ГУ ДМС України у Дніпропетровській області в зазначеній квартирі зареєстрованим значиться відповідач по справі ОСОБА_2, який в розумінні вимог Житлового Кодексу України, являється членом сім'ї власника, та був зареєстрованим у квартирі зі згоди позивача (а.с.11,18).
Частина 2 ст. 405 ЦК України передбачає, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Суду подано акт № 20 від 22 лютого 2018 року, складений старшим інспектором відділу реєстрації та обліку громадян виконавчого комітету Новомосковської міської ради, за участю сусідів, у відповідності до якого ОСОБА_2 зареєстрований але не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2 з 2015 року (а.с.12).
У відповідності до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Як випливає із зазначеної норми закону, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно при позбавлення права власності на житлове приміщення, позбавленні права користування житловим приміщенням, визнанні особи безвісно відсутньою, оголошенні фізичної особи померлою.
З огляду на те, що Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15).
Як зазначає у своєму позові ОСОБА_1, наявність реєстрації відповідача у належній їй на праві власності квартирі, заважає їй вільно розпоряджатися своєю власністю, у звязку з чим суд вважає за необхідне визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою №5 в будинку №50 по вул. Сучкова в м. Новомосковську Дніпропетровської області. Даних про наявність будь-якої домовленості між позивачем та відповідачем з приводу користування житловим приміщенням, а також доказів про поважність причин відсутності відповідача у житловому приміщенні за місцем реєстрації суду не надано.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 4, 12,76,81,89, 223, 263, 265,280 ЦПК України, ст.ст. 321, 391, 405 ЦК України, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою №5 в будинку №50 по вул. Сучкова в м. Новомосковську Дніпропетровської області.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Сорока О.В.