Провадження 2/222/1193/2018
Справа №222/404/18
12 грудня 2018 року смт. Нікольське
Володарський районний суд Донецької області у складі:
судді Доценко С.І.,
секретаря судового засідання Болбат Н.І.,
представника органу опіки Молонової О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування Нікольської селищної ради Донецької області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,
ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідач по справі ОСОБА_1 є матір'ю його малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу в 2010 році дитина залишилась проживати разом з матір'ю, але фактично відповідачка ніколи життям дитини не цікавилась, зловживала спиртними напоями та періодично не приходила додому. Вихованням дитини займались батьки відповідачки, з якими ОСОБА_4 проживав. Дізнавшись про зазначені обставини, на початку 2016 року, позивач забрав сина до себе. Весь цей час дитини проживає з позивачем. Відповідач не виконує обов'язки матері по вихованню, утриманню та догляду за сином, не піклувався про його фізичний стан та духовний розвиток, не сприяє його навчанню, підготовці до самостійного життя, не забезпечував матеріально, навіть не бачиться з дитиною. Всі обов'язки по вихованню та утриманню дитини несе позивач, а тому просить суд позбавити відповідача ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути з неї аліменти на утримання дитини в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та понесені судові витрати.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, суду пояснив, що від шлюбу з ОСОБА_3 має малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб 29.06.2010 року було розірвано. Після розірвання шлюбу син спочатку залишився проживати разом з матір'ю, але фактично вихованням дитини займались батьки ОСОБА_3, так як вона почала зловживати спиртними напоями та періодично взагалі зникати з дому. На початку 2016 року він забрав дитину проживати до себе. У вихованні дитини йому допомагає його матір ОСОБА_6 Мати дитини вихованням та утриманням дитини не займається, життям сина не цікавиться, з дитиною не бачився, не спілкувався з ним навіть телефоном. Вважає, що відповідач злісно та свідомо не виконує обов'язки по вихованню дитини, а тому просить суд позбавити відповідача батьківських прав, стягнути з неї аліменти на утримання дитини та сплачений судовий збір. Не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась без повідомлення причин неявки, хоча про час і місце судового розгляду була повідомлена належним чином. Своїм правом надати суду заяву про розгляд справи за її відсутності, відзив на позовну заяву не скористалась. Клопотань про відкладення слухання справи або розгляд справи в порядку загального провадження від неї не надходило.
Представник Органу опіки та піклування Нікольської селищної ради Нікольського району Донецької області Молонова О.В. в судовому засіданні позов підтримала. Орган опіки та піклування Нікольської селищної ради Нікольського району Донецької області прийшов до висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, тому що ухилення ОСОБА_3 від належного виконання батьківських обов'язків носить навмисний характер, вона зловживає спиртними напоями і є особою без певного місця проживання.
Враховуючи, що відповідач, яка належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, не з'явилась в судове засідання без повідомлення причин, не подала відзив на позовну заяву, при тому, що згідно письмової заяви позивач не заперечував проти заочного вирішення справи, суд розглянув справу в заочному порядку.
Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, судом встановлено, що ОСОБА_3 є матір'ю малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_3, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Володарського районного управляння юстиції Донецької області, актовий запис № 30 від 30.03.2007 року.
Відповідно до ст.10 Закону України «Про охорону дитинства», кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканість та захист гідності. Дисципліна і порядок сім'ї мають забезпечуватися на принципах, що ґрунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини. Держава здійснює захист дитини від: усіх форм фізичного і психічного насильства, образи, недбалого і жорстокого поводження з нею, у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють.
Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Аналогічні положення викладені і в ст. 150 Сімейного Кодексу України.
Згідно п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.
Верховний Суд України в ч.2 п.16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року розтлумачив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХП від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до статті 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм насильства, образи чи зловживань, відсутності належного піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи.
В п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Так, згідно довідки Нікольської сільської ради Нікольського району Донецької області ОСОБА_4, 2007 року народження проживає разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1.
З довідок Нікольської гімназії «Софія» з загальноосвітньою школою І ступеня № 2 Нікольської районної ради Донецької області вбачається, що ОСОБА_4, навчається в 5-му класі гімназії «Софія», мати дитини ОСОБА_3 протягом навчання хлопчика у середній ланці гімназії (2017-2018 рр) у його шкільному житті участі не приймала.
З акту обстеження умов проживання сім'ї ОСОБА_7 від 19.04.2018 року, встановлено, що малолітній ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає разом з матір'ю ОСОБА_7 мати в повному обсязі забезпечує потреби дитини. З моменту розлучення (восени 2014 року) батько у вихованні дитини участі не приймає, фінансово не підтримує, аліменти ніколи не сплачував.
З повідомлення Орану опіки та піклування Нікольської селищної ради Нікольського району Донецької області від 02.11.2018 року вбачається, що родина ОСОБА_1 перебуває в полі зору органу опіки та піклування з 2011 року після заяви ОСОБА_1 про встановлення режиму спілкування з малолітнім сином ОСОБА_1 Мати дитини навмисно ухиляється від належного виконання батьківських обов'язків, зловживає спиртними напоями та є особою без певного місця проживання, тому Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити ОСОБА_3 батьківських прав.
Таким чином, судом встановлено, що відповідач по справі проживає окремо від дитини, матеріальної допомоги йому не надає, морально не підтримує, участі у вихованні та навчанні не приймає, не цікавляться його схильностями та здібностями, з дитиною не бачиться, тобто не виявляє належного батьківського піклування, що свідчить, на думку суду, про свідоме, злісне нехтування батьківськими обов'язками щодо свого неповнолітнього сина. Всі питання щодо виховання та забезпечення дитини необхідним вирішуються позивачем та її чоловіком без участі та підтримки з боку відповідача.
Положенням ч. 1 ст. з Конвенції про права дитини, ч.7, 8 ст. 7 СК України передбачено, що при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей.
У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, при цьому, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своїми батьками.
Враховуючи викладене, суд вважає, що є достатньо даних, які свідчать про навмисне, злісне невиконання відповідачем своїх обов'язків по вихованню дитини, оскільки протягом тривалого часу вона не проявляє щодо свого малолітнього сина турботи, уваги, не бере участі у його вихованні та утриманні, не піклуються про стан його здоров'я та розвитку, не спілкується з дитиною, а тому, на думку суду, позбавлення відповідача батьківських прав буде відповідати інтересам неповнолітньої дитини.
Таким чином, оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає доцільним позбавити відповідача ОСОБА_3 батьківських прав щодо її малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки це відповідатиме інтересам дитини.
Крім того, ч. 2 статті 166 СК України визначено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.
Згідно зі ст.182 СК України, при визначені розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.
При визначенні розміру аліментів суд враховує положення ч. 2 ст. 182, ч. 2 ст. 183 СК України, приймає до уваги те, що відповідачка, яка є працездатною особою, не має жодних перешкод для працевлаштування та отримання грошових коштів для утримання свого малолітнього сина, а тому приходить до висновку про можливість стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_4, 2007 року народження в розмірі 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту подачі позову, а саме, з 25.07.2018 року, і до повноліття дитини.
Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню плаченим ним судовий збір за подання позову про позбавлення батьківських прав в сумі 704,80 грн. та з відповідача на користь держави за подання позову про стягнення аліментів в розмірі 704,80 грн.
На підставі викладеного, керуючись 12, 13, 81, 141, 247, 259, 263-265, 280-282, 284, 288, 289, 354 ЦПК України, ст.ст. 150, 152, 164-166, 180, 182 Сімейного Кодексу України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування Нікольської селищної ради Донецької області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задовольнити.
Позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 (ІПН НОМЕР_2), зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.07.2018 року до його повноліття.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 (ІПН НОМЕР_2), зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, витрати по сплаті судового збору за подання позову про позбавлення батьківських прав в сумі 704 (сімсот чотири ) гривні 80 копійок.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІПН НОМЕР_1) на користь держави судовий збір за позовні вимоги про стягнення аліментів в сумі 704 (сімсот чотири ) гривні 80 копійок.
Повний текст рішення виготовлений 22.12.2018 року.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем шляхом подачі апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду через Володарський районний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
З дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи, яка починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацією України у газеті «Голос України» та на веб - порталі судової влади оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області.
Позивач, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя С.І. Доценко