ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1307/18 Справа № 212/2153/18 Суддя у 1-й інстанції - Ваврушак Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 листопада 2018 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді- Барильської А.П.,

суддів- Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Євтодій К.С.

сторони:

позивач: ОСОБА_2

відповідач: Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 серпня 2018 року, яке постановлено суддею Ваврушак Н.М. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 04 вересня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2018 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» і просив стягнути у відшкодування моральної шкоди 130 305,00 грн. у зв'язку з отриманим ним професійним захворюванням на виробництві, внаслідок праці протягом тривалого часу в шкідливих умовах праці. Висновком МСЕК від 13.03.2018 року йому було первинно встановлено втрату професійної працездатності в загальному розмірі 60% та третю групу інвалідності.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 серпня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди 40 000 грн. без утримання податку з доходів з фізичних та на користь держави стягнуто судовий збір у сумі 704,80 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

На думку представника відповідача, визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Представник відповідача посилається й на те, що позивач звільнився з підприємства за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за віком, а не внаслідок погіршення стану здоров'я.

Також представник відповідача зауважує, що довідкою МСЕК від 13.03.2018 року позивачу ОСОБА_2 первинно встановлено втрату працездатності у розмірі 60 %, при цьому обсяг втрати професійної працездатності у позивача не визнаний сталим, тому його стан може бути відновлений, за умови виконання останнім медичних рекомендацій, проведення лікування, а підстав для відшкодування моральної шкоди, доки втрата професійної працездатності не є сталою, взагалі немає.

Крім того, представник ПАТ «Кривбасзалізрудком» зауважує на тому, що висновок МСЕК не може бути визнаний беззаперечним доказом заподіяння позивачеві моральних страждань.

Також вважає, що суд першої інстанції не вірно визначив розмір судового збору, який стягнув з відповідача на користь держави.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник позивача зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним, обґрунтованим, є правильним по суті та таким, що прийняте з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вважає, що апеляційна скарга не містить належних та допустимих доводів, які б вказували на незаконність і необґрунтованість рішення, та неправильність встановлення обставин, які мають значення для справи, а також в ній не наведено нових обставин, що підлягають встановленню, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 працював з 1997 року по 2017 рік прохідником з повним робочим днем в підземних умовах праці на шахті «Гвардійська» та «Родіна» ВО «Кривбасруда» та ВАТ «КЗРК», правонаступником яких є відповідач.

Згідно Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 24 січня 2018 року позивачу встановлено професійні захворювання: радикулопатія попереково - крижова L5, S1 та вібраційна хвороба другої стадії від дії локальної вібрації.

Відповідно до п. 16 Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 24 січня 2018 року професійне захворювання позивача виникло за обставин його праці на шахті «Родина» ПАТ «Кривбасзалізрудком», де він працював підземним прохідникомз 21.10.1997 року по 03.02.2015 рік, та з 01.04.2016 року по 12.05.2017 рік , виконував весь комплекс робіт з проходження горизонтальних, похилих та вертикальних гірничих виробок (а.с.10).

Пунктом 19 цього Акту причиною виникнення професійного захворювання встановлено роботу впродовж 19 років та 6 місяців в шкідливих умовах та відповідно до цього ж акту конкретних посадових осіб, відповідальних за виникнення професійних захворювань позивача, встановити неможливо (а.с. 12).

Висновком МСЕК від 13 березня 2018 року йому первинно встановлено 60 % втрати професійної працездатності по професійному захворюванню: 40% - вібраційна хвороба, 20% - радикулопатії, встановлена третя група інвалідності з 01 березня 2018 року по 01 квітня 2019 року ( а.с.13).

Суд, частково задовольняючи позов, виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_2 та вірно встановив що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов'язків і пов'язане з виробництвом, і наявності у зв'язку з цим підстав, передбачених ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди та розміром відшкодування моральної шкоди, з наступних підстав.

Згідно ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

З акту розслідування професійного захворювання 24 січня 2018 року вбачається, що причиною виникнення хронічних професійних захворювань ОСОБА_2 зазначено: важкість праці, вібрація локальна, пил переважно фіброгенної дії (а.с. 10).

При цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов'язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини ПАТ «Кривбасзалізрудком», яким було допущено перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

При цьому, спростовуються доводи апеляційної скарги щодо неможливості визнання беззаперечними доказами заподіяння позивачеві моральних страждань висновку МСЕК, оскільки даний доказ є одними із доказів, а не єдиним доказом, які розглядаються в комплексі з іншими документами і наявними відомостями про позивача також матеріали справи містять достатньо доказів щодо спричинення ОСОБА_2 в результаті ушкодження здоров'я, моральної шкоди.

Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що позивачзвільнився з підприємства за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за віком, а не внаслідок погіршення стану здоров'я, є безпідставні, оскільки не звільняють відповідача від обов'язку відшкодування моральної шкоди завданої позивачу, у зв'язку з втратою працездатності, що пов'язана із шкідливими умовами праці на підприємстві відповідача.

Спростовуються й доводи апеляційної скарги, що обсяг втрати професійної працездатності у позивача не визнаний сталим, тому його стан може бути відновлений, за умови виконання останнім медичних рекомендацій, проведення лікування, а підстав для відшкодування моральної шкоди, доки втрата професійної працездатності не є сталою, взагалі немає, оскільки висновком МСЕК від 13 березня 2018 року встановлено, що позивач первинно втратив 60 % професійної працездатності, що є підставою для покладання обов'язку на відповідача відшкодувати моральну шкоду.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер отриманих професійних захворювань, стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів, відсоток втрати ним професійної працездатності, стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, та взагалі можливість його відновлення, зважаючи на встановлення ступеню втрати професійної працездатності у розмірі 60% .

У зв'язку з чим доводи апеляційної скарги відповідача, про необґрунтованість розміру моральної шкоди колегія суддів вважає безпідставними.

Згідно положення, закріпленого в п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674 в редакції, чинній на момент постановлення рішення судом першої інстанції, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом та поданні апеляційної скарги позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Крім того, вимога про стягнення моральної шкоди є немайновою та за подання позову в даній категорії справ судовий збір справляється зі фіксованою ставкою (пп. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»), а не пропорційно до розміру суми грошового відшкодування моральної шкоди, заявленого позивачем.

У зв'язку з цим, викладені в апеляційній скарзі доводи представника відповідача щодо порушення судом першої інстанції норм законодавства при стягненні в повному розмірі судового збору з відповідача на користь держави, колегія суддів визнає такими, що не заслуговують на увагу та не враховує їх.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні рішення врахував тяжкість фізичних і моральні страждань позивача, їх тривалість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, тривалість роботи позивача на підприємстві відповідача, конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду обґрунтоване і підтверджується матеріалами справи, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 15 листопада 2018 року.

Головуючий:

Судді: