Справа № 373/647/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

17 грудня 2018 р. м. Переяслав-Хмельницький

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Реви О.І.

за участю:

секретаря судових засідань Домантович О.П.

представника позивача Бригинця С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Переяслав-Хмельницький, в порядку спрощеного провадження з викликом сторін, справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

встановив:

Представник позивача Гаренко Н.В. звернулась з позовом до суду в інтересах Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за укладеним кредитним договором № б/н від 03.04.2013 та просить стягнути із відповідача на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість у загальному розмірі 33 871,97 грн., а також судові витрати у розмірі суми сплаченого судового збору при подачі позову до суду у розмірі 1 762,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що ОСОБА_3 звернулась до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв?язку з чим підписала Заяву № б/н від 03.04.2013, відповідно до якої вона отримала кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку»,що викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між нею та банком договір, що вона підтвердила своїм підписом у заяві. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку, відповідно до п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг.

Проте, відповідачем умови кредитного договору не виконувалися, внаслідок чого утворилася заборгованість перед банком, яка станом на 22.03.2018 становить 33 871,97 грн., що складається із тіла кредиту - 2 409,06 грн., нарахованих відсотків за користування кредитом - 551,46 грн., нарахованої пені - 28 822,31 грн., штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн., штрафу (процентна складова) - 1 589,14 грн.

Представником позивача до суду разом із позовною заявою подано клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного провадження.

Ухвалою від 14 червня 2018 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідачу було запропоновано протягом п'ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та роз'яснено, що розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін проводиться за її клопотанням, яке вона може подати в строк для подання відзиву на позов.

Проте, рекомендований лист із матеріалами позовної заяви та ухвалою про відкриття провадження, який був направлений відповідачу, повернувся на адресу суду з відміткою працівника відділу зв'язку «За зазначеною адресою адресат не проживає».

Ухвалою суду від 24.07.2018 справу було призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача Бригинець С.Ю. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Інших доказів, що підтверджували позовні вимоги не надав. Натомість представником банку електронною поштою було направлено виписку з рахунку відповідача та довідку на підтвердження отримання відповідачем, відповідно до кредитного договору № б/н та без зазначення дати укладення такого договору, кредитної картки з певним терміном дії. Будь-якого клопотання про прийняття зазначених документів в якості доказу суду не надав. Зазначені документи судом були визнані неналежними доказами, оскільки вони не засвідчені в установленому законом порядку.

Окрім того, за своїм змістом ця виписка із рахунку клієнта банку містить специфічні позначення та символи, що унеможливлюють їх ідентифікацію судом, а потребують спеціальних знань. Представник позивача Бригинець С.Ю. не зміг в судовому засіданні пояснити суду природу змісту цього документу. Неможливість встановлення судом надходжень та витрат з банківського рахунку клієнта банку унеможливлює здійснення судом розрахунку правильності нарахування позивачем суми заборгованості, пені, комісії тощо, що є предметом позовних вимог.

Відповідач в судове засідання не з'явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена двічі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, які були розміщені 26.07.2018 та 18.10.2018. На підставі ч. 11 ст. 128 ЦПК України ОСОБА_3 з опублікуванням оголошення про виклик вважається належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України, судом ухвалено здійснювати заочний розгляд справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, з?ясувавши фактичні обставини справи оцінивши та давши належну оцінку зібраним по справі доказам, встановив наступне.

03.04.2013 ОСОБА_3 була підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, у якій вона зазначила, що ознайомлена з Умовами і Правилами надання банківських послуг у Приватбанку та підтвердила свою згоду на те, що дана заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Відповідно до п. 2.1.1 Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, вказані умови використання кредитних карт ПАТ КБ «ПриватБанк», Пам?ятка клієнта, Тарифи на випуск і обслуговування кредитних карт, а також Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «Приватбанку», встановлюють правила випуску, обслуговування і використання кредитних карт банку. Дані Умови регулюють відносини між банком і клієнтом по випуску і обслуговуванню карт. Банк випускає клієнту картку на основі заяви належним чином заповненої і підписаної клієнтом. Випуск картки і відкриття рахунку картки здійснюється у випадку прийняття банком позитивного рішення щодо можливості випуску клієнту картки. Клієнт зобов?язується виконувати правила випуску, обслуговування і використання карт банку і за наявності додаткових карт забезпечити виконання правил утримувачами додаткових карт.

Пунктом 2.1.1.2 Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг врегульовано, що для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у Пам?ятці клієнта/Довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору являється дата отримання картки зазначена у заяві.

За правилами статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов?язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов?язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до положень ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв?язку та, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов?язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином у відповідності до умов договору.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтями 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що право кредитора вимагати повернення кредиту наступає у разі прострочення позичальником повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним, тому позивач повинен був надати суду докази у підтвердження даних обставин, а також довести розмір заборгованості, яку просить стягнути з відповідача.

Як передбачено ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» від 03.04.2013 вбачається, що в ній зазначено особисту інформацію відповідача, а саме: прізвище, ім?я, по батькові, серію та номер паспорта, дату народження, ідентифікаційний код, адресу проживання, адресу реєстрації, номери засобів зв?язку. Проте, анкета-заява не містить будь-яких відомостей про оформлення відповідачем кредитної картки, про бажаний кредитний ліміт та строк дії цієї картки. Також відсутні відомості, що відповідач не лише ознайомилась зі змістом Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», а й отримала їх та погодилась з ними. За відсутності у сторони цих Умов та Правил, які є невід'ємною частиною договору, оскільки містять його істотні умови, які в анкеті-заяві не викладені, відповідач не має можливості свідомо здійснити своє волевиявлення при укладенні договору та дотримуватися його умов, тобто визначити свою поведінку за цими правилами, що є необхідною умовою для вільного волевиявлення особи при укладенні правочину, передбаченого ч. 3 ст. 203 ЦК України.

Як вбачається з наданого представником позивача Розрахунку заборгованості за договором № б/н від 03.04.2013 станом на 31.05.2015 відбувалися періодичні погашення.

Банком, відповідно до наданих Розрахунків заборгованості за договором № б/н від 03.04.2013 станом на 31.05.2015 та станом на 22.03.2018 розмір ставки по поточній та простроченій заборгованості неодноразово змінювався.

Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов'язань по кредитному договору банком станом на 22.03.2018 нараховано заборгованість за тілом кредиту - 2 409,06 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом - 551,46 грн., заборгованість за пенею - 28 822,31 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 1 589,14 грн., а всього на загальну суму 33 871,97 грн.

Як вбачається з наданої суду копії витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, пунктом 2.1.1.5.6 передбачено, що у випадку невиконання зобов'язань по договору, клієнт зобов'язаний на вимогу банку виконати зобов'язання по поверненню кредиту (в тому числі простроченого кредиту і овердрафту), оплаті винагороди банку. Проте, в матеріалах справи відсутні дані про направлення банком відповідачу вимоги про виконання ним зобов'язання по поверненню кредиту, що свідчить про невиконання самим банком умов договору, а факт невиконання боржником умов договору за таких обставин є недоведеним.

Крім того, представником позивача не наведено доказів інформування ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідача про зміну тарифів та інших умов обслуговування рахунків не менше ніж за 7 днів до введення змін, як це передбачено п. 1.1.3.2.4.

Також всупереч п. 1.1.3.1.9 Договору, за яким Банк зобов'язаний не рідше одного разу на місяць способом, зазначеним у заяві, надавати власнику виписки про стан картрахунків і про здійснені за минулий місяць операції за картрахунками, судом не добуто доказів виконання Банком даної умови. А саме, в суді не виявилося за можливе дослідити з наданої суду копії вказаної заяви, яким же способом власник виписки інформувався Банком про стан картрахунків. Адже, як вбачається з наданих суду Розрахунків заборгованості за договором № б/н від 03.04.2013, укладеного між сторонами, в період дії даного договору неодноразово збільшувалась процентна ставка (поточна і прострочена заборгованість).

Таким чином, позивач, змінивши розмір процентів за договором, фактично змінив умови кредитного договору.

Частина 1 ст. 651 ЦК України передбачає, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не передбачено договором або законом.

При цьому, згідно ст. 653 ЦК України у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Вказане також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеній в постанові від 11.03.2015 у справі №6-16цс15, згідно якої умови надання споживчого кредиту фізичним особам не можна вважати складовою частиною укладеного сторонами кредитного договору, якщо такі умови не містять підпису позичальника.

Також суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача пені є необґрунтованими з огляду на наступне. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до положень ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Така правова позиція висловлена і у правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 21.10.2015 №6-2003цс15.

Звертаючись до суду із позовом, позивач послався на те, що між сторонами укладено кредитний договір у відповідності до якого відповідач отримала кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок та зазначає, що станом на 22.03.2018 заборгованість за тілом кредиту становить 2 409,06 грн. Проте, матеріали справи не містять підтвердження збільшення кредитного ліміту банком та згоди на це відповідача.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що будь-яких належних доказів на підтвердження видачі банком відповідачу кредитної картки, зарахування на цю картку суми кредиту, зняття таких коштів відповідачем, відкриття рахунків на ім?я відповідача (виписки з особового рахунку, копії квитанції, меморіального ордеру тощо), так як за нормами п. 2 ч. 1 ст. 1046, ч. 2 ст. 1054 ЦК України кредитний договір є укладений з моменту передання грошей, позивачем не надано.

Надані позивачем розрахунки заборгованості не містять підпису представника банку та печатки, а тому не можуть вважатись належними доказами по справі. Крім того, самі по собі розрахунки не містять відомостей про отримання кредитних коштів відповідачем та не є підтвердженням наявності заборгованості. З розрахунків не можливо встановити чи користувалась відповідач кредитними коштами та вносила власні грошові кошти саме на погашення заборгованості.

Із розрахунків заборгованості не вбачається за можливе перевірити правильність нарахувань відповідних сум. Ніяких роз'яснень та доказів щодо принципу складення даних розрахунків справа не містить. Незрозуміло, на яких підставах позивачем нараховано заборгованість по процентам за користування кредитом. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів виникнення заборгованості у відповідача в розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Таким чином, підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором відсутні.

Судовий збір у розмірі 1762,00 грн., сплачений позивачем при подачі позову до суду, в силу ст. 141 ЦПК України відшкодуванню не підлягає.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 203, 207, 526, 549, 651, 653, 1046, 1049, 1054, 1055 ЦК України, згідно ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 141, 263-265, 274 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк для подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (03.10.2017) до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Київського апеляційного суду через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення виготовлено 21.12.2018.

Суддя О. І. Рева