Справа № 748/2450/16-ц Провадження № 22-ц/795/532/2018 Головуючий у I інстанції - Майборода С. М. Доповідач - Кузюра Л. В.
Категорія - цивільна
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

голови судового засідання - судді Кузюри Л.В.,

суддів: Вінгаль В.М., Мамонової О.Є.,

позивач: Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач,особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_2,

оскаржується рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 21 лютого 2018 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором; прізвище судді: Майборода С.М.; час і місце ухвалення рішення суду: 16 год. 30 хв. м. Чернігів; дата складання повного тексту рішення: 26 лютого 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 10.12.2011 року в загальній сумі 47 219 грн 33 коп., а також судових витрат. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач послався на неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору, що призвело до виникнення вказаної вище заборгованості.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 21 лютого 2018 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 10.12.2011 року у сумі 43 344 грн. 60 коп., у задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на ухвалення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповноту з'ясування обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення суду та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції при винесенні рішення дійшов невірного висновку про правомірне підвищення банком відсоткової ставки, не врахувавши, що в порушення укладеного між сторонами кредитного договору, позивачем було збільшено відсоткову ставку без згоди боржника. Крім того, за доводами апеляційної скарги, судом помилково не було застосовано строк позовної давності та не з'ясовано належним чином за якою саме карткою та за яким рахунком було подано розрахунок заборгованості.

У письмових поясненнях на апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» просило апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без зміни, посилаючись на те, що суд першої інстанції, здійснивши перевірку розрахунку заборгованості, дійшов вірного висновку про те, що розрахунок поданий банком є прийнятним з огляду на умови договору.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з такого.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольнивши частково позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк», суд першої інстанції послався на те, що банком на підтвердження позовних вимог надано належні та допустимі докази, зокрема, виписку за рахунком відповідача, яка містить відомості про зняття відповідачем коштів з карти та її поповнення, подано розрахунок заборгованості за договором від 10.12.2011 року, який не спростований відповідачем у встановлену законом порядку.

З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

З матеріалів справи встановлено, що 10.12.2011 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір шляхом подання останнім заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг на відкриття рахунку і встановлення кредитного ліміту у сумі 15 000 грн.

ОСОБА_2 підтвердив підписом у заяві ту обставину, що подана ним заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять договір про надання банківських послуг, укладений між банком та ним(а.с. 13).

Згідно з п. 1.1.3.2.4 «Умов та правилами надання банківських послуг» банк має право змінювати тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків. При цьому банк зобов'язаний за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту) не менш, ніж за 7 днів до введення змін поінформувати клієнта, у тому числі, у виписці за картрахунком, що узгоджується з п. 1.1.3.1.9 «Умов та правил надання банківських послуг». Цим же пунктом визначено, що клієнт є таким, що приймає нові умови, якщо протягом 7 днів банк не одержав повідомлення клієнта про незгоду зі змінами. З виписки по рахунку вбачається новий розмір встановленої нової відсоткової ставки та період, за який нараховуються відсотки.

Пунктом 1.1.2.1.5. Умов встановлений обов'язок клієнта одержувати виписки про стан картрахунків і про здійснені операції за картрахунками.

Наказами ПАТ КБ «ПриватБанк» №№ СП-2014-6635230 від 02.04.2014, СП-2014-6915682 від 18.08.2014 і СП-2015-6552838 від 18.02.2015, для держателів карти «Універсальна Gold» було встановлено такі тарифи: місячна базова процентна ставка - 2,5%, за тратами, здійсненими: з 01.04.2013 - 2,3%, з 01.09.2014 - 2,7%, з 01.04.2015 - 3,5%.

На виконання зазначених положень Умов та Правил, банком було повідомлено позичальника про збільшення відсоткової ставки у виписках за рахунком, які позичальник зобов'язаний отримувати згідно з п. 1.1.2.1.5. Умов та Правил, однак жодних дій з приводу отриманої інформації банка щодо незгоди з підвищенням тарифів та про розірвання договору відповідачем здійснено не було.

Окрім зазначеного, з матеріалів справи встановлено, що зазначена інформація про збільшення відсоткової ставки повідомлялась відповідачеві шляхом надсилання SMS-повідомлень 15 серпня 2014 року та 15 березня 2015 року на номер його мобільного телефону, втім жодних зауважень з цього приводу відповідачем заявлено не було.

Зважаючи на такі обставини та враховуючи, що відповідачем не було подано повідомлень про незгоду зі змінами, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідач погодився з продовженням договору на нових умовах.

Згідно з розрахунком заборгованості, поданим ПАТ КБ «ПриватБанк», розмір заборгованості за кредитним договором станом на 23.10.2016 року становить 47219 грн 33 коп., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 18506 грн 70 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 7010 грн 39 коп., пені за користування кредитом в сумі 17827 грн 51 коп., штрафу в сумі 2724 грн 73 коп. (а.с.11-12).

Виходячи з того, що під час розгляду справи в суді першої інстанції поданий позивачем розрахунок не було спростовано відповідачем шляхом подання належних та допустимих доказів, висновок суду першої інстанції про його належність є вірним.

З матеріалів справи також вбачається, що на виконання вказаного кредитного договору відповідачу було надано кредитну карту №31779 з терміном дії до березня 2018 року.

Суд апеляційної інстанції,виходячи з наявних у справі доказів, вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що внаслідок неналежного виконання зобов'язань за кредитним договором з ОСОБА_2 підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором, яка складається з 18 506 грн 70 коп. заборгованість по тілу кредиту, 7010 грн 39 коп. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 17 827 грн 51 копійок пені.

Заяву відповідача про застосування строків позовної давності судом першої інстанції правомірно було залишено без задоволення, виходячи з наступного.

Згідно статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно пункту 1 частини 2 статті 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

З матеріалів справи вбачається, що з позовом до суду позивач звернувся в листопаді 2016 року.

Право на звернення до суду з позовом виникло у позивача після виникнення простроченої заборгованості щодо грошових зобов'язань відповідача та з дня нарахування пені.

З розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж за перевипущеною картою № НОМЕР_1, строк дії якої було встановлено банком до 03.2018 року, ОСОБА_2 було здійснено 17.07.2016 року, натомість з даним позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося в листопаді 2016 року.

Отже, позивачем було дотримано трирічний строк позовної давності щодо звернення до суду з вимогами про стягнення кредиту та відсотків, а також річний строк позовної давності щодо звернення до суду з вимого про стягнення пені.

Доводи апеляційної скарги про не з'ясування судом за якою саме карткою та за яким рахунком здійснено розрахунок боргу позивачем, не заслуговують на увагу, оскільки надаючи оцінку доказам, які містяться в матеріалах справи суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що з аналізу виписки з банківського рахунку про рух коштів та розрахунку заборгованості за укладеним договором від 10.12.2011 вбачається, що у відповідача за виданими картками було відкрито один кредитний рахунок за яким і було проведено розрахунок заборгованості.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування вірного по суті рішення суду першої інстанції, у зв'язку з чим апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 21 лютого 2018 року без зміни.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 21 лютого 2018 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:Судді: