Дата документу 11.12.2018 Справа № 554/9551/17
Провадження №2/554/2880/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року м. Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави у складі:

головуючого-судді Чуванової А.М.

за участю секретаря Садошенко М.П.,

за участю учасників справи:

представник позивача ОСОБА_1,

представник відповідача ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» 30.11.2017 року звернувся до суду з позовом та з уточненими позовними вимогами до відповідачівОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення в солідарному порядку заборгованості за послуги теплопостачання. Позивач зазначив, що було відкрито особовий рахунок на ОСОБА_2 та рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради №69 від 10.04.2018 року розділено особові рахунки на квартиру АДРЕСА_1 к.1, в м.Полтава. В поданій до суду позовній заяві посилався на те, що відповідачам надані послуги з центрального опалення і гарячого водопостачання в квартиру відповідачів АДРЕСА_2, загальною опалювальною площею 58,1 кв.м; за період з 01.04.2011 року по 09.04.2018 року існує заборгованість в розмірі 29289,57 гривень. Крім того, вважає, що відповідно до ст. 625 ЦК України відповідачі мають сплатити вказану суму боргу із врахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних. Просив суд стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за отримані послуги з урахуванням індексу інфляції в сумі 7347,21 гривень та 3% річних в розмірі 1558,60 гривень.

Ухвалою суду від 12.12.2017 року було відкрито провадження по даній справі та призначеного до судового розгляду по суті.

Заочним рішеннямОктябрського районного суду м.Полтави від 31.01.2018 року позов до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення в солідарному порядку заборгованості за послуги теплопостачаннябуло задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» заборгованість за послуги теплопостачання у сумі 20525,71 гривень, індекс інфляції в сумі 5839,23 гривень, 3% річних в сумі 1195,88 гривень, а всього 27560,82 гривень; судові витрати по 800 гривень з кожного. В задоволенні інших позовних вимог позивачу відмовлено.

Ухвалою суду від 22.08.2018 року скасоване заочне рішення суду від 31.01.2018 року та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Відповідачем ОСОБА_6 заявлено про застосування наслідків пропуску позовної давності (а.с.52-55).

Ухвалою суду від 11.12.2018 року за заявою представника позивача провадження у справі за позовомПолтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання закрито.

В судовому засіданні представники позивача позов підтримали, просили задовольнити збільшені позовні вимоги до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 Враховуючи, що особові рахунки розділені з 10.04.2018 року, стягнути заборгованість станом на 09.04.2018 року з відповідачів в солідарному порядку. Квартира відповідачів є державною, в ній централізоване опалення, лічильники тепла відсутні, стягувати борг потрібно солідарно з усіх по опалювальній площі. До суду з заявою про видачу судового наказу позивач звернувся в серпні 2017 року, судом у вересні 2017 року відмовлено у видачі судового наказу про стягнення заборгованості за теплопостачання з відповідачів. З приводу застосування строку позовної давності представник покладається на розсуд суду.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову, оскільки відповідач ОСОБА_2 в квартирі не проживає, не користується житлом, про це є рішення суду. Відповідач є інвалідом 2 групи, особові рахунки розділені, солідарна вимога про стягнення заборгованості є безпідставною. Крім того, вважає, що в даному випадку необхідно застосувати строк позовної давності до вимог позивача.

Відповідач ОСОБА_4 до суду не зявився, про розгляд справи повідомлений належним чином, заяв від відповідача не надійшло. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі даних і доказів.

Заслухавши представників позивача та відповідача ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстровані в державній квартирі АДРЕСА_1 к.1, в м.Полтава (а.с.4 виписка з домової книги).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради №69 від 10.04.2018 року та технічного паспорту, ОСОБА_8 обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства «Полтаватеплоенерго» з 10.04.2018 року проведено розподіл особового рахунку, відкритого за адресою: АДРЕСА_3, на : 11-170-175-0, власником якого є ОСОБА_2 (опалювальна площа складає 31,2 кв.м) та 11-170-175-1, власником якого є ОСОБА_4 (опалювальна площа складає 27,0 кв.м). З дати розподілу нарахування за спожиті послуги проводиться по кожному рахунку окремо (а.с.131 лист позивача; а.с.61 витяг з рішення №69).

Судом встановлено, що позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» в період з 01.04.2011 року по 09.04.2018 року надавав послуги з теплопостачання за адресою: АДРЕСА_3, але плата за послуги в повному обсязі не вносилася, існує заборгованість за вказаний період в розмірі 29289,57 гривень. При цьому, розрахунок вартості послуг відповідає затвердженим тарифам (а.с.93-95).

Відповідно до ст.67 ЖК України плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. Статтями 64, 68 ЖК України передбачено обов'язок відповідачів своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

За нормами ст. 68 ЖК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені.

Така ж відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за надання послуг з теплопостачання встановлена у п. 23 Правил та п. 20 Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Разом з тим відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.

З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання послуг теплопостачання, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги.

Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Позивачем нараховано індекс інфляції в сумі 7347,21 гривень та 3% річних в розмірі 1558,60 гривень (а.с.96-99 розрахунок).

Проте, відповідач ОСОБА_2 та її представник вважають вказані вимоги необґрунтованими та просили суд застосувати до них позовну давність в три роки.

Щодо застосування позовної давності до вимог позивача, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ч. 1 ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У відповідності до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частиною 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч. 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Разом із тим, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідачів заборгованості за послуги теплопостачання за період з 01.04.2011 року по 09.04.2018 року. Остання проплата за послуги теплопостачання зроблена відповідачами в листопаді 2013 року. Отже, позивач мав право на звернення до суду за захистом його права до листопада 2016 року включно.

До суду з позовом позивач звернувся 30.11.2017 року. А тому, даний позов було подано через канцелярію суду із пропуском позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

З приводу пояснень представника позивача про звернення до суду з заявою про видачу судового наказу суд зазначає наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що в серпні 2017 року ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за надані послуги теплопостачання зОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 Ухвалою судді Октябрського районного суду від 20.09.2017 року у прийнятті заяви про видачу судового наказу відмовлено (а.с.3 ухвала суду).

Згідно із Правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14: «частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності».

Проте, з аналізу норм законодавства вбачається, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу. Отже, позивач ОСОБА_8 обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго» із заявою про видачу судового наказу звернувся поза межами строку давності, а тому позовна давність не була перервана. При цьому, представником позивача не надано суду доказів на підтвердження поважності причин пропуску такого строку.

У відповідності до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, в звязку з пропуском строку позовної давності.

Твердження відповідача ОСОБА_2, що вона не проживає в квартирі та не користується послугами теплопостачання суд не приймає до уваги, оскільки саме ця відповідачка в 2012 році уклала з позивачем договір про надання послуг теплопостачання, та комунальні послуги за тепло в квартирі АДРЕСА_1 к.1, в м.Полтава не нараховуються за лічильником, а залежать від опалювальної площі.

Питання судових витрат судом вирішено в порядку ст. 141 ЦПК України, які, у звязку з відмовою у задоволенні вимог, покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12,13,81,141,259,263-265,268 ЦПК України, ст.ст.257,267,526 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання.

Рішення може бути оскаржене на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду на підставі ч. 1 ст. 355 ЦПК України подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду .

У відповідності до п.п.15.5 п.15 розділу 13 Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Учасники справи:

позивач:ОСОБА_8 обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго», місцезнаходження: м.Полтава, вул.Комарова,2-а, ;

відповідачі:

ОСОБА_2, зареєстрована за адресою: 36040, АДРЕСА_4;

ОСОБА_4, зареєстрований за адресою: 36040, АДРЕСА_4.

Повний текст судового рішення складено 21.12.2018 року.

Суддя: А.М.Чуванова