Постанова

Іменем України

15 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 756/13579/15-ц

провадження № 61-22899 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5, ОСОБА_6,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Пежо Сітроен Україна»,

представник відповідача - ОСОБА_7, ОСОБА_8,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2016 року у складі судді Яценко Н. О. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 27 грудня 2016 року у складі суддів Стрижеуса А. М., Антоненко Н. О., Шкоріної О. І.,

ВСТАНОВИВ :

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Пежо Сітроен Україна» (далі - ТОВ «Пежо Сітроен Україна»), вимоги якого уточнив під час розгляду справи та просив: визнати протиправним і скасувати наказ про скорочення штату працівників від 17 липня 2015 року, який прийнятий генеральним директором ТОВ «Пежо Сітроен Україна»; визнати протиправним та скасувати наказ (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) від 18 вересня 2015 року, який прийнятий генеральним директором ТОВ «Пежо Сітроен Україна»; поновити ОСОБА_4 на роботі на посаді регіонального менеджера ТОВ «Пежо Сітроен Україна» з 19 вересня 2015 року; стягнути з ТОВ «Пежо Сітроен Україна» на користь ОСОБА_4 заробіток за час вимушеного прогулу з 19 вересня 2015 року до дня поновлення на роботі; стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 82 544 грн.

Позов мотивовано тим, що на підставі наказу відповідача від 12 липня 2010 року позивач був прийнятий на роботу ТОВ «Пежо Сітроен Україна» на посаду регіонального менеджера у комерційний відділ, працював у ТОВ «Пежо Сітроен Україна» понад п'ять років. За весь цей час сумлінно виконував свої обов'язки, усі адресовані завдання, жодних претензій щодо результативності праці керівництвом не заявлялось.

17 липня 2015 року отримав від відповідача повідомлення про скорочення займаної ним посади у зв'язку із змінами в організації праці та ознайомився з наказом про скорочення штату.

17 вересня 2015 року видано наказ (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту), на підставі скорочення штату, за пунктом 1 статті 40 КЗпП України.

Позивач вважає, що в ТОВ «Пежо Сітроен Україна» фактично не відбулось скорочення штату, а мало місце його звільнення з особистих мотивів. Доказом порушення трудових прав позивача в ході проведення процедури скорочення є той факт, що усім регіональним менеджерам відповідача було підвищено ставку заробітної плати з серпня 2015 року, натомість за цей місяць позивачу на відміну від інших була нарахована заробітна плата за старою ставкою.

Структурний підрозділ, у якому він працював, працювало п'ять регіональних менеджерів, скороченню підлягала одна штатна посада регіонального менеджера.

З метою встановлення особи, яка підпадала під скорочення, роботодавець зобов'язаний був провести порівняльну характеристику кваліфікації та продуктивності праці усіх працівників, що займають посаду регіональний менеджер, та за результатами такої порівняльної дії обрати найменш кваліфікованого та продуктивного працівника, як кандидата на скорочення.

Позивач посилається на те, що серед усіх працівників відділу результати його роботи мають середній показник та однозначно не є найгіршими. Він має вищу кваліфікацію та продуктивність праці аніж, у інших колег із комерційного відділу, зокрема, 15 листопада 2007 року закінчив Національний транспортний університет, здобувши кваліфікацію: магістр з інженерної механіки та спеціальність: двигуни внутрішнього згоряння.

Доказом продуктивності праці у ТОВ «Пежо Сітроен Україна» є показник преміювання працівників комерційного відділу, оскільки преміювання безпосередньо відображає у відсотковому відношенні виконання завдань, що поставлені регіональним менеджером, тобто продуктивність їхньої праці. Відповідно до даних преміювання за 2014 -2015 роки позивачу були надані премії у більшому розмірі, аніж його колегам по комерційному відділу.

Крім того, на підтвердження факту наявності у нього переважного права на залишення на роботі послався на наявність сім'ї у складі дружини та малолітнього сина. При цьому, вказав на те, що інші двоє колег по комерційному відділу є неодруженими та не мають непрацездатних осіб на своєму утриманні.

Також посилається на те, що в період скорочення у ТОВ «Пежо Сітроен Україна» були вакантні посади, які не були запропоновані взагалі, зокрема, станом на 17 липня 2015 року були наявні вакантні посади: менеджер з розвитку дилерської мережі, фахівець зі зв'язків з громадськістю та менеджер зі зв'язків з громадськістю. При цьому, 03 серпня 2015 року відповідачем було прийнято на роботу менеджера з цифрових засобів комунікації іншу особу.

Звільнення з роботи позивач вважає незаконним, оскільки мав переважне право на залишення на роботі перед іншими працівниками, які залишились на роботі та працювали на аналогічних посадах.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27 грудня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду мотивовані тим, що відповідачем не порушено переважне право позивача на залишення на роботі, передбачене статтею 42 КЗпП України, оскільки при його звільненні були дотримані вимоги законодавства про працю, а саме: попереджено про звільнення не менш ніж за два місяці; зазначено працівникові, що вакантні посади відсутні, та через це неможливо запропонувати посаду, яку може зайняти особа за отриманою освітою та досвідом роботи; здійснено аналіз кваліфікації та якості роботи працівників щодо переважного права залишення на роботі, виплачена вихідна допомога та компенсація за невикористану відпустку.

У касаційній скарзі, поданій у січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та переданій у березні 2018 року Верховному Суду, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить скасувати ухвалені у справі рішення та задовольнити позов.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не враховано, що відповідачем порушено переважне право позивача на залишення на роботі, оскільки його продуктивність праці має другий за черговістю середньо квартальний показник порівняно з іншими працівниками за аналогічними посадами. Він має найбільший безперервний стаж роботи у відповідача, має вищу освіту по автомобільному профілю та має на утриманні малолітнього сина. Крім того, йому не запропоновано усіх вакантних посад при скороченні, а скорочення штату насправді не відбулось.

Суд в результаті неналежної оцінки доказів, неповного з'ясування обставин справи не врахував, що кваліфікація ОСОБА_4, продуктивність його праці, сімейний стан - наявність дружини та малолітнього сина, трудова дисципліна, виходячи виключно із доказів, що містяться в матеріалах справи, що є належними та допустимими, надає йому переважне право на залишення роботі, передбачене статтею 42 КЗпП України, а отже роботодавцем грубо порушено його права та безпідставно не застосовано стаття 42 КЗпП України, яка підлягала застосуванню до спірних правовідносин.

Судами не враховано, що обов'язок довести законність звільнення працівника покладено на роботодавця, відповідач під час розгляду справи вказаний обов'язок не виконав.

Судами не встановлено, чи дійсно мали місце зміни в організації праці.

Місцевим судом та судом апеляційної інстанції не здійснено оцінки доказів, а їх результати не відображено у судових рішеннях. Зокрема, мотиви відмови у прийнятті доказів ОСОБА_4 у судових рішеннях не наведені, що призвело до постановлення незаконних та необґрунтованих рішень.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_4 на вказані рішення судів першої та апеляційної інстанцій. Справу витребувано із суду першої інстанції.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення

змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Інші учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на касаційну скаргу, письмових заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом установлено, що 12 липня 2010 року позивач був прийнятий на роботу в ТОВ «Пежо Сітроен Україна» на посаду регіонального менеджера у комерційний відділ.

Наказом від 19 жовтня 2015 року «Щодо оптимізації робочих процесів, скорочення витрат та штату працівників» встановлено, що через зменшення обсягів реалізації автомобілів, незадовільними фінансово-економічними показниками ТОВ «Пежо Сітроен Україна», що обумовлені, зокрема, кризовими явищами у соціально економічному розвитку суспільства, враховуючи рекомендації засновника, а також рішення розширеного засідання ради директорів від 20 квітня 2015, року, з метою виходу із кризи та залишення Товариства на автомобільному ринку України, вчинити дії по зменшенню витрат товариства, по скороченню штату працівників, оптимізації виробничих процесів та фінансового оздоровлення товариства.

Відповідно до наказу від 26 червня 2015 року «Про реорганізацію структури підприємства» у зв'язку зі складною економічною ситуацією, що призвело до зменшення обсягів роботи, у зв'язку з оптимізацією чисельності працівників, відповідно до статті 29-2, пункту 1 статті 40 КЗпП України, прийнято рішення про скорочення штату в кількості 6 одиниць: бухгалтер, менеджер-аудитор з питань гарантійного обслуговування, регіональний менеджер, водій, керівник відділу персоналу (по одній штатній одиниці).

Наказом від 30 червня 2015 року «Про введення в дію штатного розкладу в зв'язку з організаційними змінами» було змінено штатний розклад через зміни в штаті та встановлено новий штатний розклад з 01 липня 2015 року. Кількість посад на дату затвердження штатного розкладу - 56.

Наказом від 17 липня 2015 року «Про скорочення штату працівників» встановлено про скорочення штату - посади регіональний менеджер та звільнення з посади ОСОБА_4, про що працівник був ознайомлений 17 липня 2015 року.

17 липня 2015 року ОСОБА_4 повідомлено, що у зв'язку з проведенням змін в організації праці скорочується посада. В зв'язку з відсутністю вакантних посад іншу роботу не можливо запропонувати.

На дату видання наказу у товаристві працювали за посадою регіонального менеджера комерційного відділу 5 осіб.

Наказом ТОВ «Пежо Сітроен Україна» від 18 вересня 2015 року ОСОБА_4 звільнено з посади регіонального менеджера у зв'язку зі скороченням штату за пунктом 1 статті 40 КЗпП України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника.

Встановивши, що у відповідача відбулись зміни в організації виробництва і праці, а саме, скорочення чисельності штату працівників, позивач попереджався про наступне вивільнення за два місяці з дати його попередження, повідомлено останнього про неможливість запропонувати іншу роботу в силу відсутності вакантних посад, які б відповідали його кваліфікаційному рівню, освіті та досвіду роботи, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачем не порушено вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника.

Доводи касаційної скарги стосовно того, що відповідач не запропонував усіх наявних на підприємстві вакантних посад є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи, згідно з яких, в період двомісячного строку попередження про вивільнення позивача на підприємстві була вакансія менеджера з цифрових засобів комунікації, на яку з 03 серпня 2015 року прийнято ОСОБА_9 Вказана посада не була запропонована позивачу, оскільки його кваліфікація - магістр з інженерної механіки та спеціальність - двигуни внутрішнього згорання не відповідали вимогам до цієї роботи.

Доводи касаційної скарги позивача, що на момент його попередження про вивільнення та подальшого звільнення у ТОВ «Пежо Сітроен Україна» були вакантні посади, які не були йому запропоновані взагалі, зокрема посада менеджера з розвитку дилерської мережі, фахівця зі зв'язків з громадськістю та менеджера зі зв'язків з громадськістю, не підтвердились та спростовуються витягами з штатного розкладу відповідача, як щодо переліку посад з 01 квітня 2015 року, так і про його зміну з 01 липня 2015 року, відповідно до яких зазначені посади не були вільними. Доказів вивільнення цих посад в період двохмісячного попередження позивача матеріали не містять. Крім того, останнім не доведено, що в силу своєї кваліфікації, освіти та досвіду він міг виконувати роботу за наведеними посадами, тобто, що ці посади були вільними та відповідали його кваліфікації.

Відповідно до статті 42 КЗпП Українипри скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Частини 2, 3 цієї статті визначають обставини, які мають враховуватись в разі вирішенні питання про залишення на роботі працівника при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації.

При вивільненні працівників, у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці в першу чергу підлягає оцінці кваліфікація та продуктивність праці працівників, що підлягають скороченню. І лише за умови рівноцінності кваліфікації та продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені у частині другій статті 42 КЗпП України.

За змістом статті 42 КЗпП Україниколо працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, та які не мають такого права, стосується всіх працівників, які займають таку ж посаду.

При визначенні працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, використовуються ознаки, які в сукупності характеризують виробничу діяльність працівників: наявність певної освіти, стаж і досвід роботи, ставлення до роботи, якість виконуваної роботи тощо.

При звільненні позивача за пунтом 1 статті 40 КЗпП України, відповідач врахував вимоги статті 42 КЗпП України, зокрема оцінив показники роботи регіональних менеджерів, які займали рівнозначну посаду з ОСОБА_4, зокрема, за напрямком реалізації автомобілів «Пежо», оцінив у сукупності, як виконання планів, так і за 5-ти бальною шкалою якість звітів, комунікації з дилерами, складність регіону, врахував несвоєчасність подання позивачем звітів за результатами роботи, наявність у нього найбільшого обсягу відсутності на роботі через лікарняні і відпустки, та найменшого показника робочого часу, у зв'язку з чим дійшов висновку, що продуктивність його праці була нижчою, порівняно з іншими працівниками, які займали рівнозначну посаду.

Доводи касаційної скарги позивача про необхідність порівняння рівня кваліфікації та продуктивності праці менеджерів, що працювали у інших, ніж напрям реалізація «Пежо», зокрема напрямках (післяпродажна підготовка, продаж «Сітроен») є необґрунтованими, оскільки за цими напрямками працівники виконували різні види робіт, мали різні цілі та завдання, різні кількісні та вартісні показники обсягів робіт.

Врахування переваг на залишення на роботі, на які посилається позивач у позовній заяві, зокрема перебування у шлюбі та наявність на його утриманні малолітньої дитини, було б можливе лише при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації працівників, які займали рівнозначні посади.

З урахуванням наведеного, суди попередніх інстанцій правильно виходили з того, що звільнення позивача з посади у зв'язку із скороченням штату працівників відбулося з дотриманням вимог статті 42 КЗпП України, оскільки на роботі були залишені працівники з більш високим рівнем продуктивності праці.

В силу вимог статті 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вдається до встановлення або до оцінки обставин, що не були встановлені в оскаржуваних рішеннях, не вирішує питання про достовірність або недостовірність доказів чи про перевагу одних доказів над іншими.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв'язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 27 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В. Пророк

І. М. Фаловська