КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 369/10917/17 Головуючий у 1-й інстанції суддя: Ковальчук Л.М.

16 листопада 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Саліхова В.В.

суддів: Левенця Б.Б., Шкоріної О.І.

секретаря судового засідання: Дячук І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 червня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Експансія», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Фреш» про стягнення грошової компенсації за порушені авторські права,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ТОВ «Експансія» та просила захистити порушені її авторські права, шляхом стягнення з відповідача суму компенсації у розмірі 96 000 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 червня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що в суд було надано відеозапис моменту фіксації продажу і розповсюдження контрафактного товару відповідачем. Зазначає на доведення позивачем належності авторських прав на твори та завдання останньому шкоди відповідачем, який не надав належних та допустимих доказів правомірності використання творів.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Експансія» просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вказує на не доведення факту розповсюдження відповідачем контрафактного товару. Зазначає, що здійснений позивачем розрахунок можливої компенсації протирічить діючому законодавству та судовій практиці.

У судовому засіданні ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі з підстав наведених в ній, просив останню задовольнити.

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2207/2018
Представник ТОВ «Компанія «Фреш» заперечувала проти апеляційної скарги, просила її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник ТОВ «Експансія» в судове засідання не з'явився, будучи обізнаним про розгляд справи, про причини неявки суд не повідомили.

На підставі викладеного, та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши наведені в скаргах доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних доказів в обґрунтування заявлених вимог, що відповідач ТОВ «Експансія» здійснював розповсюдження контрафактної продукції.

З таким висновком суду першої інстанції не може погодитись колегія суддів, враховуючи наступне.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції встановлено, що згідно Свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір № НОМЕР_2 від 12 вересня 2017 року «Збірник творів образотворчого мистецтва художниці ОСОБА_2» автором є ОСОБА_2

У 2011 році ОСОБА_2 своєю творчою працею створила твір образотворчого мистецтва «ІНФОРМАЦІЯ_1» та «ІНФОРМАЦІЯ_2», а в 2012 році створила твір образотворчого мистецтва «ІНФОРМАЦІЯ_3».

04 серпня 2017 року в гіпермаркеті «Фоззі» господарську діяльність, в якому здійснює ТОВ «Експансія» за адресою: м. Київ, вул. Академіка Заболотного, № 37, було виявлено розповсюдження товарів ОСОБА_2:

«Блокнот» штрих код - 988; Арт.: БЛ-165х165-Ннт-80-Чл-15-222, на лицевій стороні якого протиправно використано твір, а саме картину під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_3» (2012 рік);

«Блокнот» штрих код - 988; Арт.: БЛ-165х165-Ннт-80-ЧЛ-15-221, на лицевій стороні якого протиправно використано твір, а саме картину під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2» (2011 рік);

«Блокнот» штрих код - 988; Арт.:БЛ-165х165-Инт-80-Чл-15-224, на лицевій стороні якого протиправно використано твір, а саме частину картини під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1» (2011 рік).

Продаж вказаної продукції підтверджується фіскальним чеком від 04 серпня 2017 року на купівлю блок120BourA4Кліт7БЦ на суму 435 грн. 60 коп., в якому зазначена адреса місцезнаходження відповідача, а також ксерокопією фотознімку (т. 1, а. с. 17-19), на якому зображений штрих-код № 988.

Авторство на вищевказані твори підтверджується підписом позивача на кожній картині, як це передбачено ч. 1 ст. 11 Закону України «Про авторське право і суміжні права».

ОСОБА_2, посилаючись на порушення авторських прав, шляхом розповсюдження без її дозволу відповідачем контрафактних примірників творів, звернулася із відповідним позовом до суду.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» автор - фізична особа, яка своєю творчою працею створила твір; твір образотворчого мистецтва - скульптура, картина, малюнок, гравюра, літографія, твір художнього (у тому числі сценічного) дизайну тощо.

Відповідно до ст.ст. 435, 437 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про авторське право і суміжні права» первинним суб'єктом авторського права є автор твору. Авторське право виникає з моменту створення твору.

Автору твору належать особисті немайнові права, а також майнові права, визначені ст. 440 ЦК України та ст. 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права», зокрема виключне право дозволяти використання твору та виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами.

У ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» визначено, що контрафактний примірник твору - примірник твору, опублікований і (або) розповсюджуваний з порушенням авторського права і (або) суміжних прав.

Згідно з ст. 32 зазначеного Закону автору та іншій особі, яка має авторське право, належить виключне право надавати іншим особам дозвіл на використання твору будь-яким одним або всіма відомими способами на підставі авторського договору. Використання твору будь-якою особою допускається виключно на основі авторського договору, за винятком випадків, передбачених статтями 21-25 цього Закону.

Відповідно до п. 6 ст. 50 Закону України «Про авторське право і суміжні права» порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту, є піратство у сфері авторського права і (або) суміжних прав - опублікування, відтворення, ввезення на митну територію України, вивезення з митної території України і розповсюдження контрафактних примірників творів (у тому числі комп'ютерних програм і баз даних), фонограм, відеограм і програм організацій мовлення.

Підставою для судового захисту відповідно до ст. 50 Закону України «Про авторське і суміжні права» є вчинення будь-якою особою дій, що порушують майнові права суб'єктів авторського права, визначені ст.ст.15, 39, 40, 41 цього Закону, з урахуванням обмежень, передбачених ст.ст. 21-25, 42 і 43 Закону.

Відповідно ст. 52 даного Закону при порушенні будь-якою особою авторських прав, передбачених ст. 50 цього Закону, недотримання передбачених договором умов використання творів, суб'єкти авторського права мають право звертатися до суду з позовом про поновлення порушених прав та (або) припинення дій, що порушують авторське право, подавати позови про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або виплату компенсацій, вимагати, в тому числі у судовому порядку, публікації в засобах масової інформації даних про допущені порушення авторського права і (або) суміжних прав та судові рішення щодо цих порушень.

У п. 44 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» від 04.06.2010 №5 роз'яснено, що особа, яка розповсюджує об'єкти авторського права і (або) суміжних прав без дозволу суб'єкта такого права, несе відповідальність за порушення виключних прав на цей твір і в тому випадку, коли контрафактну продукцію нею отримано за договорами з третіми особами.

На підставі аналізу вищезгаданих норм права можливо прийти до висновку про те, що фізична особа, яка своєю творчою працею створила твір, картину, малюнок та дізналася про порушення іншою особою свого авторського права на вказаний твір має право ставити перед судом питання про притягнення останньої до відповідальності.

Матеріали справи свідчать, що у 2011 році ОСОБА_2 своєю творчою працею створила твір образотворчого мистецтва «ІНФОРМАЦІЯ_1» та «ІНФОРМАЦІЯ_2», а в 2012 році створила твір образотворчого мистецтва «ІНФОРМАЦІЯ_3».

На кожній вищевказаній картині міститься підпис позивача відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про авторське право і суміжні права».

Згідно Свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір № НОМЕР_2 від 12 вересня 2017 року «Збірник творів образотворчого мистецтва художниці ОСОБА_2» автором, якого є ОСОБА_2 (а. с. 6).

Таким чином, встановлено, що авторські права на твори образотворчого мистецтва «ІНФОРМАЦІЯ_1», «ІНФОРМАЦІЯ_2» та «ІНФОРМАЦІЯ_3» належать ОСОБА_2

Згідно п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» від 04.06.2010 № 5 суду слід виходити з того, що майнова відповідальність за порушення авторського права і (або) суміжних прав настає за наявності певних, установлених законом, умов: факту протиправної поведінки особи; шкоди, завданої суб'єкту авторського права і (або) суміжних прав; причинно-наслідкового зв'язку між завданою шкодою та протиправною поведінкою особи; вини особи, яка завдала шкоди.

В зв'язку з наведеним можливо зробити висновок, що при розгляді справ даної категорії позивач повинен довести факт наявності в нього авторського права і (або) суміжних прав, факт порушення його прав відповідачем або загрозу такому порушенню, розмір шкоди (за винятком вимоги виплати компенсації), якщо вона завдана, та причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою і діями відповідача.

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції встановлено, що 04 серпня 2017 року в гіпермаркеті «Фоззі» господарську діяльність, в якому здійснює ТОВ «Експансія» за адресою: м. Київ, вул. Академіка Заболотного, № 37, було виявлено розповсюдження товарів ОСОБА_2:

«Блокнот» штрих код - 988; Арт.: БЛ-165х165-Ннт-80-Чл-15-222, на лицевій стороні якого протиправно використано твір, а саме картину під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_3» (2012 рік);

«Блокнот» штрих код - 988; Арт.: БЛ-165х165-Ннт-80-ЧЛ-15-221, на лицевій стороні якого протиправно використано твір, а саме картину під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2» (2011 рік);

«Блокнот» штрих код - 988; Арт.:БЛ-165х165-Инт-80-Чл-15-224, на лицевій стороні якого протиправно використано твір, а саме частину картини під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1» (2011 рік).

Продаж вказаної продукції підтверджується фіскальним чеком від 04 серпня 2017 року на купівлю блок120BourA4Кліт7БЦ на суму 435 грн. 60 коп., а також ксерокопією фотознімку (а. с. 17-19), на якому зображений штрих-код № 988.

Також в матеріалах справи міститься CD-диск, на якому міститься відеофайл із зображенням того, як невідомий чоловік, який представився представником позивача, придбавав у магазині три блокноти на загальну суму 435,60 грн. (т. 1, а. с. 47).

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінка доказів - завершальний етап процесу доказування. Вона полягає в перевірці судом доброякісності засобів доказування, що має на меті визначити їх доказову силу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, оцінюючи докази в їх сукупності, наявних в матеріалах справи приходить до висновку про те, що ОСОБА_2 є автором творів образотворчого мистецтва «ІНФОРМАЦІЯ_1», «ІНФОРМАЦІЯ_2» та «ІНФОРМАЦІЯ_3».

Відповідачем відтворено об'єкт авторських прав, а саме картин: «ІНФОРМАЦІЯ_1», «ІНФОРМАЦІЯ_2» та «ІНФОРМАЦІЯ_3» на блокнотах та її розповсюджено, що в свою чергу є порушенням авторських прав позивача.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог неправильними, в зв'язку з чим рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог.

Вирішуючи справу по суті колегія суддів вважає наступне.

За змістом положень ст. 440 ЦК України і ч. 3 ст. 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права» майновими правами інтелектуальної власності на твір є: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом. Виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти, зокрема, публічне виконання і публічне сповіщення творів. Майнові права на твір належать його авторові, якщо інше не встановлено договором чи законом.

Використання твору без дозволу уповноваженої особи та без сплати авторської винагороди є порушенням авторського права, передбаченим п. «а» ст. 50 Закону України «Про авторське право і суміжні права».

Пунктом «г» ч. 1 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» визначено, що за захистом свого авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права та суміжних прав мають право звертатися в установленому порядку до суду та інших органів відповідно до їх компетенції.

При порушеннях будь-якою особою авторського права і (або) суміжних прав, передбачених статтею 50 цього Закону, недотриманні передбачених договором умов використання творів і (або) об'єктів суміжних прав, використанні творів і об'єктів суміжних прав з обходом технічних засобів захисту чи з підробленням інформації і (або) документів про управління правами чи створенні загрози неправомірного використання об'єктів авторського права і (або) суміжних прав та інших порушеннях особистих немайнових прав і майнових прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права і (або) суміжних прав мають право: подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій.

Колегія суддів вважає, що відтворення спірних творів на вищезгаданих Блокнотах зроблено таким чином, що не потребує спеціальних знань для визначення їх тотожності з вказаними творами позивача, в зв'язку з чим відсутня необхідність призначення судової експертизи стосовно даного питання.

За наведеного, колегія суддів визнає, що на лицевій стороні «Блокнот» штрих код - 988; Арт.: БЛ-165х165-Ннт-80-Чл-15-222, протиправно використано твір, а саме картину під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_3» (2012 рік);

на лицевій стороні «Блокнот» штрих код - 988; Арт.: БЛ-165х165-Ннт-80-ЧЛ-15-221, протиправно використано твір, а саме картину під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2» (2011 рік);

на лицевій стороні «Блокнот» штрих код - 988; Арт.:БЛ-165х165-Инт-80-Чл-15-224, протиправно використано твір, а саме частину картини під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1» (2011 рік).

У зв'язку з вищезгаданими обставинами, колегія суддів вважає, що порушені права позивача підлягають захисту відповідно до законів, що регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до п. 42 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» визначено, що відповідно до пункту «г» частини першої статті 52 Закону N 3792-XII суб'єкт авторського права і (або) суміжних прав має право вимагати виплату компенсації замість відшкодування збитків або стягнення доходу.

При вирішенні відповідних спорів судам слід мати на увазі, що компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права і (або) суміжних прав. Для визначення суми такої компенсації, яка є адекватною порушенню, суд має дослідити: факт порушення майнових прав та яке саме порушення допущено; об'єктивні критерії, що можуть свідчити про орієнтовний розмір шкоди, завданої неправомірним кожним окремим використанням об'єкта авторського права і (або) суміжних прав; тривалість та обсяг порушень (одноразове чи багаторазове використання спірних об'єктів); розмір доходу, отриманий унаслідок правопорушення; кількість осіб, право яких порушено; наміри відповідача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо.

При цьому слід враховувати загальні засади цивільного законодавства, встановлені статтею 3 ЦК, зокрема справедливість, добросовісність та розумність. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації повинні бути наведені в судовому рішенні.

Розмір компенсації визначається судом, виходячи з позовних вимог, однак не може бути меншим від 10 і не може перевищувати 50 000 мінімальних заробітних плат (пункт &q?ід;г&q? н; частини другої статті 52 Закону N 3792-XII), які встановлені законом на час ухвалення рішення у справі.

Відповідно до п. 3 Розділу II. Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016, № 1774 - VIII установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.

Таким чином, при визначенні компенсації, пов'язаної з порушенням авторського права і суміжних прав підлягає застосуванню розрахункова величина не менше від 10 і не більше 50 000 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018» від 13.10.2018 - № 2573-VIII установлено у 2018 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2018 року - 1700 гривень.

Враховуючи вищевикладене, принципи справедливості, добросовісності та розумності, колегія суддів вважає за можливе стягнути із відповідача компенсацію за порушення авторських прав у розмірі 10 прожиткових мінімумів за розповсюдження трьох картин (творів образотворчого мистецтва), що складає 51 000 грн. (1 700 грн. х 10) х 3), що не суперечить вищевказаним нормам права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Висновки суду першої інстанції про те, що ТОВ «Експансія» здійснювало придбання товару, а саме блокноти із штрих-кодом 988 (блокнот інтегр. 165х165 80 арк., чисті аркуші) на підставі Договору поставки № 100 від 01 червня 2017 року, який був укладений з ТОВ «Компанія «Фреш» не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову, враховуючи наступне.

Відповідно до п. 7.6 договору поставки № 100 від 01 червня 2017 року передбачено, що у випадку накладення контролюючими органами на покупця штрафних санкцій та інших санкцій, а також у випадку звернень із заявами, претензіями, позовами третіх осіб до покупця з приводу відшкодування збитків та/або сплати грошових стягнень, застосування іншої відповідальності у справах про порушення прав інтелектуальної власності, що безпосередньо або опосередковано стосуються товару, який постачається згідно з даним договором, постачальник зобов'язаний відшкодувати покупцеві заподіяні збитки, а також суму зазначених санкцій та відшкодування, протягом 10 банківських днів з моменту надіслання покупцем відповідної письмової вимоги.

Відповідно до Додаткової угоди № 1 від 16 серпня 2017 року до Договору поставки № 100 від 01 червня 2017 року ТОВ «Компанія «Фреш», як виробник та постачальник товару, взяло на себе зобов'язання у разі виникнення будь-яких претензій з боку третіх осіб та/або компетентних державних органів, у тому числі щодо порушення авторських прав та/або інтелектуальних прав, у зв'язку з реалізацією товару, нести всю відповідальність за спричинену шкоду та збитки.

Таким чином, враховуючи письмово зафіксовану у договорі домовленість вказаних осіб, покладення відповідальності на ТОВ «Експансія» надає йому право вимоги до ТОВ «Компанія «Фреш», але не звільняє відповідача від відшкодування шкоди позивачу.

Посилання ТОВ «Експансія» на те, що на момент звернення позивача до суду, товару із вказаним штрих-кодом у продажу в магазинах відповідача не було не спростовують висновків суду.

Матеріали справи свідчать, що згідно наказу № 04/10/2-п від 04 жовтня 2017 року, виданий ТОВ «Експансія» вбачається, що «Блокнот Bourgeois» 165х165 80 арк., артикул 95/720541, кількість 7 шт., магазин за адресою: м. Київ, вул. Заболотного, 37, знято з реалізації з 04 жовтня 2017 року та передано товар на розподільчий центр Товариства для подальшого його повернення постачальнику ТОВ «Компанія «Фреш» (а. с. 81).

Разом з тим, вищевказані блокноти придбані позивачем 04 серпня 2017 року, а у магазині ТОВ «Експансія» останні зняті з реалізації 05 жовтня 2017 року, тобто після порушення авторських прав позивача, що не може звільняти від відповідальності.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.

Також ОСОБА_2 у суді першої інстанції подавала заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн. (т. 1, а. с. 105-106) та в апеляційній інстанції в розмірі 10 000 грн.

Відповідно до ч.ч. 1-2, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до п. 1 ч. 2, ч. 8 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Матеріали справи свідчать, що 27 вересня 2017 року між Адвокатським об'єднанням «Фіделіум» та ОСОБА_2 укладено додатковий договір до договору про надання правової допомоги №07-09/17-ц від 27 вересня 2017 року (т. 1, а. с. 107).

Адвокатським об'єднанням «Фіделіум» надавалась правова допомога позивачу при розгляді справи в суді першої інстанції, яка оцінена в розмірі 10 000 грн. відповідно до акту виконаних робіт (наданих послуг) від 31 січня 2018 року, квитанції до прибуткового касового ордеру та детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатами згідно договору №07-09/17-ц від 27 вересня 2017 року(т. 1, а. с. 108-110).

Також з матеріалів справи вбачається, що 09 серпня 2018 року між Адвокатським об'єднанням «Фіделіум» та ОСОБА_2 укладено додатковий договір №52 до договору про надання правової допомоги №07-09/17-ц (т. 2, а. с. 73). ОСОБА_2 надавалась правова допомога при розгляді справи в суді апеляційної інстанції та оцінена в розмірі 10 000 грн. Дані витрати підтверджуються актом виконаних робіт (наданих послуг) від 09 серпня 2018 року, детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатами згідно додаткового договору №52 до договору про надання правової допомоги №07-09/17-ц та квитанцією до прибуткового касового ордеру (т. 2, а. с. 74-76).

Колегією суддів перевірені вищевказані документи, досліджені матеріали справи та встановлено, що з заявлені витрати на професійну правничу допомогу є співмірними.

Таким чином, вимоги ОСОБА_2 про стягнення судових витрат на правову допомогу з ТОВ «Експансія» в розмірі 20 000 грн. є обґрунтованими, які відповідають положенням ст. 137 ЦПК України.

Також відповідно до ст. 133 ЦПК України з ТОВ «Експансія» на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подачу позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 2 400 грн.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374, 376, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 червня 2018 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Експансія», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Фреш» про стягнення грошової компенсації за порушені авторські права задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Експансія» (вул. Промислова, 5, м. Вишневе, Києво-Святошинський район, Київська обл., 08132; ) на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, 61039; ІПН НОМЕР_1) компенсацію за порушення авторських прав в розмірі 51 000 грн., судовий збір в розмірі 2 400 грн. та судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Повний текст Постанови складено 16.11.2018.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Б.Б. Левенець

О.І.Шкоріна