Провадження № 2/742/1324/18
Єдиний унікальний № 742/3184/18
РІШЕННЯ
13 листопада 2018 року
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого судді Коваленка А.В., за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1, позивача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Прилуки цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство» про стягнення компенсації за невикористану відпустку та компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки заробітної плати -
В С Т А Н О В И В :
І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін.
20 вересня 2018 року позивач звернувся з позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство» про стягнення компенсації за невикористану відпустку та компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки заробітної плати.
Аргументує свої вимоги тим, що 20 вересня 2016 року він був прийнятий на роботу сторожем товариство з обмеженою відповідальністю «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство». 10 серпня 2018 року він був звільнений із посади водія пожежного автомобіля за угодою сторін.
12.09.2018 року позивач направив претензію на ім»я в.о.директора ОСОБА_3 про проведення остаточного розрахунку при звільненні його з роботи на ТОВ «Прилуцьке ХПП».
В позасудовому порядку спір вирішити неможливо, тому позивач звернувся до суду з даним позовом.
09 жовтня 2018 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позивача було звільнено з 10.08.2018 року на підставі його заяви від 31 серпня 2018 року. У зв»язку з тим, що позивач фактично не працював на ТОВ «Прилуцьке ХПП» з 10 серпня 2018 року, розрахунок при звільненні проведено в день звільнення згідно наказу про звільнення та наказу про надзвичайні обставини. Оскільки позивач в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред»явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Підприємство провело розрахунок з позивачем в день його звільнення. У зв»язку з цим, роботодавцем не було порушено трудового законодавства по строкам виплати заробітної плати.
09 листопада 2018 року відповідачем надано доповнення до відзиву на позовну заяву, в якому зазначено про відсутність вини роботодавця в затримці повного розрахунку при звільненні позивача, у зв»язку з відсутністю (викраденням) всієї бухгалтерської і кадрової документації, в якому зазначає, що частково визнає позовні вимоги , а саме в розмірі 444,62 грн. за 2 календарні дні.
ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі.
Ухвалою судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21 вересня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного провадження на 08 год. 00 хвилин 23 жовтня 2018 року(а.с.20)
Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 19.10.2018 року протокольно було відкладено розгляд справи до 13 листопада 2018 року.
ІІІ. Позиції сторін.
Позивач в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити, та показав, що всі кадрові та первинні бухгалтерські документи ТОВ «Прилуцьке ХПП» на даний час знаходяться в приміщенні, де раніше здійснювало діяльність підприємство, а на даний час дані приміщення знаходяться у користуванні ТОВ «ВО Хліб Прилуччини».
Представник відповідача в судове засідання не з»явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи.
ІV. Фактичні обставини встановлені судом.
Відповідно до наказу №126-к від 19 вересня 2016 року, ОСОБА_2 прийнято на роботу сторожем в товариство з обмеженою відповідальністю «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство» з 20 вересня 2016 року(а.с.9).
31 серпня 2018 року ОСОБА_2 звернувся з заявою до в.о.директора ТОВ «Прилуцьке ХПП» про звільнення його з роботи за угодою сторін з 10.08.2018 року.
Згідно з наказом №70-к від 31 серпня 2018 року ОСОБА_2 звільнено із займаної посади водія пожежного автомобіля товариства з обмеженою відповідальністю «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство» за угодою сторін із 10.08.2018 року(а.с.10)
Згідно з претензією від 10.09.2018 року на ім»я в.о.директора ОСОБА_3 від ОСОБА_2, останній звертався до підприємства з вимогою про проведення з ним остаточного розрахунку при звільненні його з роботи на ТОВ «Прилуцьке ХПП» (а.с.10).
Згідно з табелем обліку робочого часу за серпень 2018 року, ОСОБА_2 за серпень 2018 року відпрацював понаднормово 160 годин(а.с.17)
Відповідно до особової картки (типова форма П-2) працівника ТОВ «Прилуцьке ХПП» ОСОБА_2, наказу №43-к від 20.03.2017, №269-к від 05.12.2017, №161/3-к від 20.07.2018, №126-к від 19.09.2016, №292-к від 29.12.2017, останньому надавалися відпустки за період з 20.09.2016 (дата призначення на посаду) по 10.08.2018(дата звільнення) в загальній кількості 44 календарних дні(а.с.15)
Згідно з розрахунку заборгованості наданого ОСОБА_2 його середньоденна заробітна плата за останній календарний рік за час роботи на ТОВ «Прилуцьке ХПП» складає 222,31 грн., компенсація відпустки за 31 календарний день = 6891,61 грн., компенсація затримки при звільненні 7522,40 грн. = (6538,27+5613,30/42х26); заборгованість по заробітній платі по оплаті понаднормових годин 6948, 57 грн. =3800/175 год.х160 год. х 2(а.с.16)
Відповідно до положення про відпустки працівникам ТОВ «Прилуцьке ХПП» за умовами праці та особливий характер роботи від 01.07.2010 року, тривалість основної відпустки працівника на посаді водія автотранспортних засобів становить 24 календарних дні, тривалість додаткової відпустки 7 календарних днів(а.с.75)
Відповідно до наказу в.о. директора товариства з обмеженою відповідальністю «Прилуцьке Хлібоприймальне підприємство» від 20 серпня 2018 року №1-в про надзвичайні обставини, зобов»язано по підприємству виплатити заробітну плату всім працівникам за фактично відпрацьований час в період з 01.08.2018 по 10.08.2018 в розмірі мінімальної заробітної плати(а.с.31)
Згідно з додатку до наказу в.о. директора товариства з обмеженою відповідальністю «Прилуцьке Хлібоприймальне підприємство» від 20 серпня 2018 року №1-в про надзвичайні обставини, зобов»язано відновити особові картки працівників та бухгалтерські звіти, що дають можливість вирахувати кількість днів невикористаної відпустки та суму компенсації(а.с.32)
Згідно з повідомлення ТОВ «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство» від 04.09.2018 року, ОСОБА_2, як працівника підприємства було повідомлено про видачу йому дублікату трудової книжки та проведення відповідних розрахунків у зв»язку із звільненням з роботи(а.с.34)
Відповідно до акту інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю №25-03-023/0649 від 25.09.2018 року, за наслідками проведеної управлінням держпраці у Чернігівській області перевірки ТОВ «Прилуцьке ХПП», у вказаному акті не містяться відомості про виявлені порушення(а.с.35-38)
З витягу з ЄРДР вбачається, що ТОВ «Прилуцьке ХПП» звернулося з заявою про те, що 09.08.2018 року не відомі особи з території ТОВ «Прилуцьке ХПП» здійснили крадіжку ТМЦ, які належать підприємству( а.с.44)
V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.
Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
Положеннями статей 4, 6 Закону України «Про відпустки» щорічна відпустка складається з основної відпустки, додаткової відпустки за роботу із шкідливими та важкими умовами праці, додаткової відпустки за особливий характер праці, інших додаткових відпусток, передбачених законодавством.
Щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору (частина перша статті 6 Закону України «Про відпустки»).
Згідно статті 8 Закону України «Про відпустки» щорічна додаткова відпустка за особливий характер праці надається:
1) окремим категоріям працівників, робота яких пов'язана з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або виконується в особливих природних географічних і геологічних умовах та умовах підвищеного ризику для здоров'я, - тривалістю до 35 календарних днів за Списком виробництв, робіт, професій і посад, затверджуваним Кабінетом Міністрів України;
2) працівникам з ненормованим робочим днем - тривалістю до 7 календарних днів згідно із списками посад, робіт та професій, визначених колективним договором, угодою.
Конкретна тривалість щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці встановлюється колективним чи трудовим договором залежно від часу зайнятості працівника в цих умовах.
Згідно з частиною першою статті 83 КЗпП України та частиною першою статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки.
Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі статтею 83 КЗпП України вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки, тільки в разі звільнення його з роботи. Розмір грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки визначається виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення.
Належними доказами, підтверджуючими наявність невикористаних днів щорічної відпустки є особова карта позивача форми П-2, яка затверджена наказом Держкомстату та Міністерства оборони України від 25 грудня 2009 року № 495/656, накази по підприємству, в яких зазначаються періоди надання відпустки працівникам.
Згідно з абз.1 п.2 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 8 лютого 1995 р. N 100, для розрахунку суми компенсації (як і для відпускних) беруть виплати за останні 12 календарних місяців, що передують місяцю виплати компенсації.
Відповідно до п.7 Розділу 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки. Святкові та неробочі дні, які припадають на період відпустки, у розрахунок тривалості відпустки не включаються і не оплачуються.
Судом встановлено, що позивач пропрацював на підприємстві з 20.09.2016 року по 10 серпня 2018 року, всього 1 рік 10 місяць 20 днів.
Виходячи з того, що позивач має право на основну відпустку строком 24 календарні дні та додаткову 7 календарних днів то загальна кількість відпустки, на яку має право позивач розраховується наступним чином.
Так, за повний відпрацьований рік, позивач має право на відпустку 31 днів (24 основної відпустки та 7 додаткової відпустки).
Щодо відпустки за відпрацьований неповний календарний рік, а саме з 20.09.2017 року по 10 серпня 2018 року, то за даний період кількість днів відпустки розраховується пропорційно кількості відпрацьованих днів.
За таких обставин, за період з 20.09.2018 по 10 серпня 2018 року позивач має право на основну відпустку строком 21 дня виходячи із розрахунку (24 (календарні дні щорічної відпустки за рік) : 354( календарні дні за розрахунковий рік без врахування святкових та неробочих днів(365-11)) х 315 ( календарні дні за період з 20.09.2018 року по 10 серпня 2018 року без врахування святкових та неробочих днів).
Додаткова відпустка за вказаний період становить 6 днів (7 (календарні дні додаткової відпустки за рік) : 354 х 315.
Таким чином, позивач за період роботи на підприємстві мав право на 58 календарні дні відпустки.
За період з 20.09.2016( дата призначення на посаду) по 10.08.2018( дата звільнення) ОСОБА_2 використав відпустки в загальній кількості 44 календарних дні.
Таким чином невикористана основна та додаткова відпустка за відпрацьований період становить 14 календарних днів виходячи із розрахунку (58 (24 (щорічна відпустка за 1 рік) +7 ( додаткова відпустка за 1 рік) + 21 (щорічна відпустка за період з 20.09.2018 року по 10 серпня 2018 року) + 6 (додаткова відпустка за розрахунковий період) - 44 календарних днів використаної відпустки).
Розрахунок компенсації за невикористану відпустку здійснено наступним чином.
Компенсація відпустки за 14 календарних днів становить 3112,34 грн. = 222, 31 грн.(середньоденна заробітна плата) х 14 (дні відпустки).
Суд не приймає до уваги, розрахунки надані у доповненні до відзиву ТОВ «Прилуцьке ХПП» щодо відсутності у позивача невикористаної відпустки, оскільки вони необґрунтовані та не підтверджені належними доказами.
Також суд не приймає до уваги посилання відповідача на недопустимість наданих позивачем доказів, а саме копій карток П-2, оскільки достовірність даних доказів встановлена в судовому засідання,шляхом дослідження оригіналу даної картки, а відповідність записів здійснених в останній перевірена дослідженими в судовому засіданні оригіналами наказів про надання відпусток позивачу, які зберігаються в ТОВ «ВО «Хліб Прилуччини», та надані суду позивачем.
За таких обставин, суд задовольняє частково позовні вимоги в цій частині, стягнувши з відповідача на користь позивача компенсацію за невикористану відпустку строком 14 календарних днів у розмірі 3112 грн. 34 коп.
Статтею 12 Закону України «Про оплату праці» визначено, що норми оплати праці (за роботу в надурочний час; у святкові, неробочі та вихідні дні; у нічний час тощо встановлюються Кодексом законів про працю України та іншими актами законодавства України.
Відповідно до ч. 1 ст. 50 КЗпП України нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень.
Статтею 61 КЗпП України визначено, що на безперервно діючих підприємствах, в установах, організаціях, а також в окремих виробництвах, цехах, дільницях, відділеннях і на деяких видах робіт, де за умовами виробництва (роботи) не може бути додержана встановлена для даної категорії працівників щоденна або щотижнева тривалість робочого часу, допускається за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації запровадження підсумованого обліку робочого часу з тим, щоб тривалість робочого часу за обліковий період не перевищувала нормального числа робочих годин (ст. ст. 50 і 51).
Відповідно до ст. 62 КЗпП України надурочні роботи, як правило, не допускаються. Надурочними вважаються роботи понад встановлену тривалість робочого дня (ст. ст. 52, 53 і 61 КЗпП України).
За ст. 64 КЗпП України для проведення надурочних робіт роботодавець повинен одержати дозвіл виборного профспілкового органу.
Облік часу, який відпрацьовано надурочно та оплата роботи в надурочний час врегульовано Наказом Мінстату України № 253 від 09 жовтня 1995 року «Про затвердження типових форм первинного обліку».
Згідно з ч.1 ст.65 КЗпП України, надурочні роботи не повинні перевищувати для кожного працівника чотирьох годин протягом двох днів підряд і 120 годин на рік.
Відповідно до ч.1 ст.106 КЗпП України, за погодинною системою оплати праці робота в надурочний час оплачується в подвійному розмірі годинної ставки.
Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1990 визначено, що при вирішенні спорів про оплату роботи в надурочний час судам слід мати на увазі, що передбачене ч. 4 ст. 106 КЗпП положення про заборону компенсації надурочних робіт шляхом надання відгулу поширюється і на випадки їх виконання у святкові, неробочі та вихідні дні. В разі проведення таких робіт за розпорядженням або з відома роботодавця години роботи понад нормальну тривалість робочого дня, а в разі підсумованого обліку робочого часу - понад установлений робочий час в обліковому періоді оплачуються при погодинній системі оплати праці - у подвійному розмірі годинної ставки, а при відрядній системі - шляхом доплати 100 відсотків тарифної ставки працівника відповідної кваліфікації, оплата праці якого здійснюється за погодинною системою (ст. 106 КЗпП), і в тому разі, коли ці роботи було виконано без додержання умов і порядку залучення до них.
Так само не є надурочною робота працівника з ненормованим робочим днем понад установлену норму робочого часу, крім випадків виконання за дорученням роботодавця роботи, що не входила до кола його обов'язків.
Як вбачається з матеріалів справи, будь-яких доказів притягнення позивача до надурочних робіт відповідно до зазначених норм КЗпП України та Наказу Мінстату України не було надано. Відомості відображені в табелі робочого часу про відпрацьований час не є належним доказом роботи працівника в понадурочний час, крім того позивачем не надано жодних доказів, які б свідчили про ті обставини, що заробітна плата, яка виплачувалась останньому розраховувалася без урахування повного відпрацьованого ним часу.
За таких обставин в задоволенні цієї частини позовних вимог слід відмовити.
Відповідно до ст.117 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.
Як вбачається з матеріалів справи, позивача звільнено з роботи з 10 серпня 2018 року наказом від 31.08.2018 року.
Останнім днем коли позивач працював на робочому місці було 09.08.2018 року.
За таких обставин, суд вважає, що в день звільнення позивач не працював.
Позивачем на адресу відповідача 10.09.2018 року було направлено претензію з вимогою провести остаточний розрахунок при звільненні, але відомості про отримання відповідачем такої претензії суду надано не було. Крім того позивач в судовому засіданні показав, що конверт з претензією повернувся з відміткою про закінчення строку зберігання.
Також, відсутність вини відповідача в не проведенні відповідних виплат при звільненні позивача підтверджуються наказом ТОВ «Прилуцького ХПП» №1-в від 20.08.2018 року про надзвичайні обставини та додатку до нього про порядок відновлення первинної документації, витягом з ЄРДР з якого вбачається, що ТОВ «Прилуцьке ХПП» звернулося з заявою про те, що 09.08.2018 року не відомі особи з території ТОВ «Прилуцьке ХПП» здійснили крадіжку ТМЦ, які належать підприємству.
Крім того, відсутність на момент звільнення матеріалів кадрової роботи у відповідача свідчать і покази надані позивачем з яких вбачається, що оригінали кадрових документів на даний час знаходяться в відділі кадрів на території на якій раніше здійснювала свою діяльність ТОВ «Прилуцьке ХПП», а на даний час ТОВ «ВО Хліб Прилуччини».
Дані показання підтверджуються, оригіналами документів кадрової роботи, копії яких долучено до матеріалів справи, а оригінали досліджені в судовому засіданні повернуті позивачу.
Викладені вище обставини, свідчать про відсутність у підприємства первинних бухгалтерських та кадрових документів, що унеможливило проведення підприємством виплат сум належних працівникові в день звільнення.
У зв»язку з цим позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки при звільненні за період з 10 серпня 2018 року по 19 вересня 2018 року задоволенню не підлягає. Тому в цій частині позовних вимог необхідно відмовити.
VI. Судові витрати.
Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Враховуючи, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, а позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. підлягає стягненню з відповідача.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст.259,263-265,273,354 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство» про стягнення компенсації за невикористану відпустку та компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки заробітної плати задовольнити частково.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Чернігівської області шляхом подачі через Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Повний текст рішення складено 15.11.2018 року.
Суддя Коваленко А.В.