Рівненський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2018 року

м. Рівне

Справа № 556/2096/17

Провадження № 22-ц/4815/248/18

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструк С.В., Шимківа С.С.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи:

позивач: Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії - Рівненського обласного управління АТ "Ощадбанк",

відповідачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Рівненського обласного управління АТ "Ощадбанк" на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 09 серпня 2018 року, ухваленого в складі судді Котик Л.О., у справі № 556/2096/17,

в с т а н о в и в :

19 грудня 2017 року Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулося з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Володимирецького районного суду від 01.03.2011 року позов ВАТ «Державний ощадний банк України» задоволено, стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2, солідарно, 27705 доларів США 67 центів всієї заборгованості по кредитному договору. Враховуючи часткову сплату боргу на день подання позову, залишається заборгованість, котра була нарахована за неналежне виконання умов вищевказаного договору, починаючи з 01.03.2011 року по 18.10.2017 року в розмірі 21376, 96 доларів США, яка складається з пені по основному боргу - 17760,53 доларів США, пені по відсотках - 399,43 доларів США; 3% за прострочену заборгованість по несплаченому боргу - 3139,70 доларів США; 3% за прострочену заборгованість по несплачених відсотках - 77,30 доларів США).

Просив суд про задоволення позову.

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 09 серпня 2018 року в позові Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості відмовлено, за спливом строків позовної давності.

В апеляційній скарзі, Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії - Рівненського обласного управління АТ "Ощадбанк" посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задоволити.

Скаржник вважає, що ОСОБА_1 відповідно до рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 01.03.2011 року сплачено гривневий еквівалент заборгованості в сумі 219834,67 грн., що підтверджується квитанцією ПАТ КБ "Приватбанк" № 0.0.379827288.1 від 29.04.2015 року. На переконання скаржника, зобов'язання належним чином не виконане, оскільки відбулося часткове погашення заборгованості в гривневому еквіваленті, більш як через чотири роки після набрання рішенням законної сили та у зв'язку із різницею в курсі валют (станом на день прийняття судом рішення 01.03.2011 р. та днем сплати коштів у сумі 219834,67 грн. - 29.04.2015 р.) банк донарахував пеню відповідно до п. 4.1.1 Кредитного договору та 3 проценти річних відповідно до ст. 625 ЦК України за період 01.03.2011 року по 18.10.2017 року.

Також зазначає, що відмова в задоволені позову через пропуск строків позовної давності є незаконною.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує, що рішення суду є законним та обґрунтованим. Просить залишити його без зміни, а скаргу без задоволення.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду таким вимогам не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, що 11 квітня 2007 року між ВАТ «Державний Ощадний банк України» в особі Кузнецовського територіально відокремленого безбалансового відділення №10017/080 філії Рівненське обласне управління та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір №52/07, згідно з яким ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 31500 доларів США строком на 84 місяці із сплатою 12% річних, який позичальник зобовязувався повертати щомісячними рівними платежами згідно погодженого графіку.

Факт укладення Кредитного договору, а також факт отримання коштів за цим договором сторони не оспорюють.

В забезпечення даного Кредитного договору між банком та відповідачем ОСОБА_2 11.04.2007 року було укладено письмовий Договір поруки №52/07/1, за умовами якого в разі невиконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором поручитель несе солідарну з ним відповідальність.

Оскільки, відповідач ОСОБА_1 своїх зобов'язань за договором належним чином не виконував то рішенням Володимирецького районного суду від 1.03.2011 року, стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_3 солідарно, в користь ВАТ «Державний Ощадний банк України» в особі Кузнецовського територіально відокремленого безбалансового відділення №10017/080 філії Рівненське обласне управління всю заборгованість по кредитному договору №52/07 від 11 квітня 2007 року в сумі 27705 (двадцять сім тисяч сімсот п'ять) доларів США 67 центів, що становить 219834 (двісті дев'ятнадцять тисяч вісімсот тридцять чотири) грн. 67 коп.

Вказане рішення набрало законної сили 31.03.2011 року.

Згідно з квитанцією ПАТ КБ «Приватбанк» від 29.04.2015 р. №0.0.379827288.1 ОСОБА_1 сплатив суму заборгованості за рішенням суду.

Постановою ВДВС Володимирецького РУЮ Рівненської області від 07.05.2015 року виконавче провадження закінчено, на підставі ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження». Правомірність вказаної постанови про закінчення виконавчого провадження підтверджено постановою Верховного Суду України від 13.09.2017 року. Вище зазначене свідчить про фактичне виконання ОСОБА_1 судового рішення про стягнення кредитної заборгованості станом на квітень 2015 року.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що банк, пред'явивши до суду позов про стягнення кредитної заборгованості, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, скористався своїм правом дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором, змінивши строк виконання основного зобов'язання в повному обсязі.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-41цс14, від 07 червня 2017 року у справі № 6-298цс17.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором пеню за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення пені та нарахованої на неї 3% річних.

Такий висновок суду відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленому у постанові від 04 липня 2018 року № 14-154цс18 та від 28 березня 2018 року провадження № 14-10цс18.

Згідно п.3.2.3. Договору, у разі порушення позичальником умов договору або договору застави, Банк має право достроково стягнути Кредит та суму нарахованих відсотків та інших платежів, що підлягають сплаті. Дане право позивач реалізував і достроково стягнув за рішенням суду від 11.03.2011 року заборгованість по кредиту, прострочені відсотки за користування кредитом, пеню по основному договору та відсотках.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач звертаючись, в 2011 році до суду з позовними вимогами до ОСОБА_1, ОСОБА_2 включив всю суму заборгованості за кредитним договором в тому числі і штрафні санкції, змінивши строк виконання основного зобов'язання в повному обсязі.

Отже, оскільки після пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другої статті 1050 ЦК України право позивача нараховувати пеню та нарахованої на неї 3% річних за кредитом припинилося, тому вимога позивача про стягнення вказаної заборгованості після рішення Володимирецького районного суду є необґрунтованою.

Із позовними вимогами про стягнення сум, визначених статтею 625 ЦК України, за період не належного виконання рішення суду позивач не звертався до суду. Додані до позовної заяви розрахунки за період з 01.03.2011 року по 18.10.2017 року є неналежними та недостатніми доказами наявності заборгованості та її розміру, оскільки не містять суми сплачених боржником коштів на виконання судового рішення про стягнення кредитної заборгованості, в розрахунках не відображений та не врахований курс валюти, а саме долара США до гривні який регулярно змінювався тому числі за періоди за які позивачем нарахована заборгованість.

Крім того, рішенням кредитного комітету Рівненського обласного управління від 24.03.2011 року, оформлене протоколом № 21-Ф, кредит позичальника ОСОБА_1 згідно кредитного договору № 52/07 від 11.04.2011 року визнано безнадійним щодо повернення та припинено нарахування відсотків та пені з 01.03.2011 року (підстава: рішення Володимирецького районного суду від 01.03.2011 року).

Оскільки висновки суду першої інстанції в цілому не ґрунтуються на нормах матеріального права, рішення суду підлягає скасуванню з ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії - Рівненського обласного управління АТ "Ощадбанк" задоволити частково.

Рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 09 серпня 2018 року скасувати.

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості відмовити.

Судові витрати за перегляд справи судом апеляційної інстанції віднести за рахунок позивача.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 16 листопада 2018 року.

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Боймиструк С.В.

Шимків С.С.