ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 305/44/16-ц

провадження № 61-8402св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто»,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто», подану його представником Магою Вікторією Олексіївною, на рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 19 квітня 2016 року, ухвалене у складі судді Тулика І. І., та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 25 серпня 2016 року, постановлену колегією у складі суддів: Павліченка С. В., Бисаги Т. Ю., Куцини М. М.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» (далі - ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто») про визнання договору фінансового лізингу недійсним.

В обґрунтування позову зазначив, що 15 жовтня 2015 року між ним і ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» укладено договір фінансового лізингу № 000435.

Посилається на те, що лізингодавець включив у договір умови, які порушують принцип добросовісності, є несправедливими і призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Вказує, що договір фінансового лізингу від 15 жовтня 2015 року укладений у простій письмовій формі і нотаріально не посвідчений, що суперечить вимогам статті 799 ЦК України.

За таких обставин позивач просив визнати договір фінансового лізингу № 000435 від 15 жовтня 2015 року недійсним з передбачених статтями 203, 215 ЦК України і статтями 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підстав.

Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 19 квітня 2016 року позов задоволено. Визнано недійсним договір фінансового лізингу № 000435 від 15 жовтня 2015 року, укладений між ОСОБА_4 і ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто». Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що умови оспорюваного договору є несправедливими і призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, що є підставою для визнання цього договору недійсним у цілому.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від25 серпня 2016 року апеляційну скаргу ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» відхилено, рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 19 квітня 2016 рокузалишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для визнання оспорюваного договору фінансового лізингу недійсним, оскільки вважав, що до таких висновків суд першої інстанції дійшов на підставі всебічного і повного з'ясування обставин справи.

У вересні 2016 року ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» звернулося до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій просить рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 19 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 25 серпня 2016 року скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Заявник посилається на те, що при укладенні договору ОСОБА_4 був обізнаний про всі його істотні умови і погодився з ними, про що свідчить його підпис на договорі. Умови договору визначено і погоджено сторонами на власний розсуд, з урахуванням закріпленого у статті 627 ЦК України принципу свободи договору.

Зазначає, що умови оспорюваного договору повністю відповідають Закону України «Про фінансовий лізинг», не є несправедливими і не призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, так як цивільним законодавством прямо передбачено право сторони договору, в тому числі лізингодавця, встановлювати у договорі штрафні санкції, обсяг своєї відповідальності, підстави і порядок розірвання договору.

Вказав, що недоліки предмета лізингу можуть бути усунені лише спеціалізованим підприємством, яке здійснює гарантійне обслуговування, а лізингодавець усунути будь-які недоліки якості чи комплектності товару не має можливості, тому недоцільно зазначати у договорі про солідарну відповідальність лізингодавця і продавця предмета лізингу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 15 вересня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі і зупинено виконання рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 19 квітня 2016 рокута ухвали апеляційного суду Закарпатської області від 25 серпня 2016 року до закінчення їх перегляду у касаційному порядку.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 15 лютого 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 15 жовтня 2015 року між ОСОБА_4 і ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» укладено договір фінансового лізингу № 000435.

Договір укладений у простій письмовій формі.

Предметом лізингу є транспортний засіб марки Nissan Qashqai, комплектація SE, об'єм двигуна1,6d, тип КПП «Xtronic», привід 2WД.

Згідно з пунктом 1.3 договору лізингодавець зобов'язався придбати предмет лізингу у власність (отримати право власності на предмет лизингу) та передати його у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим договором.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України щодо лізингу, найму (оренди), купівлі-продажу та Законом України «Про фінансовий лізинг».

За договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (стаття 806 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу.

Згідно зі статтею 628 ЦК України до відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Стаття 799 ЦК України імперативно встановлює, що договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

У разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (частина перша статті 220 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК Українипідставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що умови оспорюваного договору фінансового лізингу № 000435 від 15 жовтня 2015 року є несправедливими і призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, що відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є підставою для визнання його недійсним.

Проте судами попередніх інстанції не надано належної правової оцінки тій обставині, що оспорюваний договір укладений у простій письмовій формі без дотримання вимоги закону щодо його обов'язкового нотаріального посвідчення, у зв'язку з чим він є юридично нікчемним у цілому в силу статті 215 ЦК України.

Тобто, виходячи із закріпленого у статті 215 ЦК України правила, визнання зазначеного договору судом недійсним не вимагається у зв'язку з встановленням його нікчемності безпосередньо законом.

Враховуючи встановлені судами попередніх інстанцій обставини щодо укладення договору фінансового лізингу № 000435 від 15 жовтня 2015 року у простій письмовій формі, Верховний Суд приходить до висновку, що даний договір є нікчемним і розглядається з точки зору права як такий, що юридично не мав місця та не створив будь-яких правових наслідків, окрім тих, що пов'язані з його недійсністю. Нікчемний договір є недійсним разом з усіма його умовами та не створює для сторін зобов'язань, що в ньому закріплені.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги про визнання недійсним договору з підстав включення до договору несправедливих умов, не врахував той факт, що оспорюваний договір є нікчемним в силу закону, а суд апеляційної інстанції не усунув такі недоліки.

При цьому касаційний суд відхиляє доводи заявника про те, що договір фінансового лізингу не передбачає негайної передачі транспортного засобу лізингоотримувачу, тому не потребує нотаріального посвідчення. Оспорюваний договір за своїм характером є змішаним і містить положення, характерні для договору найму транспортного засобу, тому на нього поширює свою дію параграф 5 «Найм (оренда) транспортного засобу» глави 58 «Найм (оренда)» ЦК України, зокрема і в частині обов'язкового нотаріального посвідчення договору найму транспортного засобу за участю фізичної особи.

Відповідний висновок щодо застосування статей 220, 799 ЦК України до спірних правовідносин висловлений Верховним Судом України у постанові від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-1551цс16.

Згідно з частиною першою статті 216 ЦК Українинедійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Зважаючи на наведене, доводи заявника в обґрунтування касаційної скарги та заперечення позивача на її спростування, за висновком Верховного Суду, не мають правового значення для правильного вирішення спору, оскільки такі аргументи втрачають правовий сенс за встановлених судами обставин нікчемності підписаного сторонами договору в цілому, що свідчить про те, що він не створює юридичних наслідків.

Відповідно до статті 412 ЦПК Українипідставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

За таких обставин Верховний Суд дійшов висновку про скасування рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 19 квітня 2016 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від25 серпня 2016 року, про визнання недійсним договору фінансового лізингу № 000435 від 15 жовтня 2015 року із ухваленням у справі нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 у зв'язку з тим, що оскаржуваний договір є недійсним в силу закону (нікчемним) і визнання його недійсним судом не вимагається.

Керуючись статтями 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто», подану його представником Магою Вікторією Олексіївною, задовольнити.

Рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 19 квітня 2016 рокута ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від25 серпня 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення.

ОСОБА_4 у задоволенні позову до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про визнання договору фінансового лізингу недійсним відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді: С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов О. В. Ступак Г. І. Усик