Провадження № 6/712/408/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2018 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого/судді Мельник І.О.

за участю секретаря Хоменко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Соснівського районного суду міста Черкаси від 29.10.2014 ( справа № 712/14489/14-ц) подання головного державного виконавця відділу ДВС Черкаського РУЮ було задоволено, тимчасово обмежено ОСОБА_1 у виїзді за межі України до повного виконання зобовязань перед юридичними особами в сумі 1 773 785,38 грн. Копію ухвали направлено до виконання до відділу у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України в Черкаській області, Адміністрації Державної прикордонної служби.

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про скасування ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 жовтня 2014 року, посилаючись на те, що на даний момент, згідно даних автоматизованої системи виконавчих проваджень зведене виконавче провадження № 43284306, виконання якого було передумовою звернення державного виконавця із відповідним поданням про обмеження у праві виїзду боржника відстунє. Решта виконавчих проваджень відносно боржника про стягнення заборгованості на користь стягувачів юридичних осіб мають стан таких, що завершені, окрім одного. Посилався на те, що ним з моменту застосування судом вищевказаного заходу та по даний час самостійно вживались заходи щодо погашення заборгованості перед стягувачами юридичними особами, внаслідок чого такі виконавчі провадження були завершені, він не ухилявся від виконання зобовязань. Також посилався на те, що на його майно, а саме: житловий будинок в с. Геронимівка, вул. Канівська, 5, Черкаського району державним виконавцем було накладено арешт та заборону відчуження, що є достатнім заходом для забезпечення виконання зобовязань боржника, і відповідає меті здійснення виконавчого провадження, а тому у застосуванні такого заходу до боржника як обмеження у праві виїзду за кордон за таких обставин є не має потреби. Просив суд скасувати заходи забезпечення примусового виконання рішення суду шляхом скасування тимчасового обмеження в праві виїзду за кордон.

Заявник та його представник адвокат ОСОБА_2 в судове засідання не з»явилися, через канцелярію суду надійшла заява представника, якою заяву підтримав, просив суд її задовольнити та розглядати справу за відсутності заявника. Від зацікавленої особи заперечень проти заяви не надходило.

В судове засідання державний виконавець відділу ДВС Черкаського РУЮ не з»явився, причини неявки суду не відомі, належним чином повідомлені про дату, місце та час розгляду справи.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ухвалою Соснівського районного суду міста Черкаси від 29.10.2014 (справа № 712/14489/14-ц) подання головного державного виконавця відділу ДВС Черкаського РУЮ було задоволено, тимчасово обмежено ОСОБА_1 у виїзді за межі України до повного виконання зобовязань перед юридичними особами в сумі 1 773 785,38 грн.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Порядок здійснення права на виїзд за кордон осіб, які є громадянами України, а також випадки тимчасового обмеження права на виїзд за кордон регулюються Законом України « Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України від 21.01.1994 року громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим законом.

Відповідно до частини 3 статті 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобовязань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобовязань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Аналогічними за змістом були положення пункту 5 статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» ( діючої на момент винесення ухвали) якими було закріплено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Отже, як вбачається із викладеного, головною ознакою для застосування відносно боржника такого заходу як обмеження у виїзді за кордон, або підставою для дії такого обмеження - є існування обставини, які свідчать про ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням.

Слід зазначити, що чинне законодавство не містить визначення поняття «ухилення» і практика Конституційного Суду України щодо його офіційного тлумачення відсутня.

У сучасній українській мові слово «ухилення» тлумачиться так: - відступати, відхилятися, вивертатися; - намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь; уникати; - навмисно не давати відповіді на запитання або говорити про щось інше.

Отже, з погляду значення словосполучення «коли він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням», вжите у п. 5 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» та у ст.. 441 ЦПК України, означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об'єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб'єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

Як встановлено в судовому засіданні, підставою для обмеження боржника у праві виїзду за було клопотання державного виконавця відділу ДВС Черкаського РУЮ щодо невиконання боржником зведеного виконавчого провадження № 43284306 про стягнення боргу на користь юридичних осіб та держави на загальну суму 1 773 785,38 грн. до повного виконання таких зобовязань.

Натомість, за даними автоматизованої системи виконавчих проваджень (АСВП) зведене виконавче провадження № 43284306, виконання якого було передумовою звернення державного виконавця із відповідним поданням про обмеження у праві виїзду боржника, - відсутнє. Решта виконавчих проваджень відносно боржника про стягнення заборгованості на користь стягувачів юридичних осіб мають стан завершених, окрім виконавчого провадження № 57135278 про стягнення заборгованості на користь фізичної особи, відкритого 04.09.2018 року (тобто вже після винесення ухвали).

Із поданих боржником доказів, а саме: довідки Геронимівської сільської ради № 2568 від18.10.2018, копії паспорту,даних державного реєстру речових прав, вбачається, що боржник ОСОБА_1 протягом тривалого часу зареєстрований та проживає у власному домоволодінні за адресою: с. Геронимівка, вул. Канівська, 5 разом із своєю сімєю: дружиною та двома дітьми. Також, як вбачається із виписки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень № 142013051 від 19.10.2018 на майно боржника, а саме, вищевказаний житловий будинок державним виконавцем накладено арешт та заборону відчуження.

Доказів того, що боржник ухилявся від виконання зобовязань за виконавчим провадженням або вчиняв інші дії щодо перешкоджання такому виконанню суду не надані.

Вказані обставини свідчать про те, що боржник протягом усталеного часу має єдине місце постійного проживання у власному житлі, в якому проживав як на момент винесення ухвали та по теперішній час разом із своєю сімєю, з реєстрації не знімався, місця реєстрації не змінював, діям державного виконавця не перешкоджав, заходи впливу до боржника державним виконавцем не вживались, що спростовує обставини які б могли свідчити про те, що боржник може виїхати за кордон з метою ухилення від виконання зобовязань. Також, слід зазначити, що на момент винесення ухвали відсутнє саме зведене виконавче провадження № 43284306, на виконання якого і вживались відповідні заходи, а також відсутні стягувачі юридичні особи, виконання зобовязань перед якими забезпечувалось даним заходом.

Крім того, матеріалами справи підтверджується, що, боржником із моменту застосування судом вищевказаного заходу та по даний час самостійно вживались заходи щодо погашення заборгованості перед стягувачами юридичними особами, внаслідок чого такі виконавчі провадження були завершені, що додатково свідчить про те, що боржник не ухиляється від виконання зобовязань, а навпаки, вчиняв дії щодо їх виконання. Також, слід зауважити, що на нерухоме майно боржника, а саме, житловий будинок за адресою: с. Геронимівка, вул. Канівська, 5 державним виконавцем накладено арешт та заборону відчуження, що на думку суду свідчить про вжиття державним виконавцем необхідних та достатніх заходів для забезпечення виконання зобовязань боржника, і відповідає меті здійснення виконавчого провадження.

Відтак, з огляду на викладене, у застосуванні такого заходу до боржника як обмеження у праві виїзду за кордон за таких обставин є недоцільними.

Крім того, статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також, ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Таким чином, з огляду на викладене суд вважає, що відпала необхідність у застосуванні до заявника тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Керуючись ст.441 ЦПК України, Законом України «Про порядок виїзду і вїзду в Україну громадян України», суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України задовольнити.

Скасувати тимчасове обмеження за межі України громадянину України ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 ІПН НОМЕР_1, до виконання ним зобовязань перед юридичними особами в сумі 1 773 785,38 грн., вжите за ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 жовтня 2014 року.

Ухвалу суду направити для виконання до Адміністрації Державної прикордонної служби України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий І.О.Мельник