Постанова

Іменем України

12 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 289/844/17

провадження № 61-33313св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду:

Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Курило В. П., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_5,

представники позивача: ОСОБА_6, ОСОБА_7,

відповідач - ОСОБА_8,

третя особа - Радомишльське відділення поліції Коростишівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Житомирській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_5, на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 13 липня 2017 року у складі судді Сіренко Н. С. та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 13 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Трояновської Г. С., Миніч Т. І., Павицької Т. М.,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_5, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_8, третя особа - Радомишльське відділення поліції Коростишівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Житомирській області, про вселення.

Позовна заява мотивована тим, що починаючи з народження вона проживала в спірному будинку, фактично безперервно користувалася цією нерухомістю, оскільки доглядала за своєю матір'ю - ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та якій указаний будинок належав на праві власності. Крім цього, разом з нею у будинку проживав її син - ОСОБА_5 Зазначала, що після смерті матері вона прийняла спадщину, зробила в будинку капітальний ремонт, провела газ, перекрила дах. Починаючи з 07 серпня 2016 року ОСОБА_8 не допускає її та сина до вказаного житла.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_5, просила суд вселити їх в житловий будинок АДРЕСА_2; зобов'язати відповідача не чинити їм перешкоди у користуванні вказаним житловим будинком, передати їй усі ключі від дверей цього будинку.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 13 липня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 13 вересня 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_5, відмовлено.

Ухвалюючи рішення у справі, суди виходили з того, що позивачі не є членами сім'ї відповідача, права власності на житловий будинок не мають, зареєстровані та проживають окремо і не ведуть спільного господарства, відтак, не мають права користування спірним житловим приміщенням.

У вересні 2017 року ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_5, подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення судів попередніх інстанцій є необґрунтованими, висновки такими, що не відповідають обставинам справи та наданим доказам, проігноровано норми чинного законодавства, що призвело до неправильного ухвалення рішення.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 є власником житлового будинку АДРЕСА_2 на підставі договору дарування від 19 липня 1993 року, згідно з яким ОСОБА_9 (мати сторін) подарувала, а ОСОБА_8 прийняв у дар житловий будинок і господарські будівлі за указаною адресою.

Договір дарування ніким не скасований та є чинним.

Також встановлено, що згідно з довідкою з місця проживання сім'ї та реєстрації позивач ОСОБА_4 проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1. Разом з нею проживають: син ОСОБА_5, дочка ОСОБА_10, онука ОСОБА_11, онука ОСОБА_12

Крім того, рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 01 грудня 2016 року відмовлено ОСОБА_4 у задоволенні позову про визнання права власності на спадкове майно - спірний житловий будинок.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушним.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушеним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до статті 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною четвертою статті 156 ЖК України встановлено, що до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог статей 10, 60 ЦПК України 2004 року, встановивши, що власником житлового будинку є ОСОБА_8 на підставі договору дарування, позивачі не є членами сім'ї відповідача, зареєстровані та проживають окремо і не ведуть спільного господарства, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 389, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_5, залишити без задоволення.

Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 13 липня 2017 та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 13 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

В. П.Курило

М. Є.Червинська