Постанова

Іменем України

12 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 201/11054/16-ц

провадження № 61-32623св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - обслуговуючий кооператив «Садівниче товариство «Чайка»,

представник позивача - Кадникова Людмила Геннадіївна,

відповідач - ОСОБА_5,

представник відповідача - ОСОБА_6,

третя особа - публічне акціонерне товариство «ДТЕК «Дніпрообленерго»,

представники третьої особи: Гришанов Кирил Анатолійович, Панкратова Вікторія Миколаївна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу обслуговуючого кооперативу «Садівниче товариство «Чайка» на рішення Жовтневого районного суду

м. Дніпропетровська від 03 березня 2017 року у складі судді Наумової О. С. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2017 року у складі колегії суддів: Пищиди М. М., Каратаєвої Л. О., Ткаченко І. Ю.,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2016 року обслуговуючий кооператив «Садівниче товариство «Чайка» (далі - ОК «СТ «Чайка») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, третя

особа - публічне акціонерне товариство «ДТЕК «Дніпрообленерго», про стягнення заборгованості за використану електричну енергію.

Позовна заява мотивована тим, що з 2009 року ОСОБА_5 є членом ОК «СТ «Чайка», на території якого має садовий будинок НОМЕР_1. Позивачем було виявлено споживання відповідачем електроенергії поза межами встановленого у відповідача електролічильника, яку позивач фактично оплатив. Тому на підставі рішення розширеного засідання правління кооперативу 07 березня

2015 року був встановлений електролічильник у насосній станції для ведення контролю за витратами електроенергії на ділянці НОМЕР_1, про що складено акт

від 09 березня 2015 року, що є доказом фактичних витрат позивача за спожиту відповідачем електроенергію. Згідно з інформаційною довідкою про облік фактично спожитої ОСОБА_5 електроенергії за період з березня 2015 року по травень 2016 року відповідачем спожито електроенергії 26 913 квт. Останній платіж здійснено 21 травня 2016 за 26 913 квт, які зняті комісією. А за даним контрольного лічильника відповідачем спожито 103 496 квт. Розбіг у розмірі спожитої електроенергії між показаннями контрольного лічильника та лічильника ОСОБА_5 становить 19 267 квт (з розрахунку 27 323 квт -

8 056 квт). Загальна сума грошових надходжень станом на 21 травня 2016 року повинна складати 22 812 х 0,95 + 4 511 х 1,15 = 26 859,05 грн, з розрахунку за тарифами, які існували у кооперативі: по 01 березня 2016 року - 0,95 грн за квт, з 01 березня 2016 року - 1,15 грн за квт. Проте, ОСОБА_5 здійснено всього два платежі: 322,87 грн у травні 2015 року та 3 600 грн у жовтні 2015 року, а всього

3 922,87 грн. Розбіжності з оплати за електроенергію між даними кооперативу та відповідача становлять 26 859,05 - 3 933,87 = 22 936,18 грн. З контрольного лічильника насосної станції, який фіксує витрати електроенергії, спожитої ОСОБА_5, зняті показання лічильника за період з березня 2015 року по травень 2016 року, які відображені в актах. За весь цей період кооперативом своєчасно сплачувалися всі платежі за витрачену електроенергію. Однак було встановлено, що ці оплати не співпадають з реальними витратами. Позивач вважав, що виходячи з того, що статтею 19 Закону України «Про кооперацію» визначено, що джерелом формування майна кооперативу є кошти, що надходять від провадження господарської діяльності, статтями 24, 25 Закону передбачено, що кооператив має право надавати послуги за цінами і тарифами, встановленими самостійно, а дохід кооперативу формується і за рахунок покриття збитків, кооператив є власником тієї електроенергії, за яку сплатив, а тому має право стягнути з відповідача вартість електроенергії, яка є його власністю.

З урахуванням викладеного, ОК «СТ «Чайка»просив суд: стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду в сумі 22 936,18 грн; витрати на правову допомогу в сумі 2 500 грн та витрати на сплату судового збору.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня

2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2017 року, в задоволенні позовних вимог ОК «СТ «Чайка» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, мотивовано тим, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження надмірного користування відповідачем електроенергією.

У липні 2017 року ОК «СТ «Чайка»подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, а висновки не відповідають дійсним обставинам справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що позивач не є енергопостачальником, а є споживачем, оскільки відповідно до договору № 326 з ВАТ «ЕК «Дніпрообленерго» має статус саме споживача.

Відповідно до розділу 4 даного договору позивач несе відповідальність у вигляді сплати вартості недоврахованої електроенергії, розрахованої відповідно до Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачем правил користування електричною енергією у разі таких дій чи бездіяльності: самовільного внесення змін у схеми обліку електроенергії; пошкодження засобів обліку електроенергії, втручання в їх роботу, зняття в я засобів обліку; споживання електроенергії поза засобами обліку; інших умов, визначених Методикою.

Надані позивачем акти зняття показів з електролічильника не відповідають формі, встановленій у додатку 3 до Правил користування електричною енергію для населення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України

від 26 липня 1999 № 1357 (далі - Правила № 1357).

Правилами № 1357 та Методикою не передбачено право кооперативу складати будь-які акти, у тому числі акти про контроль за показаннями споживачів.

Відповідно до пункту 2 Правил № 1357 енергопостачальник - учасник оптового ринку електричної енергії України, що купує електричну енергію на цьому ринку з метою продажу її споживачам. Відповідно до пункту 2 Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, що затверджена постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України

від 04 травня 2006 № 562 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України

04 липня 2006 за № 782/12656, (далі - Методика), методика застосовується постачальником електричної енергії за регульованим тарифом (електропередавальною організацією) (далі - енергопостачальник) при визначенні обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення правил користування електричною енергією та/або виявлення фактів крадіжки електричної енергії, самовільного підключення до об'єктів електроенергетики і споживання електричної енергії без приладів обліку.

Відповідно до пункту 4.1 Методики факт виявлених представниками енергопостачальника електричної енергії за регульованим тарифом порушень споживачем вимог ПКЕЕ або ПКЕЕН оформлюється актом про порушення. Акт про порушення складається у присутності споживача представниками енергопостачальника, які мають таке право згідно з посадовою інструкцією, пройшли відповідне навчання та інструктаж, після пред'явлення ними службових посвідчень на місці виявлення порушень.

Вказаний пункт Методики також встановлює, що акт про порушення складається у присутності споживача представниками енергопостачальника, які мають таке право згідно з посадовою інструкцією, пройшли відповідне навчання та інструктаж, після пред'явлення ними службових посвідчень на місці виявлення порушень. У разі відмови споживача від підписання акта про порушення про це зазначається в акті про порушення. Акт про порушення без підпису споживача вважається дійсним, якщо його підписали три представники енергопостачальника. Споживачі та представники енергопостачальника під час здійснення перевірки електроустановок мають право здійснювати фото- та відеозйомку для фіксації виявлених порушень, про що зазначається в акті про порушення.

Відповідно до пункту 4.5 Методики акт про порушення складається у двох примірниках у присутності споживача або уповноваженого представника споживача в разі виявлення порушень ПКЕЕ. Працівники енергопостачальника перед складанням акта про порушення зобов'язані повідомити споживача про його право внести зауваження та заперечення до акта, викласти мотиви своєї відмови від його підписання або підписати його без зауважень та пропозицій.

Встановлено, що за весь спірний період позивач жодного разу офіційно, шляхом направлення відповідних заявок, листів, повідомлень про порушення ПКЕЕН, не викликав уповноваженого представника споживача, у тому числі для фіксації порушень користування електроенергією на всій території кооперативу, хоча на території кооперативу мало місце порушення правил, самовільне приєднання до внутрішніх мереж кооперативу його членів.

Отже, правильними є висновки судів про те, що сама по собі сплата позивачем вартості електроенергії на користь постачальника, на підтвердження чого надані квитанції про сплату та виписки з банківського рахунку свідчать лише про власні витрати кооперативу за спожиту всім кооперативом електроенергію.

Крім того, позивачем не заперечувався той факт, що будинок відповідача був обладнаний приладом обліку споживання електричної енергії, за показаннями якого відповідач сплачувала грошові кошти за користування електроенергією, що підтверджено записами в її членській книжці.

Згідно з статтею 11 ЦПК України 2004 року суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з частиною третьою статті 10, частиною першою статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 10, 60, 212 ЦПК України 2004 року, враховуючи те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтвердили надмірне споживання відповідачем електроенергії, дійшов правильного та обґрунтованого висновку, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 389, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу обслуговуючого кооперативу «Садівниче товариство «Чайка» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня

2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2017 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

В. П.Курило

М. Є.Червинська