Справа № 311/200/18
Провадження № 2/311/341/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

14 травня 2018 року м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі:

Головуючого - судді Сидоренко Ю.В.,

при секретарі: Осінцевій Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Василівка цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

18 січня 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до Василівського районного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 11705,56 грн. за кредитним договором №б/н від 16.09.2008 року, а також судові витрати у розмірі 1762,00 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що 16 вересня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. В порушення умов укладеного кредитного Договору, станом на 19.12.2017 року відповідач ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором № б/н від 16 вересня 2008 року у загальному розмірі 11705,56 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі - 200,19 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі - 2080,64 грн., заборгованості за пенею - 8629,23 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штрафу (фіксована частина) - 250,00 грн., штрафу (процентна складова) - 545,50 грн. До теперішнього часу відповідач ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 16 вересня 2008 року у добровільному порядку не погасив, тому позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» вимушений звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Ухвалою Василівського районного суду від 19 січня 2018 року відкрито провадження у даній справі, визначено проведення розгляду справи за правилам спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В судове засідання представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» Савіхіна А.М. не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, проте на адресу суду надано заяву, в якій представник позивача просить розглянути справу у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечують (а.с.33).

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте на адресу суду надано заяву ,в якій просить розглянути справу у його відсутність, заявлений позов визнає частково, посилаючись на раніше наданий відзив на позов в редакції від 20.02.2018 року. Просить застосувати наслідки пропущення строку давності позивачем про стягнення неустойки (штрафу, пені) та задовольнити позов ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості частково в сумі 1399,77 грн. основного боргу, 734,77 грн. процентів та 1200,00 грн. пені, а всього 3334,56 грн. (а.с.47).

Дослідивши в судовому засіданні надані позивачем документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги, вивчивши матеріали відзиву, поданого відповідачем ОСОБА_1 та документи на його обґрунтування, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; , учасники сторін зобов'язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст.3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є свобода договору.

Частиною 2 ст.6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

У відповідності до ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Відповідно до ч. 1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору № б/н від 16 вересня 2008 року позичальник ОСОБА_1 отримав в банківський установі - ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит в сумі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Згідно умов укладеного договору, кредитний Договір складається із: заяви позичальника, умов та Правил надання банківських послуг, правил користування платіжною карткою та тарифами банку (а.с.9, 10-25).

При оформленні кредитної картки позичальник ОСОБА_1 був ознайомлений з Умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами банку, та підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, підтверджується підписом у заяві про видачу кредиту від 16 вересня 2008 року (а.с.9 зворот).

Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг (а.с.10-25), Банк після отримання від відповідача необхідних документів, а також заяви, приймає рішення про можливість видачі кредиту на платіжну картку, та за своїм рішенням встановити розмір кредитного ліміту (п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4); банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті з розрахунку 360 календарних днів на рік; банк має право проводити зміну Тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків (п.2.1.1.12.6), а позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором (п.2.1.1.5.5); у разі невиконання зобов'язань за договором на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (в тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку (п.2.1.1.5.6); власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту (п.1.1.2.7); при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 250 грн. + 5% від суми позову (п.2.1.1.7.6); у разі незгоди зі зміною Правил та/або «Тарифів банку», які викладені на банківському сайті, позичальник зобов'язується надати банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити виниклу перед банком заборгованість (п. 1.1.2.4).

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме 16.09.2008 року надав відповідачу кредитну картку із встановленим кредитним лімітом на картковий рахунок, встановленому Договором.

На порушення умов договору відповідач ОСОБА_1 взяті на себе зобов'язання своєчасно не виконував, передбачені умовами договору платежі для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, своєчасно не вносила, у зв'язку з чим за кредитним договором № б/н від 16 вересня 2008 року утворилася заборгованість.

Згідно наданого позивачем розрахунку суми заборгованості за кредитним договором № б/н від 16 вересня 2008 року, відповідач ОСОБА_1 станом на 19 грудня 2017 року має заборгованість за кредитним договором № б/н від 16.09.2008 року у загальному розмірі - 11705,56 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі - 200,19 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі - 2080,64 грн., заборгованості за пенею - 8629,23 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штрафу (фіксована частина) - 250,00 грн., штрафу (процентна складова) - 545,50 грн. (а.с. 5-8).

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги невиконання зобов'язань відповідачем ОСОБА_1 за умовами Кредитним договором № б/н від 16.09.2008 року, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитом на суму 200,19 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 2080,64 грн., згідно розрахунку заборгованості за договором станом на 19.12.2017 2018 року, доданим позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» до позовної заяви (а.с.5-8) є обґрунтованими, відповідачем до теперішнього часу не оспорені та в судовому засіданні належними доказами не спростовані.

Тому, суд приходить до висновку, що відповідачем ОСОБА_1 порушено умови укладеного кредитного договору щодо погашення заборгованості, в тому числі тіла кредиту, відсотків за користування кредитом та інших обов'язкових платежів.

Одночасно, з'ясовуючи питання про розмір заборгованості, яке підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ПАТ КБ «ПриватБанк», суд зазначає наступне.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Згідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстрочення), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст.ст.611,614,615 ЦК України, в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Згідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами спірного договору одночасно передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення, та сплату штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів за будь яким із грошових зобов'язань.

Оскільки штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Такі ж висновки містяться і в правовій позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 21.10.2015 року, де зазначено, що цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавлена певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до наданого Позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 16 вересня 2008 року вбачається, що відповідачу ОСОБА_1 нараховано пеню на суму 8629,23 грн. за несвоєчасне погашення кредиту та процентів, а також відповідачу ОСОБА_1., нараховано штрафи, зокрема: штраф (фіксована частина) - 250,00 грн., штраф (процентна складова) - 545,50 грн.

Разом з тим, як вбачаєшся з наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором №б/н від 16 вересня 2008 року, позичальнику ОСОБА_1 також нараховано пеню на суму 8629,23 грн. за несвоєчасне погашення кредиту та процентів.

У зв'язку з тим, що пеня є різновидом неустойки, згідно визначення нормами статті 549 ЦК України, то суд приходить до висновку, що нарахувавши пеню, позивач вже реалізував своє право на неустойку за порушення зобов'язань відповідачем.

В той же час відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено сплату штрафу за порушення позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 120 днів.

Виходячи з цього, нарахування штрафу відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, є подвійною відповідальністю за порушення одних і тих же зобов'язань і суперечить положенням ст.61 Конституції України.

Згідно положень ч.2 ст.549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п.27 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5, положення частини третьої статті 551 ЦК України щодо зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

Положення статті 616 ЦК передбачають право суду за певних умов зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Зазначене стосується цивільно-правової відповідальності боржника, а не сплати ним основного грошового боргу за кредитним договором, що суд на підставі вказаної норми закону змінити не може.

Отже, ч.3 ст.551 ЦК України, з урахуванням положень ст.3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч.4 ст.10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає суду право зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-100цс 14 від 03 вересня 2014 року, яка є обов"язковою для всіх судів України згідно вимог ст.360-7 ЦПК України.

За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

З наданих відповідачем ОСОБА_1 документів вбачається, що відповідач ОСОБА_1 одружений, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та з медичних документів відносно малолітнього сина відповідача вбачається, що ОСОБА_3 страждає рядом тяжких захворювань, перебуває на обліку у сімейного лікаря та потребує постійного медичного лікування, що підтверджується наданою відповідачем медичною документацією та, в свою чергу, потребує додаткових матеріальних витрат, пов'язаних з подальшим лікуванням та оздоровленням малолітньої дитини, та з урахуванням не співмірності суми нарахованої пені з розміром основного боргу, тому суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин ч.3 ст.551 ЦК України, позовні вимоги щодо стягнення пені задовольнити частково, зменшити розмір неустойки (пені) до 2300,00 (дві тисячі триста) гривень, що відповідає сумі заборгованості по тілу кредиту (200,19 грн.) та нарахованим відсоткам за користування кредиту (2080,64 грн.).

Стосовно наданої відповідачем заяви про застосування наслідків позовної давності, суд вважає, що вказана заява задоволенню не підлягає, оскільки позивач звернувся до суду у визначений Законом строк позовної давності, а саме 18.01.2018 року, тому строки давності на теперішній час не сплили.

За підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заявлені ПАТ КБ «ПриватБанк» позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню частково, оскільки позичальник ОСОБА_1 свої зобов'язання за укладеним кредитним договором № б/н від 16 вересня 2008 року належним чином не виконує, наявна за вищевказаним кредитним договором заборгованість, яка відповідачем ОСОБА_1 до теперішнього часу у добровільному порядку не погашена, тому заборгованість за вищевказаним кредитним Договором № б/н від 16 вересня 2008 року, яка виникла станом на 19 грудня 2017 року, в загальній сумі 4580,83 гривень, яка складається з: заборгованості за кредитом (тіло кредиту) в сумі 200,19 гривень; заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 2080,64 гривень; заборгованості за пенею в сумі 2300,00 гривень (з урахуванням положень ч.3 ст.551 ЦК України), - підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» у судовому порядку. В частині позовних вимог щодо стягнення залишку пені в сумі 6329,23 грн. та штрафів в загальній сумі 795,50 грн. (250,00 грн. + 545,50 грн.), то в цій частині позивачу ПАТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог суд вважає необхідним відмовити за вищенаведеними правовими підставами.

За правилами ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з того, що позивачем сплачено судовий збір в сумі 1762,00 гривень, тому відповідно до положень ст.ст.133, 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем та документально ним підтверджені (а.с.1) судові витрати по оплаті судового збору, пропорційно розміру задоволених вимог, а саме в сумі 687,18 грн., виходячи з наступного розрахунку: 4580,64 грн. х 100 % : 11705,56 грн. = 39 % (відсоток розміру задоволених позовних вимог; 1762,00 грн. х 39 % : 100 % = 687,18 грн. (сума судових витрат, пропорційна відсотку задоволеного позову).

Керуючись ст.ст.509,526,527,530,623,638,1048,1050,1054 ЦК України, ст.ст.141,258,263-265 ЦПК України (в ред.. 2017 року), суд -

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1; місце реєстрації: АДРЕСА_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (01001 м.Київ, вул.Грушевського, буд.1 «Д», розрахунковий рахунок № 3111 ПАТ КБ «Приватбанк», МФО - 305299, ) заборгованість за кредитним договором № б/н від 16 вересня 2008 року в загальному розмірі - 4580 (чотири тисячі п'ятсот вісімдесят) гривень 83 копійок, витрати по оплаті судового збору в сумі - 687 (шістсот вісімдесят сім) гривень 18 копійок, а всього стягнути - 5268 (п'ять тисяч двісті шістдесят вісім) гривень 01 копійок.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте Василівським районним судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Запорізької області через Василівський районний суд Запорізької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя

Василівського районного суду

Запорізької області Ю.В. СИДОРЕНКО