Ухвала

Іменем України

12 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 369/10397/16-ц

провадження № 61-44889ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: СтупакО. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, Боярська міська рада Києво-Святошинського району Київської області,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду Київської області від 14 серпня 2018 року у складі колегії суддів: Олійника В. І., Березовенко Р. В., Лівінського С. В.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання права власності на будинок за набувальною давністю.

Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6, після смерті якої єдиним спадкоємцем належного померлій майна була ОСОБА_5 На момент смерті ОСОБА_6 до складу спадкового майна входив приватний будинок загальною площею 56 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1. У визначений законом термін ОСОБА_5 звернулася до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але у зв'язку з відсутністю всіх необхідних документів вона так і не оформила спадщину. На початку 2000 року ОСОБА_5 виїхала до Російської Федерації на заробітки і до тепер знаходиться там. Позивач зазначала, що мала дружні стосунки з відповідачем та між ними була досягнута домовленість, що після оформлення права власності на вказаний будинок відповідач продасть їй цей будинок. Також зазначала, що вона неодноразово намагалася вирішити питання з відповідачем щодо спонукання її до оформлення спадщини та укладення з нею договору купівлі-продажу, але марно. Починаючи з 2005 року відповідач перестала спілкуватися з позивачем та відповідно не вчиняла жодних дій для оформлення спадщини. Позивач фактично протягом 16 років утримує та обслуговує будинок, але не має права ним розпоряджатися. Вона самостійно здійснює оплату комунальних послуг, утримує будинок у придатному для проживання стані, здійснює необхідні поточні ремонти, а також здійснює всі витрати, необхідні для обслуговування будинку.

У зв'язку з вищенаведеним, ОСОБА_4 просила визнати за набувальною давністю право власності на будинок АДРЕСА_1, що належав на підставі свідоцтва від 29 липня 1971 року ОСОБА_6

Заочним рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 листопада 2017 року позов задоволено. Визнано за набувальною давністю право власності за ОСОБА_4 на будинок АДРЕСА_1, що належав на підставі свідоцтва від 29 липня 1971 року ОСОБА_6

Постановою Апеляційного суду Київської області від 14 серпня 2018 року заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 листопада 2017 року скасоване та ухвалене нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

25 вересня 2018 року ОСОБА_4 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Апеляційного суду Київської області від 14 серпня 2018 року, у якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 09 жовтня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_4 залишено без руху та надано для усунення виявлених недоліків строк до 09 листопада 2018 року, але не більше десяти днів з дня вручення ухвали, а саме: подати заяву про поновлення строку на касаційне оскарження та надати докази на підтвердження розміру доходу заявника за 2017 рік.

У жовтні 2018 року на адресу Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, зокрема клопотання заявника про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Апеляційного суду Київської області від 14 серпня 2018 року.

Клопотання обґрунтоване тим, що копію оскаржуваної постанови апеляційного суду отримано заявником лише 27 серпня 2018 року. На підтвердження зазначеного надано відповідні докази.

Перевіривши доводи заяви про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення та додані до касаційної скарги матеріали, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, оскільки наведені заявником обставини, а саме отримання копії оскаржуваної постанови апеляційного суду лише 27 серпня 2018 року, свідчать про наявність поважних причин пропуску строку на оскарження, що є підставою для його поновлення.

Водночас до Верховного Суду надійшло клопотання ОСОБА_4 про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги, яке обґрунтоване тим, що заявник є пенсіонером за віком та перебуває у скрутному матеріальному становищі. Розмір судового збору за подання касаційної скарги у даній справі становить більше 50 % розміру доходу заявника за 2017 рік.

На підтвердження зазначених обставин суду надані наступні докази, а саме оригінал довідки Васильківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області від 18 жовтня 2018 року № 1966/11 про розмірі пенсії заявника за період з січня по грудень 2017 року (18 401,38 грн).

Вирішуючи питання про звільнення від сплати судового збору, Верховний Суд виходить із того, що у своїй практиці Європейський суд з прав людини зазначав, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 § 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою.

За змістом статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім'ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров'ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентну практику Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі», сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету, суд дійшов висновку про наявність підстав для звільнення ОСОБА_4 від сплати судового збору за подання касаційної скарги, оскільки розмір такого судового збору є надмірним тягарем для заявника.

З огляду на вищевикладене, клопотання ОСОБА_4 про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги підлягає задоволенню.

Разом з тим, у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України визначено, що суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини п'ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом із тим, як зазначено у частині п'ятій статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення апеляційного суду вбачається, що скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо його незаконності та неправильності.

Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.

У статті 41 Конституції України зазначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Добросовісним є володіння, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчать про приховування цього майна;володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалося протягом всього строку набувальної давності.

Таким чином, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати по відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власника було відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4, апеляційний суд, дійшов правильного висновку про те, що правові підстави, передбачені статтею 344 ЦК України, для визнання права власності за позивачем на спірний житловий будинок за набувальною давністю відсутні, оскільки позивач знала, що спірний житловий будинок є чужим спадковим майном.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі висновків апеляційного суду не спростовують та зводяться до власного тлумачення заявником положень чинного законодавства України та переоцінки доказів.

Отже, оскаржуване судове рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, постановленим із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись частиною першою статті 127, пунктом 5 частини другої, частинами п'ятою і шостою статті 394 ЦПК України, статтею 8 Закону України «Про судовий збір», Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_4 строк на касаційне оскарження постанови Апеляційного суду Київської області від 14 серпня 2018 року.

Клопотання ОСОБА_4 про звільнення від сплати судового збору задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 від сплати судового збору за подання касаційної скарги.

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання права власності на будинок за набувальною давністю, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду Київської області від 14 серпня 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак С. О. Погрібний Г. І. Усик