Справа № 521/6512/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2018 року Овідіопольський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Кириченко П.Л.;

при секретарі Осадченко С.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Овідіополь цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування, суд

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2018р. позивач звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовною заявою про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування в розмірі 13009,70 гривень виплаченого потерпілому ОСОБА_2, якому були завдані матеріальна шкода в наслідок ДТП, яке трапилося 02.06.2017р. з вини відповідачки ОСОБА_1 Малиновський районний суд м. Одеси встановивши, що відповідачка мешкає у Овідіопольському районі Одеської області направив позовну заяву для розгляду за територіальною підсудністю в звязку з чим справа розглядається Овідіопольським районним судом Одеської області.

У позовної заяві позивач наголосив, що 02.09.2016 року між ПрАТ СК «ПЗУ Україна» та ОСОБА_1 був укладений договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, повязані з експлуатацією автомобіля СhегуJаggi, держ/номер НОМЕР_1. 02.06.2017р. у м. Миколаїв сталась ДТП па участю забезпеченого ТЗ під управлінням водія ОСОБА_1 та автомобіля НОМЕР_2, під управлінням ОСОБА_2. Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 03.07.2017 року ОСОБА_1 була визнана винною у настанні ДТП в звязку з чим вона була притягнена до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Оскільки в наслідок ДТП автомобіль НОМЕР_3 отримав механічні пошкодження, а ОСОБА_2 матеріальну, шкоду, то страхова компанія сплатила йому вартість відновленого ремонту у сумі 13009,70 гривень. Оскільки відповідачка у добровільному порядку відшкодувати страхової компанії вказану суму відмовилась, то, за таких обставин, позивач змушений звернутися до суду і в порядку регресу просить стягнути з відповідачки вказану суму та судові витрати у сумі 1762,00 гривень сплаченого судового збору.

Представник позивача у судове засідання не зявився, але подав до суду заяву у якої просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, а справу розглянути за відсутністю представника.

Відповідач та його представник до суду не зявилися але від представника відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутність відповідача.

За тих обставин суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наданих документів за відсутності сторін.

Вивчивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в звязку з наступним:

Між позивачем та відповідачем 02.09.2016р. був укладений договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, повязані з експлуатацією наземного транспортного засобу автомобіля НОМЕР_4, що підтверджено наданим полісом № АК/4683410.

Винною особою у ДТП, що сталася 02.06.2017р за участю забезпеченого автомобіля була визнана ОСОБА_1 яка була притягнена до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП про що свідчить постанова Малиновського районного суду м. Одеси від 03.07.2017 року.

Вартість відновлювального ремонту автомобіля належного потерпілому ОСОБА_2 склала 13009,70 гривень, які були сплачені позивачем на користь потерпілого. Вказане підтверджено звітом № 808 -644 від 24.06.2017 року, заявою ОСОБА_2 про настання страхового випадку від 06.06.2017 року, страховим актом № UА 046/L01/01 від 31.08.2017 року та платіжним дорученням № 25658 від 01.09.2017 року.

14.11.2017р. ОСОБА_1 було направлено вимогу про відшкодування майнової шкоди на суму 13 009,70 грн., однак вона не була задоволена.

Від представника відповідача до суду надійшов відзив у якому він просив відмовити у задоволенні позову повністю. Відмова у задоволенні позову обґрунтована тим, що на думку відповідача, для визнання правомірності регресного позову необхідно наявність 3-х (трьох) складових, а саме: неповідомлення водієм забезпеченого транспортного засобу або страхувальником Страховика про дорожньо-транспортну пригоду протягом передбаченого 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону № 1961-IV строку з неповажних причин; здійснення необґрунтованої виплати страхового відшкодування Страховиком, що підтверджувалося б належними та допустимими доказами та причинно-наслідкового зв'язку між неповідомленням з неповажних причин і необґрунтованою виплатою страхового відшкодування. Одночасно відповідач наголосив, що відсутність хоча б однієї з цих умов вказує на те, що регресний позов, який повинен ґрунтуватися на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобовязаннях, є безпідставним, а відтак не може бути задоволений судом.

При цьому він, посилаючись на конкретні рішення Верховного суду України, наголосив, що якщо судами, встановлено, що факт настання страхового випадку ніким не оспорюється; він зафіксований правоохоронними органами; відповідач, як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування, тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі повинно базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Враховуючи наведене, представник відповідача вказав, що:06.06.2017 р. (на другий робочий день після ДТП) позивач був письмово повідомлений про настання страхового випадку потерпілим ОСОБА_2; позивач не був позбавлений можливості встановити факт ДТП, причини та обставини її настання, визначити розмір заподіяної шкоди, позивач визнав випадок страховим та здійснив виплату страхового відшкодування За таких обставин відповідач просив у задоволенні позову відмовити.

Одна наведені підстави суд вважає непереконливими, а тому такими що не можуть бути покладені в обґрунтування судового рішення.

Статтею 1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана майну фізичної чи -юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір оренди, підряду тощо) володіє транспортним засобом.

За приписами п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду,яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до абз. «ґ» п.п. 38.1.1. п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП пригоду якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

За приписами підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 вказаного Закону, у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій ТЗ, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше 3-х робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про ДТП, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Отже, обовязок повідомити страховика про ДТП встановлений законодавством і покладений на страхувальника, а тому посилання відповідача на те, що про ДТП яке трапилось повідомив потерпілий ОСОБА_2 не може бути взятий до уваги, оскільки цей обовязок був покладений на ОСОБА_1, яка повинна була виконувати договір страхування у належний спосіб та строки.

Не виконання відповідачкою цієї вимоги законодавства та договору є підставою для подання позову про відшкодування шкоди у разі необґрунтованих виплат. Відповідно до правового висновку Верховного суду України, який міститься у постанові від 13.02.2014 року неузгодженість нумерації підпунктів пункту 33.1 статті 33 та підпунктів пункту 38.1 статті 38 Закону, після внесених до них змін Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-УІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування», не може обмежувати встановлене статтею 38 Закону право страховика подати регресний позов до страхувальника у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, а тому й не може бути підставою для відмови в задоволенні такого позову.

Частина 1 статті 1191 ЦК України передбачає, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Постановою Верховного суду України по справі №753/16740/15-ц від 31.05.2017р. зазначено що, ухвалюючи рішення про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу, суди повинні зясовувати чи було повідомлено страховика про ДТП, а в разі відсутності такого повідомлення встановити з яких причин, чи можна вважати такі причини поважними та чи є документальне підтвердження цих причин.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 не повідомила у письмовому вигляді позивача про настання страхової події протягом 3-х робочих днів після настання ДТП, ніяких доказів поважності пропуску строку відповідач суду не надала, а тому суд вважає, що у позивача, після виплати страхового відшкодування на користь потерпілої особи, виникло право вимоги до відповідача про відшкодування завданої шкоди.

При поданні позову позивач сплати судовий збір 1762.00 грн., суд прийшов до висновку, що позов є обґрунтований, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судовий збір в повному обсягу.

Керуючись ст.ст. 1166, 1191 ЦК України, ст.ст.22,29,33,35,38 Закону «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст.2-13,76-80,141,258,263-265,266 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (код НОМЕР_5) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» суму страхового відшкодування в розмірі 13 009,70 (тринадцять тисяч девять гривень 70 коп.) гривень та судовий збір в розмірі 1762,00 гривень., а всього 14 771.70 грн.

Копію направити сторонам у справі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до палати по цивільним справам Апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги на протязі 30 днів з дня проголошення рішення.

Суддя: Кириченко П.Л.