Дата документу 14.11.2018 Справа № 332/914/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 332/914/17 Головуючий у 1 інстанції
№ провадження 22-ц/807/770/18 Сінєльнік Р.В.
Доповідач: Бєлка В.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2018 року м. Запоріжжя

Запорізький Апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Гончар М.С.

Онищенко Е.А.

За участю секретаря: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 01 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору, посилаючись на те, що між нею та ПАТ «УкрСиббанк» було підписано договір про надання споживчого кредиту № 0 від 19.09.2006 року.

Зазначений договір підписано сторонами із визначенням їх змісту на основі стандартної форми, запропонованої банком для будь-яких клієнтів-фізичних осіб.

Відповідно до п.1.1, 1.4 цього договору банк зобов'язався надати позивачу кредитні кошти шляхом зарахування коштів на рахунок для подальшого використання, у вигляді строкового кредиту у сумі 17 454 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,3% річних, але так їх позивачу не надав.

Вказує на те, що підписання даного договору про надання споживчого кредиту стало наслідком чисельного порушення норм чинного законодавства та прав споживача фінансової послуги у вигляді кредиту з боку ПАТ «УкрСиббанк», а саме: не визначено кредитним договором № 0 від 19.09.2006 року істотні умови споживчого кредитування зокрема: кредитодавець у кредитному договорі не зазначив про дату видачі кредиту; кредитодавець перед укладенням кредитного договору не надав позичальнику в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту тощо; кредитодавець не отримав письмове підтвердження від позичальника про його ознайомлення з інформацією про умови кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту тощо; у кредитному договорі або додатку до нього не наданий детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача тощо (документ відсутній); кредитний договір або додаток до нього не містять графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, щомісяця, щокварталу тощо) у розмірі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом, у якому повинна бути розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом; кредитодавець не попередив споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором в іноземній валюті несе споживач; у кредитному договорі не зазначено номер основного поточного рахунку позичальника для надання кредиту як це передбачено п.3.4 Постанови НБУ №168, також відсутній додатковий поточний та позичковий рахунок.

Відповідач вимагає виконання договору, як дійсного.

Вважає такі дії відповідача істотним порушенням законодавства та умов договору і вважає необхідним визнання договору недійсним.

Зазначає, що під час укладення договору про надання споживчого кредиту № 0 від 19.09.2006 року банк ввів її в оману стосовно інформації, яка стосується дати надання (видачі) кредитних коштів, складу кількості та порядку їх надання банком, стосовно очікуваного результату від отримання споживчого кредиту та його сукупної вартості.

Вказує, що при укладенні договору про надання споживчого кредиту № 0 від 19.09.2006 року банком не надано інформації щодо реальної процентної ставки, загальної вартості кредиту, не зазначено порядок повернення коштів за таким договором про надання споживчого кредиту, що містить ознаки нечесної підприємницької практики і порушує права позивача як споживача кредитних послуг, адже надана інформація створювала помилкове уявлення про ціну фінансової послуги, і тягне за собою визнання договору про надання споживчого кредиту № 0 від 19.09.2006 року недійсним.

Також при укладенні договору про надання споживчого кредиту № 0 від 19.09.2006 року, банк ввів позивача в оману щодо такої істотної умови договору як його ціна, абсолютне значення кредиту та реальної відсоткової ставки з метою привернення уваги саме цього кредитора.

Додатково, як на підставу недійсності правочину, вказує, що ознаками здійснення банком дій із нечесної підприємницької практики при укладенні договору про надання споживчого кредиту № 0 від 19.09.2006 року є також невиконання переддоговірної роботи і недотримання положень ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Посилаючись на зазначені обставини просила визнати недійсним кредитний договір №0 від 19.09.2006 року підписаний ОСОБА_3 та ПАТ «Укрсиббанк».

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17 серпня 2017 року по справі призначено судово-економічну експертизу.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 01 червня 2018 року в задоволені позовних вимог відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивують тим, що належним чином не перевірено доводів та заперечень сторін, не досліджено належність, допустимість, достовірність кожного доказу, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, не надано належної правової оцінки висновку проведеної у справі експертизи та висновків по усіх питаннях цього висновку, унаслідок чого дійшов до встановлення помилкових висновків, які засновані на припущеннях. Просила суд задовольнити апеляційну скаргу, рішення суду скувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник ПАТ «УкрСиббанк» - Синявський О.В. подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що доводи апеляційної скарги не спростовують законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції та не свідчать про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права. Просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову у цій справі у повному обсязі суд першої інстанції виходив із необґрунтованості та недоведеності позовних вимог позивача у цій справі.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки основані на доказах, поданих сторонами, які оцінені судом у відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, до встановлених правовідносин вірно застосовані норми матеріального права, відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що 19 вересня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 для особистих потреб, а саме придбання квартири за адресою: АДРЕСА_1, згідно п. 1.1. якого, банк зобов'язався надати позичальнику, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 17 454 долара США, що дорівнює еквіваленту 88 142 грн. 70 коп. та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим договором.

Задля виконання зазначеного договору, 18 вересня 2006 року, на підставі заяви ОСОБА_3, між АКІБ «УкрСиббанк» та позивачем було укладено Договір № 24 банківського рахунку, яким відкрито поточний рахунок в національній валюті та поточний валютний рахунок № НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_3

Відповідно до виписки за кредитним договором від 19 вересня 2006 року відповідач, на виконання п. 1.4. договору про надання споживчого кредиту № 0, перерахував на зазначений вище рахунок, належний ОСОБА_3, 17 454 доларів США, що дорівнює еквіваленту 88 142 грн. 70 коп.

19 вересня 2006 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1. Продаж здійснено за 88 375 грн.

Того ж дня між ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір іпотеки № 0/З, яким забезпечено виконання договору про надання споживчого кредиту № 0 від 19 вересня 2006 року шляхом передачі відповідачу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, в іпотеку.

Відповідно до копій заяв на переказ готівки за кредитним договором № 0 та виписці за картковим рахунком ОСОБА_3 вбачається, що позивач протягом 10 років здійснювала погашення за вищезазначеним кредитним договором.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено факту неотримання кредиту від банку, що в свою чергу не є підставою для визнання кредитного договору недійсним.

Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Колегія суддів вважає, що відповідачем доведено факт виконання банком зобов'язань, покладених на нього кредитним договором.

Що стосується посилання позивача в апеляційній скарзі на неврахування судом першої інстанції висновку експерта, яким визнано порушення збоку банку, які можуть бути підставою для визнання кредитного договору недійсним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що враховуючи правову позицію, викладену Верховним Судом в постанові від 11 квітня 2018 року по справі № 383/502/15 (провадження № 61-1536св17), що такі висновки експерта не можуть бути підставою для визнання всього договору недійсним, оскільки у випадку безпідставного перерахування позивачем на користь банку кредитних коштів, які позивач, як він вважає, не отримував від банку, позивач має право на проведення відповідного перерахунку, або повернення помилково сплачених ним кредитних коштів, або пред'явлення позову до банку про стягнення кредитних коштів від банку на виконання кредитного договору. Але у будь-якому випадку подібні доводи позивача про, нібито, неотримання позивачем кредиту, не є підставою, з урахуванням обставин по цій справі, для визнання договору недійсним.

Що стосується невизнання позивачем умов кредитного договору, а саме факт необізнаності ОСОБА_3 про реальний розмір відсоткової ставки, колегія суддів не бере до уваги дані доводи, оскільки протягом 2010 - 2017 років позивачем здійснювалася сплата за спірним кредитним договором, чим визнано його умови та обов'язки покладені на позивача, як позичальника.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, а тому суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 01 червня 2018 року по цій справі залишити без змін.

Дата складання повної постанови 19 листопада 2018 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: В.Ю. Бєлка

Судді: М.С. Гончар

Е.А. Онищенко