Номер провадження: 22-ц/785/4404/18
Номер справи місцевого суду: 496/2932/14-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.

суддів: Калараша А.А., Погорєлової С.О.

за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 19 лютого 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_5 територіального управління юстиції в Одеській області,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2018 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 звернувся до Біляївського районного суду Одеської області зі скаргою на дії Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_5 територіального управління юстиції в Одеській області, в якій просив поновити строк на зверненя до суду, визнати дії державного виконавця щодо винесення постанов про відкриття виконавчого провадження, про накладення арешту на майно боржника, про звернення стягнення на заробітну плату протиправними та скасувати їх.

Заявник посилається на ті обставини, що постанови державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_5 територіального управління юстиції в Одеській областіє незаконними, оскільки боржник не проживає в Приморському районі м.Одеси, майно, яке належить їй та місце роботи знаходяться в інших районах м.Одеси, тому державний виконавець Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_5 територіального управління юстиції в Одеській областіне мав законних підстав відкривати виконавче провадження та вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення суду. Крім того, як зазначає заявник, державний виконавець наклав арешт на все майно, яке належить боржнику ОСОБА_2, сума якого перевищує розмір, що підлягає стягненню для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 19 лютого 2018 року скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Поновлено строк розгляду скарги, як такий, що пропущений з поважних причин. В решті вимог відмовлено.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 19 лютого 2018 року в частині відмови скаржнику у визнанні протиправними дій державного виконавця щодо винесення постанови про арешт майна боржника та скасування цієї постанови, та просив задовольнити вимоги в цій частині, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Як вбачається з матеріалів справи, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 звернувся до Біляївського районного суду Одеської області зі скаргою на дії Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_5 територіального управління юстиції в Одеській області, в якій просив поновити строк на зверненя до суду, визнати дії державного виконавця щодо винесення постанов про відкриття виконавчого провадження, про накладення арешту на майно боржника, про звернення стягнення на заробітну плату протиправними та скасувати їх.

Відповідно до ухвали Біляївського районного суду Одеської області від 19 лютого 2018 року, суд розглядав вимоги заявника лише в частині поновлення строку звернення зі скаргою до суду та вимоги щодо законності відкриття державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_5 територіального управління юстиції в Одеській області виконавчого провадження, з якими, під час судового засідання скаржник погодився та не заперував, що державним виконавцем не порушено вимог Закону щодо місця відкриття виконавчого провадження.

Проте, з ухвали суду не вбачається, що суд першої інстанції розглядав інші вимоги скаржника - щодо визнання протиправними дій державного виконавця щодо винесення постанов про арешт майна боржника, про звернення стягнення на заробітну плату та скасування цих постанов.

Описова та мотивувальна частина оскаржуваної ухвали не містять мотиви, з яких суд дійшов до висновку щодо наявності підстав для відмови скаржнику у задоволенні вимог щодо визнання протиправними дій державного виконавця щодо винесення постанов про арешт майна боржника, про звернення стягнення на заробітну плату та скасування цих постанов.

Описова та мотивувальна частина не містить посилання на вищевказані вимоги скаржника та надані ним докази, які мали бути досліджені.

Дані вимоги скаржника в ухвалі суду не згадуються, суд першої інстанції їх не досліджував та не розглядав.

Відповідно до ч.1-3 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст.265 ЦПК України рішення суду складається з вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин.

У вступній частині рішення зазначаються:

1) дата і місце його ухвалення;

2) найменування суду;

3) прізвище та ініціали судді або склад колегії суддів;

4) прізвище та ініціали секретаря судового засідання;

5) номер справи;

6) імя (найменування) сторін та інших учасників справи;

7) вимоги позивача;

8) прізвища та ініціали представників учасників справи.

В описовій частині рішення зазначаються:

1) стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача;

2) заяви, клопотання;

3) інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо).

У мотивувальній частині рішення зазначаються:

1) фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини;

2) докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення;

3) мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику;

4) чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду;

5) норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування;

6) норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування.

У резолютивній частині рішення зазначаються:

1) висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог;

2) розподіл судових витрат;

3) строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження;

4) повне найменування (для юридичних осіб) або імя (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків сторін (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України.

Відповідно до ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Якщо поза увагою доводів апеляційної скарги залишилася очевидна незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції у справах окремого провадження, суд апеляційної інстанції переглядає справу в повному обсязі.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ч.1 п.6 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 п.1,2 ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими.

На підставі наведеного, колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги щодо наявності підстав для скасування ухвали Біляївського районного суду Одеської області від 19 лютого 2018 року в частині відмови у задоволенні вимог щодо визнання протиправними дій державного виконавця щодо винесення постанов про арешт майна боржника, про звернення стягнення на заробітну плату та скасування цих постанов, з тих підстав, що суд першої інстанції їх не досліджував та не розглядав та вважає за необхідне передати справу в цій частині для продовження розгляду.

Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.367, 374, 379, 381, 383 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 19 лютого 2018 року в частині відмови у задоволенні вимог щодо визнання протиправними дій державного виконавця щодо винесення постанов про арешт майна боржника, про звернення стягнення на заробітну плату та скасування цих постанов- скасувати та передати справу в цій частині до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті заявлених позовних вимог.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 24.05.2018.

Головуючий: О.М. Таварткіладзе

Судді: А.А. Калараш

ОСОБА_7