Справа № 183/3059/18
№ 2/183/2315/18
12 листопада 2018 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді Сороки О.В.,
при секретарі Пономаренко О.О.,
розглянувши, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - Будинкоуправління №2 Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
25 травня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що йому, як квартиронаймачу, та членам його сім'ї на підставі ордеру №256 від 08.10.1996 року було надано право на зайняття житлової квартири АДРЕСА_1. У цій квартирі вони разом з дружиною та сином проживали разом до 2002 року, після чого дружина виїхала до іншого місця проживання. Син залишився проживати з позивачем. У 2006 році дружина повернулася до смт. Черкаське, позивач з нею розірвали шлюб, і вона разом з сином забрали всі свої особисті речі та виїхали з квартири. З того часу син теж не проживає у квартирі.
Таким чином позивач вважає, що відповідачі вже давно втратили інтерес до цієї квартири, не цікавляться її станом, не беруть участі у її утриманні та оплаті комунальних послуг, але через те, що відповідачі залишаються бути зареєстрованими у спірній квартирі, він змушений дорожче сплачувати за деякі комунальні послуги, зокрема за оренду квартири та за опалення. У зв'язку з зазначеним позивач, посилаючись на ст.ст. 71,72 ЖК України, просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування зазначеним вище житловим приміщенням.
23 червня 2018 року ухвалою суду відкрито провадження у справі. За результатами підготовчого провадження відповідною ухвалою суду справу призначено до судового розгляду по суті.
Позивач в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності, згідно якої позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідачі в судове засідання не з'явилися, вважаються такими, що повідомлені належним чином, оскільки судові повістки направлялися за місцем їх реєстрації, а також шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи.
Представник третьої особи в судове засідання також не з'явився, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти задоволення позову.
Згідно з ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.
Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що на підставі ордеру № 256 від 08.10.1996 року ОСОБА_1 на сім'ю, яка складається 2 чоловік (дружина та син), Гвардійською КЄЧ району було надано право на заняття квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11).
В зазначеній квартирі зареєстровані - основний квартиронаймач ОСОБА_1, його колишня дружина ОСОБА_2 та син ОСОБА_3, що стверджується довідкою про склад сім'ї (а.с.10).
Суду подано копію свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 у відповідності до якого шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбу зроблено відповідний актовий запис за № 66 від 23.04.2008 року (а.с.6) .
Станом на 14.06.2018 року реєстрація відповідачів по справі - ОСОБА_2, ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1 підтверджується також відомостями з відділу адресно-довідкової роботи Управління паспортної роботи громадянства та реєстрації фізичних осіб ГУ ДМС України у Дніпропетровській області (а.с.15,16).
Відповідно до ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його родини за ним зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців, а ст. 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, проводиться виключно в судовому порядку.
Суду надано акт, затверджений начальником Будинкоуправління №2 Гвардійської КЕЧ району від 18.05.2018 року, у відповідності до якого члени комісії, а також сусіди підтвердили факт не проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в спірній квартирі понад встановлений законодавством шестимісячний строк без поважних причин, при цьому будь-яких заяв від них про продовження строку їх відсутності в квартирі понад шість місяців з поважних причин до Будинкоуправління № 2 Гвардійської КЕЧ району не надходило (а.с.9). Про фактичне не проживання відповідачів за вказаною адресою з 2006 року свідчить також акт, складений 29.09.2016 року та 22.12.2017 року депутатом Черкаської селищної ради, в присутності сусідів (а.с.7,8)
У відповідності до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Як випливає із зазначеної норми закону, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно при позбавлення права власності на житлове приміщення, позбавленні права користування житловим приміщенням, визнанні особи безвісно відсутньою, оголошенні фізичної особи померлою.
З огляду на те, що Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15).
Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, суд вважає, що ОСОБА_2, ОСОБА_3 не проживаючи в наданому їм житловому приміщенні понад шести місяців, втратили право користування ним, з підстав, визначених ст.71 ЖК України. Даних про наявність будь-якої домовленості між позивачем та відповідачами з приводу користування житловим приміщенням, а також доказів про поважність причин відсутності відповідачів у житловому приміщенні за місцем реєстрації суду не надано.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 4, 12,76,81,89, 141, 223, 263, 265,280 ЦПК України, ст.ст. 71, 72 Житлового кодексу України, -
Позов ОСОБА_1, - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Сорока О.В.