Справа№ 640/1990/18
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" листопада 2018 р.
Київський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді Нев'ядомського Д.В.
при секретарі Гончарові О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_1) до ОСОБА_2 (місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_1) про виселення без надання іншого житлового приміщення ,-
У судове засідання позивач та представник позивача з»явились, уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовільнити.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з»яввися, повідомлений своєчасно та належним чином про дату та час судового засідання, відзив на позовну заяву не надав.
Суд ухвалює про заочний розгляд справи відповідно до вимог ст.ст.280,281 ЦПК України, про що не заперечував позивач.
Вислухавши сторони та дослідивши письмові докази у справі, допитавши свідків, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з такого.
Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 17 квітня 2013 року шлюб між позивачкою та відповідачем був розірваний,копія рішення міститься в матеріалах справи.

У цьому будинку відповідно до відомостей (довідки) про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні / будинку осіб від 16.01.2018 року на даний час зареєстровані та проживають: ОСОБА_1 - власниця цього житлового будинку, колишній чоловік ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 ; син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, донька- Васильєва ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3.

В судовому засіданні були допитані свідки:Гайдук ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які підтвердили що відповідач приходить до будинку, приводить своїх друзій, пиячить , на прохання покинути домоволодіння не реагує.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не є власником будинку за адресою: вул. Шишківська буд.30 у м. Харкові , добровільно не виселяється.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ч.1 ст. 319 ЦК України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року, відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

При виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 16.11.2016 року по справі №6-709цс16, про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

А згідно ч.3 ст.116 ЖК УРСР, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання регулюються спеціальним нормативно-правовим актом, а саме:Законом України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», за нормами ст. 7 якого, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Згідно з ч. 7 ст. 41 Конституції України використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію й природні якості землі.

Власник на свій розсуд володіє, користується та розпоряджається майном, що йому належить. Власник має право здійснювати стосовно свого майна будь-які дії, що не протирічать закону.

При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення без надання іншого житлового приміщення підлягають задоволенню ,оскільки відповідач не є власником зазначеного майна.

Згідно ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 704, 80 грн.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 7, 10, 76, 133, 244-245,280 ЦПК України, -

В и р і ш и В:

Позов ОСОБА_1 ( місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_1) до ОСОБА_2 (місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_1) про виселення без надання іншого житлового приміщення -задовольнити в повному обсязі.

Виселити без надання іншого житлового приміщення ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 ІПН НОМЕР_1 з належного на праві приватної власності ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 ІПН НОМЕР_2 будинку за адресою : м.Харків вул.. Шишківська буд. 30.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 ІПН НОМЕР_2 судовий збір в сумі 704, 80 (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його оголошення та в порядку ст. 354 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача з додержанням вимог ст. 284 ЦПК України.

Повний текст заочного рішення складений 16.11.2018 року.

Суддя Д.В. Нев'ядомський