РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/6221/18

Провадження № 2/643/4001/18

20.11.2018 р. м.Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі: головуючого судді Горбунової Я.М., за участю секретаря Арестової І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, третя особа: КП «Жилкомсервіс» про визнання права користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати за ним право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою 140 в житловому будинку № 33 по вулиці Владислава Зубенка у м. Харкові загальною площею 16,8 м.кв., жилою 10,5 м.кв.

В обґрунтування позову зазначив, що він проживає за зазначеною адресою з 2002 року. Це житлове приміщення було надане йому в зв'язку з працевлаштуванням до ПАТ "Промбуд-2". Після чого одразу був укладений з обслуговуючим підприємством "Промжитлосервіс-2" договір найму житлового приміщення та відкритий особовий рахунок № 119480759 на його ім'я. Також ним був укладений договір про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води з КП "Харківські теплові мережі" № 175/20236 від 01.11.2014 р. та договір про користування електричною енергією. Заборгованість по сплаті за комунальні послуги відсутня. Правомірність вселення та проживання його в спірній квартирі, встановлені також рішенням Московського районного суду м. Харкова від 27.03.2017 р. у справі № 643/13009/16-ц, яке набрало законної сили.

Позивач надав суду заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Представник відповідача в своєму відзиві проти позову заперечував та зазначив, що вразі якщо за ОСОБА_1 буде закріплено квартиру АДРЕСА_1, будуть фактично значно поліпшені його житлові умови за відсутності обєктивних умов цього робити, замінивши орган місцевого самоврядування, тобто Харківську міську раду. Позивачем не надано доказів, що він має право у відповідності до ст. 34 Житлового кодексу Української РСР на таке поліпшення. Позивач взагалі не надав докази звернення із заявою про визнання права користування житловим приміщенням до Харківської міської ради, не отримував відмови Харківської міської ради з цього питання, а отже права позивача не були порушенні. Не надано також доказів щодо відсутності у власності або користуванні позивача інших жилих приміщень в м. Харкові. Позивачу не видавався ордер на займану ним квартиру, а тому відповідно до ст. 54 Житлового кодексу України в нього не має законних підстав на мешкання за зазначеною адресою.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, повідомлявся про час та місце розгляду справи вчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Дослідивши докази, надані сторонами, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Предметом спору є квартира № 140 (раніше кімната в гуртожитку № 65) загальною площею 16.8 кв.м. (житловою 10, 5 кв.м.), в будинку № 33 по вул. Владислава Зубенка (ранішеТимурівців) в м.Харкові, який на даний час є обєктом комунальної власності територіальної громади міста Харкова згідно рішення 27 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 20.11.2013 р. «Про комунальну власність міста». Житловий будинок перебуває на балансі комунального підприємства «Жилкомсервіс».

Позивач просить суд визнати за ним право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_2 так як він правомірно тривалий час проживає в даній квартирі і користується даним житлом, між тим, його право користування відповідачем не визнається, про що свідчить звернення відповідача в суд із позовом про виселення його із спірної квартири.

Враховуючи той факт, що він не має іншого житла, право власності на жодний обєкт нерухомості за ним не зареєстроване, і рішенням Московського районного суду м.Харкова від 27.03.2017 р. встановлений факт, що договір найму житла є таким, що продовжує свою дію, то відповідно до положень ст. 41, 47 Конституцій, ст. 61 ЖК України, ст. ст. 11, 15, 16, 61, 401, 402 ЦК України він має право на захист своїх невизнаних прав шляхом визнання за ним права користування житлом на підставі рішення суду.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 27.03.2017 р. відмовлено в задоволені позову Харківської міської ради до ОСОБА_1 про виселення з самоправно зайнятого житлового приміщення.

Зазначеним рішенням встановлено, що ОСОБА_1 оселився і фактично проживає з 2002 року в спірному житловому приміщенні. Вказане житло (на той час кімната № 65 у гуртожитку по вул.Тимурівців, 33 у м.Харкові) було надане йому в звязку з працевлаштуванням на ВАТ «Промбуд-2». В 2003 р. ОСОБА_1 звільнився з ВАТ «Промбуд-2», але продовжував проживати у наданій йому кімнаті, а з 29.04.2008 р. між ним та «Промжилсервіс-2» був укладений договір найму житлової площі кімнати № 65 в будинку № 33 по вул. Тимурівців у м.Харкові ( на даний час квартира АДРЕСА_3) строком до 30.04.2009 р. На момент вселення і в подальшому реєстрація місця проживання ОСОБА_1 за вказаною адресою здійснена не була, між тим з ним, як з особою, яка поживає за спірною адресою, укладено договори про надання послуг з централізованного опалення та центразізованного постачання гарячої води, про користування електричною енергією, які ОСОБА_2 здійснює плату за проживання. 22.04.2008 р. ОСОБА_1 було попереджено про необхідність виселення з займаної кімнати, разом з тим, вже 29.04.2008 р. між ним та ДП «Промжитлосервіс-2», як зазначено вище, було укладено договір, що в чергове підтверджує факт правомірного та узгодженого з підприємством проживання ОСОБА_1 на спірній житловій площі. Таким чином, судом зроблено висновок, що відповідно до положень ч.1 ст. 822 ч.1 ЦК України договір найму житлової площі від 29.04.2008 р. пролонгувався і є таким, що діє й на тепер, а проживання ОСОБА_1 в квартирі є правомірним.

Дане рішення суду залишено без зміни ухвалою апеляційного суду Харківської області від 11.10.2017 р. і набрало чинності.

Під час розгляду даної справи суду не надано доказів того, що в подальшому ( після рішення Московського районного суду м.Харкова від 23.03.2017 р.) даний договір найму житла був розірваний, чи була здійснена заміна наймача у договорі найму, або ОСОБА_1 як наймач відмовився від укладання договору на новий строк, що свідчить про той, факт що відповідно до положень ч.1 ст. 822 ЦК України договір є пролонгованим і діє на тих самих умовах і на даний час.

Відповідно до положень ст. 814 ЦК України у разі зміни власника житла, переданого у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця.

Таким чином, при зміні власника житла з ПАТ "Промбуд-2" на територііальну грмаду м.Харкова в особі його представницького органу Харківської міської ради до нового власника перейшли права та обов'язки за договором найму житла, укладеного між ОСОБА_3 та "Промжитлосервіс-2" як обслуговуючої організації. І питання упорядкування правовідносин за діючим договором найму житлового примішення та його юридичного переоформлення, вирішення питань, пов'язаних з його переукладанням, розірванням або іншим чином припиненням правовідносин, повинні вирішуватися новою обслуговуючою організаціює, на балансі якої на даний час перебуває будинок , а саме, КП "Жилкомсервіс".

Відповідно до ст. 41 Конституції України громадяни для задоволення своїх проблем можуть користуватися обєктами права державної та комунальної власності відповідно до закону.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за якими кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти у оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 9 ЖК УРСР житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Крім того, слід звернути увагу і на норми міжнародного законодавства, які регулюють дану сферу правовідносин. Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п.1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобовязання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі PowelI and Rayner v. The U.K від 21.02.1999 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. The U.K від 24.11.2986 р.), так і на наймача ( рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.)

Відповідно до ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини, а також інші юридичні факти.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а способом захисту, може бути, зокрема, визнання права.

Таким чином, суд вважає, що позивач ОСОБА_1 довів суду правомірність свого проживання у спірному житловому приміщенні на підставі договору найму житла, який на даний час є чинним, і має право на проживання в спірній квартирі, а оскільки таке право заперечується відповідачем, то належним способом захисту прав позивача відповідно до ст. 16 ЦК України, є визнання за ним права користування житлом.

Посилання позивача на обгрунтування своїх вимог на ст.ст. 401, 401 ЦК України суд вважає необгрунтованими, оскільки, дані норми права регулюють інші правовідносини. Між позивачем та відповідачем в даному спорі не виникло правовідносин, пов'язаних з сервітутом ( правом користування чужим майном), а як зазначено вище, правовідносини виникли на підставі договору найму житла.

Доводи відповідача, викладені у відзиві, суд вважає необгрунтованими і такими, що не спростовують висновки суду.

Так, доводи відповідача про відсутність доказів того, що у власності та користуванні позивача не перебуває іншого житла, спростовуються наданим суду витягом з Державного реєстру речових прав про відсутність зареєстрованих обєктів нерухомості за ОСОБА_1, а наявність іншого житла в користуванні повинна бути доведена самим відповідачем, між тим таких доказів суду не надано. Крім того, сам факт наявності такого житла не позбавляє позивача права користуватися іншим житлом на підставі договору.

В частині доводів відповідача про відсутність ордеру на право поселення у дану квартиру, що серед іншого є підставою для відмови у позові, суд зазначає, що в силу постійного розвитку цивільних правовідносин і, зокрема, розширення відносин у сфері житлових прав громадян, доповнення регулювання цих відносин поряд з нормами житлового права нормами цивільного права, враховуючи положення ст. 11 ЦК України, відносно того, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори, то відсутність ордеру на житло в даному випадку не є підставою для відмови позивачу у визанні за ним права на проживання в житловому приміщенні за договором найму.

Необгрунтованими також суд вважає доводи відповідача про порушення в разі визнання за позивачем права користування житлом положень ст. 34 ЖК УРСР, так як в даному випадку позивач не ставить питання про право на одержання житлового приміщення як особа, яка потребує поліпшення житлових умов, а лише просить закріпити існуючі правовідносини у сфері найму жила.

На підставі викладенного, керуючись ст.ст. 4, 5, 10-13, 76-81, 89, 141, 264-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою 140 в житловому будинку № 33 по вулиці Владислава Зубенка у м. Харкові загальною площею 16,8 м.кв., жилою 10,5 м.кв.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом пятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код не відомий, серія і номер паспорта МН №640762, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідачі: Харківська міська рада, , 61003, м. Харків, м-н Конституції, 7.

Третя особа: КП «Жилкомсервіс», , 61052, м. Харків, вул. Конторська, 35.

Суддя: Я.М.Горбунова