Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
провадження №22ц/778/1563/18
головуючий у 1 інстанції: Фунжий О.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2018 року місто Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.
суддів:Крилової О.В.
Онищенко Е.А.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя, ухвалене в м. Запоріжжі 13 грудня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 10 червня 2007 р. позивач уклав з відповідачем кредитний договір, за яким банк надав відповідачеві кредит у розмірі 2 388 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, комісією на умовах, передбачених договором. Відповідач свої обов'язки за договором не виконує, в зв'язку з чим станом на 5 червня 2013 р. виникла заборгованість на суму 1 617,62 грн. - за кредитом, 13 294,60 грн. - по процентам за користування кредитом, 702,12 грн. - по комісії за користуванням кредитом; 15 010,29 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 500 грн. - фіксована частина штрафу, 1 531,23 грн. - процентна складова штрафу, усього 32 655,86 грн., які позивач просить стягнути з відповідача. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати на сплату судового збору в сумі 326,56 грн.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4, на користь ПАТ КБ «Приватбанк», заборгованість за кредитним договором № ZPXRRX03080254 від 10 червня 2007 р.: 1 617,62 грн. - за кредитом; 13 294,60 грн. - по процентам за користування кредитом; 702,12 грн. - по комісії за користуванням кредитом; 1 366,04 грн. - пеню за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; усього 16 980,38 грн. У задоволені решти позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_4, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду, ухвалити нове, про відмову у задоволенні позову.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області справу призначено до апеляційного розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ст. 369 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року.

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права

Як вбачається з матеріалів справи, 10 червня 2007 р. Закрите акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство (ПАТ) «Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_4 відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України уклали кредитний договір, за яким банк надав позичальнику кредит у розмірі 2 388 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, а позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, комісією на умовах, передбачених договором. (а.с.4-15)

Наданими позивачем документами встановлено, що станом на 5 червня 2013 р. виникла заборгованість на суму 1 617,62 грн. - за кредитом, 13 294,60 грн. - по процентам за користування кредитом, 702,12 грн. - по комісії за користуванням кредитом; 15 010,29 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 500 грн. - фіксована частина штрафу, 1 531,23 грн. - процентна складова штрафу, усього 32 655,86 грн., які позивач просить стягнути з відповідача. (а.с. 3).

Відповідач звернувся до суду до ухвалення рішення із заявою про застосування позовної давності (а.с. 44-46).

Задовольняючи частково позов, суд попередньої інстанції прийшов до висновку, що останній платіж в погашення заборгованості відповідачем здійснено 11 квітня 2012 р. в сумі 760 грн. шляхом списання з іншого рахунку відповідача, що підтверджується випискою з рахунку. А оскільки позивач звернувся до суду з цим позовом 27 червня 2013 р., то срок позовної давності не пропущено.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, згідно зі статтями 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Статтею 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа.

Як встановлено судом попередньої інстанції, кредит у сумі 2388 грн. відповідач отримав 10 червня 2007 року. Відповідно до розрахунків банку жодних погашень з цієї дати за договором відповідач особисто не здійснював.

Відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою.

Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення, не дивлячись на таку згоду в майбутньому передбачену в договорі.

Дійшовши висновку про погашення боргу шляхом списання банком грошових сум, суд першої інстанції не встановив: чи було волевиявлення боржника на погашення такого боргу, чи знав боржник про таке погашення та чи схвалив такі дії.

Однак таких доказів кредитор суду не надав, вони відсутні і в матеріалах справи.

Таким чином, банк у такому випадку діяв без згоди відповідача на конкретну банківську операцію. Надання таких згод у майбутньому при укладенні договору, не може вважатись такою згодою, в розумінні статті 264 ЦК України і вказувати на переривання перебігу позовної давності, оскільки в тому числі дії кредитора по списанню коштів з інших рахунків перед зверненням з позовом до суду в таких випадках можуть бути навмисними.

Таким чином перебіг трирічного строку позовної давності у даних правовідносинах необхідно відліковувати, з липня 2008 року, з дати несплати чергового платежу за договором.

Банк з даним позовом у цій справі про стягнення заборгованості звернувся у червні 2013 року, тобто поза межами строку позовної давності, встановленого законом, що відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, враховуючи, що відповідач вказує на це у відповідному клопотанні, а позивач не зазначає причин пропуску такого строку.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. З урахуванням викладеного, інші вимоги позову про стягнення процентів, пені та штрафних санкцій також задоволенню не підлягають.

Умови договору про збільшений строк позовної давності, не можна вважати домовленістю сторін, оскільки доказів укладання договору з відповідачем на вказаних умовах суду не надано, як і доказів, що на момент укладення договору діяли саме в надані суду редакції Умови і правила надання банківських послуг.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року (справа №6-14цс14) та від 18 червня 2014 року (справа №6-61цс14), від 8 листопада 2017 року (справа №6-2891цс16).

Таким чином доводи апеляційної скарги в частині пропуску кредитором строку звернення до суду є обґрунтованими, а враховуючи те, що на поважність причин пропуску кредитор взагалі не посилався, апеляційний суд вважає рішення суду попередньої інстанції таким, що підлягає скасуванню з ухваленням постанови про відмову в позові банку в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2017 року скасувати та прийняти постанову про відмові в позові Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 15 травня 2018 року.

Головуючий, суддя-доповідач

судді: