Постанова

Іменем України

16 травня 2018 року

м. Київ

справа № 346/5106/15-ц

провадження № 61-3687 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Висоцької В. С., Мартєва С. Ю., Пророка В. В. (суддя-доповідач), Фаловської І. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач-ОСОБА_6,
представник позивача-ОСОБА_7,
відповідачі-Дебеславцівська сільська рада Коломийського району Івано-Франківської області,
-Коломийська районна державна адміністрація Івано-Франківської області,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області у складі судді Обідняка В. Д. від 18 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області у складі суддів: Соколовського В. М., Беркій О. Ю., Пнівчук О. В., від 10 травня 2016 року.

Встановив:

У листопаді 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Дебеславцівської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, Коломийської районної державної адміністрації Івано-Франківської області про стягнення компенсації та визнання незаконним і скасування рішення.

Позовна заява ОСОБА_6 мотивована тим, що він постійно проживає у АДРЕСА_1. Під час повені у 2008 році його житло було пошкоджено та стало непридатним для проживання, а тому рішенням Дебеславцівської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області від 15 лютого 2011 року позивача було поставлено на чергу на квартирний облік для отримання, купівлі житла на вторинному ринку.

ОСОБА_6 є ветераном війни-інвалідом 1 групи, в зв'язку з чим має право на пільги, встановлені законодавством, а тому відповідно має пільгу на позачергове забезпечення житлом осіб, які потребують поліпшення житлових умов, протягом двох років з дня взяття на квартирний облік.

Дворічний строк на забезпечення позивача житлом минув 15 лютого 2013 року, однак житло надано відповідачами не було.

ОСОБА_6 вважає що має право на грошову компенсацію у розмірі середньої ринкової вартості житлового будинку з загальною площею до 50 кв. м. або однокімнатної квартири в с. Дебеславці, Коломийського району і це становить 180 000 грн. Така грошова компенсація на переконання позивача має бути відшкодована відповідачами у рівних частинах, по 90 000 грн кожним.

Крім того, рішення Дебеславцівської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області № 30-3/2015 від 20 січня 2016 року позивача було знято з квартирного обліку як особи, яка користується правом позачергового одержання житла. ОСОБА_6 вважає це рішення незаконним, оскільки воно суперечить вимогам пунктів 26, 28 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року № 470. Зокрема, оспорюване рішення ухвалено за його відсутності як заінтересованої особи та без його відома. Також позивач зазначав, що оспорюване рішення суперечить вимогам статті 40 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) і порушує його цивільні права та інтереси.

На підставі наведеного, збільшивши позовні вимоги, ОСОБА_6 просив суд визнати незаконним та скасувати рішення Дебеславцівської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області від 20 січня 2016 року № 30-3/2015, стягнути з Дебеславцівської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області на його користь 90 000 грн, а також стягнути з Коломийської районної державної адміністрації Івано-Франківської області на його користь 90 000 грн.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 березня 2016 року в позові відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_6 скористався своїм передбаченим законодавством право на позачергове забезпечення житлом осіб, які потребують поліпшення житлових умов, ще в 1998 році, а в 2011 році його безпідставно було поставлено на чергу для отримання, купівлі житла на вторинному ринку, однак дану помилку Дебеславцівська сільська рада Коломийського району Івано-Франківської області виправила 20 січня 2016 року на позачерговій сесії і тому суд дійшов висновків про безпідставність позову та відмовив у його задоволенні.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 травня 2016 року рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 березня 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, ухвалено рішення у справі про відмову в позові з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

У касаційній скарзі, поданій до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_6 просить скасувати рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 травня 2016 року і ухвалити у справі нове рішення суду про задоволення позову.

Касаційна скарга ОСОБА_6 мотивована тим, що суди попередніх інстанцій безпідставно не застосували положення статті 58 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) (тут і далі ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій) (належність доказів), оскільки при розгляді справи суди послались на відповідь департаменту корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради від 08 лютого 2016 року № 6/6-27 і зазначили що позивач отримував ордер на право на заселення в квартиру як ветеран війни та інвалід 1 групи. Разом з тим, у зазначеній відповіді не міститься інформації про те що позивач отримував ордер на право на заселення в квартиру як ветеран війни та інвалід 1 групи. Відповідний ордер було одержано на квартиру в порядку загальної черги і тому позивач не використав свою пільгу гарантовану державою і це є предметом доведення при розгляді цієї справи. Відповідно до частини третьої статті 58 ЦПК України суд не повинен брати до уваги зазначену відповідь оскільки вона є доказом який не стосується предмета доказування.

Крім того позивач вважає, що судами не застосовано положення статті 213 ЦПК України, оскільки висновки судів про відмову в позові в частині вимог про стягнення компенсації за не надану гарантовану пільгу жодним чином не мотивовані.

Правом на подачу відзиву (заперечень) на касаційну скаргу інші учасники справи не скористалися.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 21 червня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до положень статті 388 ЦПК України (тут і далі ЦПК України в чинній редакції) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

24 січня 2018 року справу передано на розгляд Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга ОСОБА_6 підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення визначає Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»).

Відповідно до статті 4 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Питання щодо пільг ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту врегульовано Розділом III вказаного Закону.

Статтею 13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено перелік пільг особам з інвалідністю внаслідок війни. До таких пільг відноситься право на позачергове забезпечення житлом осіб, які потребують поліпшення житлових умов (пункт 18 статті 13 цього Закону).

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_6 посилався на порушення його права з боку відповідачів на позачергове забезпечення житлом як ветерана війни-інваліда 1 групи, гарантованого пунктом 18 статті 13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Разом з тим, обираючи спосіб відновлення такого права, позивач просив суд стягнути з відповідачів компенсацію вартості житла, яким він мав бути забезпечений.

Такі вимоги позивача є безпідставними, оскільки вказаним Законом позивач наділений правом на позачергове забезпечення житлом, а не на компенсацію вартості такого житла, і позов у цій частині є безпідставним.

При вирішенні спору в частині вимог позову про визнання незаконним та скасування рішення Дебеславцівської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області від 20 січня 2016 року № 30-3/2015 про зняття з квартирного обліку позивача як особи, яка користується правом позачергового одержання житла, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованих висновків про безпідставність таких вимог позивача. При цьому, апеляційний суд вірно вказав, що позивач просив скасувати дане рішення через його невідповідність вимогам пунктів 26, 28 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року № 470, і такі посилання є безпідставними, оскільки у позові не конкретизовано які саме вимоги (підпункти) пункту 26 Правил було в даному випадку порушено, а також, не доведено факту порушення вимог пункту 28 Правил. Зокрема, не доведено, що ОСОБА_6 не було запрошено на відповідне засідання (законодавством не передбачено форми здійснюється такого запрошення), позивач у 15-денний строк, а сааме 02 лютого 2016 року, був повідомлений про прийняте рішення і це зазначено у заяві про збільшення позовних вимог ОСОБА_6 (а. с. 55).

Також, позивач зазначав, що оспорюване рішення суперечить вимогам статті 40 ЖК України, однак апеляційний суд вірно вказав, що підстави позову у цій частині не доведено.

Посилання касаційної скарги на те, що суди попередніх інстанцій безпідставно не застосували положення статті 58 ЦПК України (належність доказів) при встановленні того, що ОСОБА_6 в 1998 році уже використав своє право на позачергове забезпечення житлом осіб, які потребують поліпшення житлових умов, а також про невідповідність оспорюваних судових рішень вимогам статті 213 ЦПК України не заслуговують на увагу, оскільки ці обставини не впливають на правильність висновків судів попередніх інстанцій про відмову в позові в частині вимог про стягнення грошових коштів через його безпідставність.

Слід зазначити, що касаційна скарга не містить посилань щодо законності/безпідставності висновків судів попередніх інстанцій про недоведеність позову в частині вимог про скасування спірного рішення Дебеславцівської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області від 20 січня 2016 року № 30-3/2015, а тому вважати висновки судів у цій частині позову помилковими чи безпідставними також підстави відсутні.

Оскільки доводи касаційної скарги не спростовують правильних і обґрунтованих висновків судів попередніх інстанцій про недоведеність і безпідставність позову, то судові рішення судів першої і апеляційної інстанцій за правилами статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Враховуючи, що судові рішення міськрайонного та апеляційного судів слід залишити без змін, а скаргу без задоволення, суд касаційної інстанції не має підстав для зміни розподілу судових витрат, понесених сторонами при розгляді справи судами попередніх інстанцій. Судовий збір за подання касаційної скарги не сплачувався і тому розподілу не підлягає. Іншими учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419, підпунктом 4 пункту 1 розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України,

Постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 травня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

С.Ю. Мартєв

В.В. Пророк

І.М. Фаловська

С.П. Штелик