ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/8002/16 Номер провадження 22-ц/814/242/18Головуючий у 1-й інстанції Шевська О.І. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2018 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Прядкіної О.В.,

суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І.,

секретаря Лимар О.М.,за участі: позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10 серпня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Шевської О.І. в м. Полтаві, із складанням повного тексту рішення 19 серпня 2018 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та виселення без надання іншого житлового приміщення,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду з вказаним позовом. Зазначав, що з 18.06.1994 року по 10.12.2013 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, з якою проживав у будинку АДРЕСА_2, що належить йому на праві власності.

Вважає, що після розірвання шлюбу у ОСОБА_3 (ОСОБА_5) припинилось право користування будинком, який належить позивачу. Просив усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання ОСОБА_6 (ОСОБА_3) такою, що втратила право користування жилим приміщенням за вказаною адресою та виселити її без надання іншого жилого приміщення.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 10 серпня 2018 року позовну заяву ОСОБА_2 задоволено.

Усунуто перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання ОСОБА_3, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком, розташованим за адресою АДРЕСА_1 та виселено її без надання іншого житлового приміщення.

Рішення оскаржила, ОСОБА_3, яка в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 вважає рішення районного суду вірнним та просить залишити його без змін.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 18 червня 1994 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 10.12.2013 року вказаний шлюб було розірвано.

Перебуваючи у шлюбі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 разом проживали в будинку за адресою АДРЕСА_1.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 (ОСОБА_6) продовжує проживати у зазначеному будинку.

Відповідно до рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 21 березня 2016 року залишеним без змін Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 10 травня 2016 року встановлено, що жилий будинок за адресою АДРЕСА_1 є особистою приватною власністю ОСОБА_2, оскільки набутий ним до реєстрації шлюбу.

Задовольняючи позовні вимоги районний суд виходив з того, що підставою для надання права на проживання ОСОБА_6.(ОСОБА_3) в жилому будинку за адресою АДРЕСА_1 було її відношення до членів сім'ї позивача, яке було припинено розірванням шлюбу з ОСОБА_2 Вважав, що, діючим законодавством не встановлено право на проживання колишніх членів сім'ї власника без його згоди.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком.

Згідно ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Частиною 2 ст. 64 ЖК України зазначено, що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне

господарство.

Виселення залежить від вирішення питання про право особи користування жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства ( ст.ст.71,72,116, 156 ЖК, ст.405 ЦК України).

Виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК України підстави для позбавлення права на житло.

Відповідно до ст.157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання

іншого жилого приміщення.

Разом з тим, відповідно до ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бут виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше, як з підстав і порядку передбачених законом.

До правовідносин між сторонами у справі підлягають застосуванню норми статей 116,157 ЖК України, якими передбачено підстави виселення з житлового приміщення у разі, зокрема, систематичного порушення правил співжиття та безрезультатності заходів запобігання чи громадського впливу.

Так, обґрунтовуючи позовні вимоги, які районний суд вважав доведеними, щодо неможливості спільного проживання ОСОБА_3 з колишнім чоловіком у його будинку, та посилаючись на норми ст. 405 ЖК України, зазначив, що за своєю правовою природою право проживання членів сім'ї власника житла є правом сервітутного типу і відноситься до особистих сервітутів.

Однак, жодних угод щодо сервітуту між сторонами не укладалось.

Між тим, припинення сімейних відносин між ОСОБА_3 (ОСОБА_2) та ОСОБА_2, як власником житла, не позбавляє відповідача права користування приміщенням будинку у АДРЕСА_2, так як остання вселена до будинку як дружина позивача.

Доводи ОСОБА_2 щодо неправовірних дій відповідача не підтверджені належними та допустимими доказами.

Таким чином, вбачається недоведеність позивачем підстав, передбачених статтею 157, в поєднанні зі ст.116 ЖК України, обов'язкових для виселення відповідача в судовому порядку без надання іншого житлового приміщення.

Отже, стосовно вимог позивача про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном відповідно до ст.391 ЦК України, районний суд дійшов помилкового висновку про доведення позивачем вчинення йому відповідачем перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10 серпня 2018 рокута ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1, п.п.3,4, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10 серпня 2018 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та виселення без надання іншого житлового приміщення відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О.В. Прядкіна

Судді: С.Б. Бутенко

О.І. Обідіна

Повний текст постанови складено 19.11. 2018 р.