ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 676/5800/18
Провадження № 22-ц/4820/473/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2018 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Хмельницького апеляційного суду

в складі: головуючого судді - Гринчука Р. С.,

суддів: Грох Л. М., Костенка А. М.,

розглянула без повідомлення учасників справи справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 липня 2010 року, суддя Лисюк І.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину та на утримання дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку,

встановила:

В лютому 2010 року ОСОБА_3, (прізвище змінено на ОСОБА_2), звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно, до досягнення повноліття дитиною, та аліментів на її утримання в розмірі 1500 грн. щомісячно до досягнення дитиною трьохрічного віку.

В обґрунтування доводів зазначила, що з 13.07.2008 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі.

Під час перебування у шлюбі у них народився син, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживав разом з нею та перебував на її повному утриманні.

Після припинення спільного проживання батько дитини не надавав матеріальної допомоги на утримання сина, хоча мав таку можливість, участі у вихованні сина не приймав.

На момент подання позовної заяви ОСОБА_3 перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, а тому, на її думку, мала право на утримання від чоловіка відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України.

Заочним рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 липня 2010 року позов було задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти в твердій грошовій сумі на утримання сина, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з 16.02.2010 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти в твердій грошовій сумі на її утримання в розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з 16.02.2010 року і до досягнення дитиною трьохрічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 30 грн. витрат на професійно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи та 51 грн. державного мита.

Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати заочне рішення суду та ухвалити нове рішення, яким стягнути з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина, ОСОБА_4, в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 16.02.2010 року і до досягнення сином повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 року, та на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 16.02.2010 року і до досягнення сином, ОСОБА_4, трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 року. Також просив поновити строк апеляційного оскарження.

На обґрунтування скарги зазначив, що 27 серпня 2018 року до Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області ним було подано заяву про перегляд оскаржуваного заочного рішення.

Оскаржуване рішення було винесено заочно у зв'язку з тим, що він не з'явився в судове засідання, на якому рішення було ухвалено. Апелянт вважає, що він не був належним чином повідомлений про судовий розгляд справи, тому не скористався своїми процесуальними правами, що призвело до ухвалення судом помилкового заочного рішення, яке апелянт отримав лише 18.08.2018 року.

Суд не об'єктивно розглянув справу, оскільки не з'ясував всі обставини справи, а саме щодо його доходу та матеріального становища на момент винесення рішення.

Апелянт вказав на те, що матеріали справи не містять офіційних документів та інших доказів щодо його розміру доходу на момент ухвалення оскаржуваного заочного рішення. В той же час на дату подання апеляційної скарги його заробітна плата складала 3723 грн.

Також, просив врахувати, що ним добровільно було надано матеріальну допомогу сину, на особистий рахунок позивача в період з 01.01.2012 року до 14.08.2018 року він перерахував 30150 грн.

Крім того, в 2015 році він зареєстрував шлюб з іншою жінкою, ОСОБА_5, у якої є неповнолітня дочка, ОСОБА_6, яка перебуває на його утриманні.

Розгляд справи проведений в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Пунктом 3 частини 3 статті 376 ЦПК України передбачено, що порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Судом встановлено, що 13 липня 2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб, під час якого у них народився син, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В лютому 2009 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 припинили спільне проживання, в подальшому їх шлюб було розірвано.

Задовольняючи позов, суд дійшов висновку, що відповідач є працездатним та здоровим, матеріально забезпеченим, має постійне місце роботи з високою заробітною платою, про що свідчать додатки до позову, які знаходяться в матеріалах справи.

Висновки суду є помилковими з огляду на наступне.

Відповідно до статті 180 СК України, в редакції чинній на момент звернення з позовом, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами 1,2 статті 141 СК України, в редакції чинній на момент звернення з позовом, передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Частинами 1, 2 статті 182 СК України, в редакції чинній на момент звернення з позовом передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років з 1 січня 2010 року становив 755 грн., для дітей віком від 6 до 18 років - 901 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 82 СК України, в редакції чинній на момент звернення з позовом, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць з 1 січня 2010 року становив 825 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент ухвалення оскаржуваного заочного рішення справа не містила доказів щодо доходів відповідача.

Однак суд залишив поза увагою цю обставину і прийшов до помилкового висновку про те, що батько дитини має достатній дохід для сплати аліментів у визначеному позивачем розмірі.

Як пояснив відповідач, його дохід від роботи у нічних розважальних клубах в 2010 році не перевищував 800 грн. на місяць.

На даний час ОСОБА_1 працевлаштований на посаді фахівця з комп'ютерної техніки (ФОП ОСОБА_7.), його заробіток на цій посаді за період з 07.06.2018 року по 31.07.2018 року склав 5394,62 грн. (а.с. 68).

Перебування на утриманні у ОСОБА_1 неповнолітньої ОСОБА_6 не підтверджене належними доказами, тому при вирішенні справи судом апеляційної інстанції ця обставина до уваги не приймається.

На підставі вище зазначеного колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апелянта щодо можливості сплати ним аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку в сумі 1000 грн. щомісячно, а також, враховуючи обставини справи та вимоги закону, колегія суддів приходить до висновку про можливість сплати аліментів на утримання сина в розмірі 1500 (одна тисяча п'ятсот) грн. щомісячно. В справі відсутні докази матеріальної спроможності ОСОБА_1 сплачувати аліменти на користь ОСОБА_3 в загальному розмірі 3500 грн. щомісячно в 2010 році, тому доводи позивача в частині визначення розміру аліментів слід визнати необґрунтованими.

В той же час, згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» , в редакції чинній на момент звернення з позовом, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Так, у рішенні ЄСПЛ у справі «Белле проти Франції» суд зазначив, що «частина 1 статті 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права» (Bellet v. France, 04/12/1995, Series A № 333-B, crop. 42, пункт 36).

Як свідчить позиція Суду, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особа повинна мати можливість безперешкодно отримувати будь-яку інформацію про стан розгляду справи, де вона є учасником.

Таким чином, особі повинна бути забезпечена можливість реалізувати право брати учать у справі без будь-яких перепон чи ускладнень.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Крім того, у пункті 26 рішення ЄСПЛ від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Аналогічна правова позиція відображена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 295/5011/15-ц від 25 квітня 2018 року.

В матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи судом, який відбувся 15 липня 2010 року, причини його неявки в судове засідання суд не з'ясував, порушивши таким чином конституційне право відповідача на участь у судовому розгляді, не забезпечив йому можливості надати суду докази та навести доводи, чим порушив вимоги статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на справедливий судовий розгляд.

Отже, право ОСОБА_1 на доступ до правосуддя було порушено, оскільки його не було повідомлено про розгляд справи, внаслідок чого судом було ухвалено рішення без повного та об'єктивного дослідження усіх обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 липня 2010 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, який проживає за адресою: 07454, АДРЕСА_2, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка проживає за адресою 32300, АДРЕСА_1, аліменти на утримання сина, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 (одна тисяча п'ятсот) грн. до досягнення сином повноліття, починаючи з 16 лютого 2010 року.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, який проживає за адресою 07454, АДРЕСА_2, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка проживає за адресою 32300, АДРЕСА_1, аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 (одна тисяча) грн. щомісячно, починаючи з 16 лютого 2010 року і до досягнення сином, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7 року, трьохрічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 року.

Судове рішення у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий Судді: