Справа № 523/5538/16-ц
Провадження №2/523/520/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" жовтня 2018 р. Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

Головуючий суддя Бабаков В.П.,

при секретарі Мельніченко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у м. Одесі, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання недійсною додаткової угоди до контракту, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В с т а н о в и в:

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про визнання недійсною додаткової угоди до контракту, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка з 1996 року працювала у відповідача, а з 25.03.1996 року на посаді начальника пасажирського поїзду. 13.04.2016 року відповідачем видано наказ № 360/ОС на підставі якого позивачку звільнено з роботи на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України. Позивачка вважає вказаний наказ, а також додаткову угоду до контракту від 12.02.2015 року такими що не відповідають трудовому законодавству, та просить суд визнати їх неправомірними та скасувати, крім того позивачка просить поновити її на посаді начальника пасажирського поїзду зі сплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, наполягали на його задоволенні, в подальшому надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив суд в задоволенні позову відмовити. В подальшому в судове засідання не зявився.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивач з 25.03.1996 року працювала у відповідача на посаді начальника пасажирського поїзду. При цьому позивачку було прийнято на роботу безстроково.

В подальшому з позивачкою відповідачем укладалися (переукладалися) строкові трудові договори (контракти).

13.04.2016 року відповідачем видано наказ № 360/ОС на підставі якого позивачку звільнено з роботи на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України..

У п. 2 ст. 36 КЗпП України зазначено, що підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Згідно ч.2 ст. 39-1 КЗпП України трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою ст. 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк.

Відповідно до ч.2 ст. 23 КЗпП України строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Порядок укладання контрактів з працівниками (крім керівників підприємств) регулюється Постановою Кабінету Міністрів України від 19.03.1994 року № 170 про затвердження Положення «Про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників» із змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2000 року № 1038, згідно з яким, контрактна форма застосовується лише до працівників при прийомі (наймі) на роботу. Власник, або уповноважений ним орган (работодавець) не вправі вимагати укладання контракту від працівника, який раніше був прийнятий на роботу на інших умовах (по безстроковому трудовому договору). А згідно п. 5 вказаного Положення умови контракту, що погіршують становище працівника порівняно з чинним законодавством, угодами, колективним договором, вважаються недійсними.

Наведене свідчить про те, що між позивачкою та відповідачем склалися безстрокові трудові відносини, та відповідач не мав право укладати (переукладати) контракти з позивачкою погіршуючи становище позивачки, та такі дії відповідача вважаються недійсними. Тому відповідач не мав права звільняти позивачку з посади за п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Таким чином суд приходить до висновку про те, що слід визнати неправомірним та скасувати наказ № 360/ОС від 13.04.2016 року на підставі якого позивачку звільнено з роботи на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України, та поновити її на посаді начальника пасажирського поїзду, а також стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Щодо вимоги про визнання незаконною додаткової угоди до контракту, то суд зазначає, що оскільки вказана угода погіршує становище позивачки, то вказана угода є недійсною з моменту підписання, тобто нікчемною, та не потребує визнання її недійсною судом.

Так згідно довідки відповідача середньоденна заробітна плата позивачки складає 369 грн. 69 коп., весь час вимушеного прогулу по день винесення рішення складає 633 робочих дня, таким чином середній заробіток за цей час становить (369,69*633) = 234013 грн. 77 коп., та саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до вимог ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення позивача на роботі.

Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 640 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 23, 32, 36, 39-1, 233, 235, 237 КЗпП України, Постановою Кабінету Міністрів України від 19.03.1994 року № 170 про затвердження Положення «Про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників», ст.ст. 259,263,265,272 ЦПК України суд, -

В и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання недійсною додаткової угоди до контракту, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Визнати неправомірним та скасувати наказ № 360/ОС від 13.04.2016 року на підставі якого ОСОБА_1 звільнено з роботи на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника пасажирського поїзду Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 234013 грн. 77 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за період з 14.04.2016 року по 26.10.2018 року включно.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави 640 грн. судового збору.

В частині поновлення на роботі допустити негайне виконання рішення суду.

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 05.11.2018 року.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя :