Постанова

Іменем України

12 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 341/1587/13-ц

провадження № 61-858св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідачі: кредитна спілка «Галицька», ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 14 червня 2017 року у складі судді Мули О. Д. та рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 листопада 2017 року в складі колегії суддів: Ясеновенко Л. В., Горейко М. Д., Мелінишин Г. П.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до кредитної спілки «Галицька» (далі - КС «Галицька»), ОСОБА_4 про стягнення коштів за договорами про залучення вкладу на депозитний рахунок.

Позовна заява мотивована тим, що 19 липня 2010 року та 21 грудня 2011 року між її чоловіком ОСОБА_5, який помер 14 вересня 2012 року, та КС «Галицька» були укладені договори № 132Д та № 150Д про залучення вкладу на депозитний рахунок кожен на суму 15 000,00 грн з кінцевим терміном повернення вкладів 19 липня 2011 року та 21 грудня 2012 року відповідно.

Посилаючись на те, що відповідач на цей час не повернув суми вкладів та нарахованих відсотків, ОСОБА_3 просила стягнути 39 933,00 грн, у тому числі: 30 000,00 грн депозитних вкладів, 2 701,00 грн відсотків за користування вкладом за договором № 150Д, 255,00 грн інфляційних втрат, 5 823,24 грн пені за прострочення повернення вкладу, 1 154,46 грн 3 % річних.

Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 14 червня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з КС «Галицька» на користь ОСОБА_3 31 078,49 грн, з яких: 15 000,00 грн - депозитного вкладу та 1 109,92 грн - процентів за договором від 21 грудня 2011 року № 150Д про залучення внеску на депозитний рахунок, укладеним між КС «Галицька» та ОСОБА_5; 18 408,91 грн - інфляційного збільшення суми боргу; 1 904,06 грн - 3 % річних; за мінусом 5 344,40 грн понесених КС «Галицька» судових витрат.

У задоволенні позову ОСОБА_3 в частині вимог до КС «Галицька» про стягнення боргу за договором про залучення внесків (вкладів) на депозитний рахунок від 19 липня 2010 року № 132Д, укладеним між КС «Галицька» та ОСОБА_5, та пені відмовлено.

У задоволенні позову ОСОБА_3 в частині вимог до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договорами про залучення внесків (вкладів) на депозитні рахунки відмовлено.

Стягнуто з КС «Галицька» судовий збір в розмірі 364,23 грн та зараховано на р/р 0079, одержувач коштів УДКСУ в Галицькому районі Івано-Франківської обл., банк одержувача - ГУДКСУ в Івано-Франківській обл., МФО 836014, код за ЄДРПО 37953206.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що кошти за договором від 19 липня 2010 року № 132Д про залучення внеску (вкладу) на депозитний рахунок були виплачені ОСОБА_6 21 грудня 2011 року, про що також свідчить вищезазначена заява ОСОБА_5 від 05 липня 2012 року про дострокове повернення вкладу за договором від 21 грудня 2011 року № 150Д, а тому позов є обґрунтованим лише в частині повернення коштів за договором № 150Д. Позов у частині вимог до ОСОБА_4 не підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_4 як фізична особа не є учасником спірних правовідносин.

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 листопада 2017 року рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 14 червня 2017 року в частині задоволення позову про стягнення 15 000,00 грн депозитного вкладу, 1 109,92 грн відсотків за вкладом, 18 408,91 грн інфляційного збільшення суми боргу, 1 904,06 грн трьох процентів річних, за мінусом 5 344,40 грн понесених КС «Галицька» судових витрат скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення.

Стягнуто з КС «Галицька» на користь ОСОБА_3 16 109,92 грн, з яких 15 000,00 грн - депозитного вкладу та 1 109,92 грн - процентів за договором від 21 грудня 2011 року № 150Д про залучення внеску на депозитний рахунок, укладеним між КС «Галицька» та ОСОБА_5

У задоволенні позову ОСОБА_3 до КС «Галицька» про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за договором від 21 грудня 2011 року № 150Д відмовлено.

У решті рішення суду залишено без змін.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь КС «Галицька» 5 344,40 грн витрат, пов'язаних з проведенням експертиз.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що, враховуючи відсутність вини відповідача у невиплаті ОСОБА_3 коштів за договором № 150Д про залучення вкладу на депозитний рахунок, підстав для стягнення інфляційних витрат та 3 % річних від простроченої суми немає.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення.

Касаційна скарга мотивована тим, що ордер про отримання ОСОБА_5 коштів у сумі 15 000,00 грн є підробленим; суд апеляційної інстанції неправильно застосував статтю 625 ЦК України; період прострочення слід рахувати з дня смерті вкладника, а не з моменту отримання позовної заяви відповідачем; суди не врахували, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а кредитна спілка - їх виконавцем, тому вона несе відповідальність за неналежне надання цих послуг відповідно до частини п'ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені у розмірі 3 % вартості послуги за кожен день прострочення.

У лютому 2018 року до суду надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому КС «Галицька» просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції без змін.

21 лютого 2018 року до суду надійшли заперечення на відзив, у яких ОСОБА_3 підтримала свою касаційну скаргу.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно з частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до частини п'ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Таким чином, проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу в банк, до дня фактичного їх повернення вкладникові.

Суд установив, що 19 липня 2010 року між ОСОБА_5 та КС «Галицька» було укладено договір залучення внеску (вкладу) на депозитний рахунок № 132Д у гривнях строком на 12 місяців з процентною ставкою 18 % річних на суму вкладу 15 000,00 грн (а. с. 9-10 т. 1).

21 грудня 2011 року між ОСОБА_5 та КС «Галицька» було укладено договір залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок № 150Д у гривнях строком на 12 місяців з процентною ставкою 18 % річних на суму 15 000,00 грн, до 21 грудня 2012 року (а. с. 11 т. 1).

20 лютого, 05 та 30 липня 2012 року ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_7 зверталися до КС «Галицька» із заявами про дострокове повернення вкладів за депозитами (а. с. 6, 7, 8 т. 1).

У заяві від 05 липня 2012 року ОСОБА_5 просив терміново повернути кошти за договором № 150Д та вказував на те, що попередній договір від 19 липня 2010 року № 132Д закінчився 19 липня 2011 року, і замість грошей він отримав такий же договір (а. с. 7 т. 1).

Суди встановили, що кошти за договором № 132Д були виплачені ОСОБА_6 21 грудня 2011 року і того ж дня між ним та КС «Галицька» був укладений депозитний договір № 150Д.

14 вересня 2012 року ОСОБА_5 помер (а. с. 3 т. 1).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 квітня 2013 року спадкоємцем майна ОСОБА_5 є його дружина ОСОБА_3, а спадкове майно, на яке видано це свідоцтво складається з грошового вкладу з належними відсотками та усіма виданими компенсаціями за ним, що знаходиться в ТВБВ 10008/062 м. Галич філії Івано-Франківського облуправління АТ «Ощадбанк», та грошових вкладів з належними відсотками та усіма видами індексацій та компенсації за ними, що знаходяться в КС «Галицька» згідно з договором від 21 грудня 2011 року № 150Д в сумі 15 000,00 грн та відсотків за ним станом на 27 листопада 2012 року у сумі 1 109,92 грн, що належали ОСОБА_6 (а. с. 12 т. 1)

Згідно з висновком експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 28 липня 2014 року № 298 підпис на видатковому ордері від 21 грудня 2011 року № 3445 у графі «підпис одержувача» виконаний не ОСОБА_5, а іншою особою; рукописний напис «п'ятнадцять тисяч» у графі «одержав» у видатковому ордері від 21 грудня 2011 року № 3445 виконаний не ОСОБА_5, а іншою особою (а. с. 55-58 т. 1)

Відповідно до висновку повторної криміналістичної експертизи з дослідження почерку та підписів Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз від 13 січня 2015 року № 4094 підпис від імені ОСОБА_5, розташований у графі «підпис одержувача» у видатковому касовому ордері від 21 грудня 2011 року № 3445, виконаний ОСОБА_5 (а. с. 96-98 т. 1)

Висновком експертів за результатами проведення додаткової комісійної судово-почеркознавчої експертизи Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 23 листопада 2016 року підтверджено, що підпис від імені ОСОБА_5, що міститься в графі «підпис одержувача» у видатковому касовому ордері від 21 грудня 2011 року № 3445, виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки та технічних засобів ОСОБА_5 (а. с. 201-204 т. 1)

Відмовляючи у задоволенні позову про повернення коштів за договором від 19 липня 2010 року № 132Д, суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили з того, що кошти за цим договором були виплачені ОСОБА_6 21 грудня 2011 року.

Задовольняючи позовні вимоги в частині повернення вкладу за договором від 21 грудня 2011 року № 150Д, суди попередніх інстанцій також обґрунтовано виходили з того, що строк вкладу становить 12 місяців, і закінченням строку вкладу є 21 грудня 2012 року, однак до часу закінчення строку вкладу, а саме 13 вересня 2012 року, ОСОБА_5 помер, а спадкоємцем його майна, зокрема цього депозитного вкладу, є позивач, тому їй видано свідоцтво про право на спадщину за законом на вклад з належними відсотками, і зазначені кошти не виплачені.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позову про стягнення суми інфляційного збільшення суми боргу та трьох процентів річних за договором від 21 грудня 2011 року № 150Д, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 після отримання свідоцтва про право на спадщину не зверталась до КС «Галицька» із заявою про отримання коштів за договором № 150Д та документами, що підтверджують її право на спадщину, а тому враховуючи відсутність вини відповідача у невиплаті позивачу коштів за цим договором, немає підстав для стягнення інфляційних втрат і 3 % річних від простроченої суми.

Зазначений висновок суду апеляційної інстанції є необґрунтованим та свідчить про неправильне застосування норм матеріального права, а саме статті 625 ЦК України.

Відповідно до статей 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак ненадання вкладнику можливості користуватися цими коштами, зобов'язання банку з повернення вкладу не вважається виконаним і до банку необхідно застосувати відповідальність за порушення грошового зобов'язання, передбачену частиною другою статті 625 ЦК України.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1297цс17.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.?

Так, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення.

Суд першої інстанції, врахувавши, що позивач ОСОБА_3 19 квітня 2013 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5, зокрема на грошовий вклад з належними відсотками, що знаходяться в КС «Галицька» за договором від 21 грудня 2011 року № 150Д в розмірі 16 109,92 грн, і те, що до часу отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину та звернення з ним до КС «Галицька» у відповідача не було обов'язку виплатити кошти спадкоємцю, оскільки такий не був визначений, а доказів звернення ОСОБА_3 як спадкоємця до КС «Галицька» про отримання коштів після отримання свідоцтва про право на спадщину судом не здобуто, про наявність такої вимоги визначеного спадкоємця померлого вкладника ОСОБА_5 КС «Галицька» стало відомо після отримання 08 липня 2013 року позовної заяви, правильно застосував норми матеріального права та дійшов обґрунтованого висновку про те, що строк прострочення слід рахувати з 09 липня 2013 року до дати ухвалення рішення.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити частково, скасувати рішення суду апеляційної інстанції в частині відмови у стягненні інфляційних втрат та 3 % річних за договором від 21 грудня 2011 року № 150Д та залишити в силі рішення суду першої інстанції в цій частині.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При вирішенні справи в частині відмови у поверненні вкладу за договором № 136Д та стягнення вкладу та процентів за договором № 150Д суди правильно визначили характер правовідносин між сторонами, правильно застосували закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідили матеріали справи та надали належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, а тому судові рішення в цій частині слід залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 листопада 2017 року в частині відмови у стягненні інфляційних втрат та 3 % річних за договором від 21 грудня 2011 року № 150Д скасувати.

Рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 14 червня 2017 року в частині стягнення інфляційних втрат та 3 % річних за договором від 21 грудня 2011 року № 150Д залишити в силі.

В іншій частині рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 14 червня 2017 року та рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька
Судді: А. О. Лесько С. Ю. Мартєв В. М. Сімоненко С. П. Штелик