Апеляційне провадження № 22-ц/824/2599/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2018 року м. Київ

Унікальний номер справи 753/11184/14-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Шахової О.В.( суддя-доповідач), Вербової І.М., Саліхова В.В., за участю секретаря судового засідання Пащенко О.П.

сторони справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Альфа Банк»,

відповідачі: ОСОБА_4,

ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5,

на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 червня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Леонтюк Л.К. в приміщенні суду, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2014 року ПАТ &qu14;Альфа - Банк&quАл; звернулося з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги мотивував тим, що 28.05.2008 між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого, банк надав ОСОБА_4 кредит у сумі 21 271,19 дол. США.

В забезпечення виконання зобов'язання 28.05.2008 року між банком та ОСОБА_5 було укладено договір поруки, відповідно до умов якого, остання поручалася за виконання ОСОБА_4 обов'язків, що виникли на підставі договору кредиту або можуть виникнути на підставі нього в майбутньому. Відповідно до умов договору поруки відповідачі відповідають перед банком за порушення договору кредиту як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед банком в тому ж обсязі, що і боржник.

Банк свої зобов'язання за договором кредиту виконав, надавши ОСОБА_4 кредит, проте вона умови договору не виконує, в результаті чого станом на 28.04.2014 року утворилася заборгованість за кредитом - 15 416,53 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складало 175 089,32 грн., за відсотками - 1025,52 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складало 11 647,08 грн., пеня - 5520,64 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складало 62 699,27 що підтверджується розрахунком заборгованості.

З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 14.06.2018 банк остаточно просив стягнути з відповідачів суму заборгованості по відсотках та пені нарахованої на відсотки за користування кредитом за останній рік, за кредитним договором 490073051 від 28 травня 2008 року у розмірі 13 530 дол. США 20 центів, що складається з заборгованості по відсотках - 10 836 дол. США 50 центів та пені нарахованої на відсотки за користування кредитом за останній рік - 2 693 дол. США 70 центів, та витрати по сплаті судового збору.

У січні 2015 року ОСОБА_5 звернулась з зустрічними позовними вимогами до ПАТ «Альфа Банк», третя особа ОСОБА_4 про визнання кредитного договору та договору поруки недійсним.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що кредитний договір № 490073051 від 28 травня 2008 року та Договір поруки № 490073051 - П від 28 травня 2008 року, як похідний від Кредитного договору є недійсними з огляду на їх невідповідність чинному на момент їх укладення законодавству України.

Просила суд визнати недійсними Кредитний договір № 490073051, укладений 28 травня 2008 року між ОСОБА_4 та ЗАТ «Альфа - Банк » ( правонаступником якого є ПАТ «Альфа - Банк»), та Договір поруки № 490073051 - П укладений 28 травня 2008 року між ОСОБА_5 та ЗАТ «Альфа - Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Альфа - Банк» ).

У судовому засіданні 20 квітня 2015 року представником ОСОБА_5 було подано заяву про уточнення позовних вимог та зміну підстав зустрічного позову від 28 січня 2015 року про визнання недійсним Кредитного договору № 490073051 від 28 травня 2008 року та договору поруки № 490073051 - П від 28 травня 2008 року.

У березні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Альфа Банк», третя особа ОСОБА_5 про захист прав споживача та визнання недійсним кредитного договору, додатків до нього та договору про внесення змін і доповнень до кредитного договору.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що договори кредиту та поруки від 28.05.2008 року, а також договір про внесення змін і доповнень № 1 до кредитного договору від 28.05.2008 та договір про внесення змін та доповнень № 1 до договору поруки від 28.05.2008 є недійсними на підставі ч. 1 ст. 215 ЦК України внаслідок недотримання в момент їх вчинення вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України, ч. 5 ст. 11, ч.ч. 5,6 ст. 18, ч. 6 ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки укладені із порушенням прав споживача, а також на підставі ч. 1 ст. 230 ЦК України, оскільки вчинений під впливом обману. Вважала, що кредитний договір підлягає визнанню недійсним, оскільки він був укладений в іноземній валюті і в ньому відсутня умова про те, що позичальник несе валютні ризики під час виконання зобов'язань за договором, що є несправедливим до позичальника, як споживача та спричиняє істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Вказувала, що банк в односторонньому порядку збільшив відсоткову ставку та не вказав повної орієнтовної вартості кредиту, розрахунок проведено поверхово та не зрозуміло для споживача.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14 червня 2018 року позовні вимоги ПАТ «Альфа Банк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_4 на користь ПАТ «Альфа-Банк» суму заборгованості по відсотках за кредитним договором від 28.05.2008 у розмірі 10 836,50 дол. США.

Вирішено питання щодо розподілу судового збору.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 про визнання кредитного договору та договору поруки недійсним відмовлено.

Додатковим рішенням від 18 вересня 2018 року в задоволенні зустрічного ОСОБА_4 про захист прав споживача та визнання недійсним кредитного договору, додатків до нього та договору від 10.03.2009 про внесення змін і доповнень № 1 до кредитного договору відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подали апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом процесуального та невірне застосування матеріального права, просять рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилаються, зокрема на те, що судом не вирішено зустрічний позов ОСОБА_4

Вважають ухвалу Дарницького районного суду від 27.01.2017 про закриття провадження у справі в частині такою, що суперечить наявним в матеріалах справи доказам. За рішенням Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 25.05.2010 із ОСОБА_4 стягнуто достроково суму основного боргу за кредитним договором № 490073051 від 28.05.2008 у розмірі 159 509,95 грн. (що станом на 25.03.2010 становило еквівалент 19 963,70 дол. США), нарахованих станом на 28.02.2010 процентів у розмірі 8 948,76 грн. (що станом на 25.03.2010 становило еквівалент 1 119,99 дол. США), нарахованої на 28.02.2010 пені у розмірі 5 414, 83 грн. Таким чином, суд мав би закрити провадження у справі про стягнення усієї суми основного боргу за кредитним договором, процентів та пені. Враховуючи те, що суд провадження не закрив, банк нараховував проценти і пеню на неіснуючу заборгованість.

Суд допустив затягування розгляду справи, що призвело до збільшення банком відсотків за кредитом та пені на відсотки.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 у зв'язку із пропуском строків позовної давності, суд першої інстанції не надав оцінку обставинам, на які вона посилалася у свої й позовній заяві.

Суд не врахував того, що відповідно до постанови ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві від 31.07.2012 та заяви банку від 24.07.2012 позичальник 24.07.2012 виконала рішення третейського суду від 25.05.2010 сплативши усю суму основної заборгованості.

В порядку п. 8 ч. 1 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно п. З Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Указом Президента України від 28.09.2018 №297/2018 переведено суддів Апеляційного суду міста Києва та суддів Апеляційного суду Київської області на роботу на посадах суддів Київського апеляційного суду.

Відповідно до ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» рішенням зборів суддів Київського апеляційного суду від 02.10.2018 №3 днем початку роботи Київського апеляційного суду визначено 03.10.2018.

Нерозглянуті апеляційні скарги, заяви, клопотання, подані до Апеляційного суду міста Києва та Апеляційного суду Київської області передано до новоутвореного Київського апеляційного суду.

У зв'язку із зазначеним вищевказана справа підлягає розгляду Київським апеляційним судом.

В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_4 - ОСОБА_9 та відповідач ОСОБА_5 доводи апеляційної скарги підтримали, з підстав в ній викладених, просили скасувати рішення суду, відмовити в задоволені позову ПАТ «Альфа Банк» та задовольнити зустрічний позов ОСОБА_5 та зустрічний позов ОСОБА_4

Представник позивача у судове засідання не з'явився. Про розгляд справи повідомлені належно, проте про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_4 уклала із ТОВ «Паритет - Моторс» Договір купівлі - продажу № 27/5/2008, за яким придбала автотранспортний засіб із характеристиками відповідно до п. 1.1. договору. Відповідно до п. 5.1. цього договору сплата повної вартості автомобіля проводиться Покупцем з використанням банківського кредиту.

28 травня 2008 року між ОСОБА_4 та ЗАТ «Альфа - Банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Альфа - Банк ») укладено Кредитний договір № 490073051 відповідно до п. 2. якого Банк надав позичальнику кредит та прийняв в заставу в якості забезпечення виконання зобов'язання за договором предмет застави, а позичальник прийняв кредит та передав банку в заставу в якості забезпечення виконання зобов'язання за договором предмету застави на умовах, визначених цим пунктом.

Згідно з п. 2. 1. сума кредиту становить 21 271, 19 дол.США (у іноземній валюті). Кредит видається під номінальну процентну ставку 15,5 % ( п. 2. 2 ). За п. 2. 4. кредит видається для цілей придбання транспортного засобу згідно з договором купівлі - продажу, укладеним між позичальником та ТОВ « Паритет - Моторс » № 27 /5 /2008 від 27 травня 2008 року - КІА, CEED, 2008 року випуску, колір - Червоний, державний номерний знак - НОМЕР_2, № кузову - НОМЕР_3, тип - Легковий хетчбек (свідоцтво про реєстрацію - НОМЕР_4, видане 22 травня 2008 року ВРЕР-8 УДАІ, Київ ).

На забезпечення виконання зобов'язання позичальника за кредитним договором 28 травня 2008 року між ОСОБА_5 та ЗАТ «Альфа -Банк» ( правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Альфа - Банк») укладено договір поруки № - п.

10 березня 2009 між позичальником та банком укладено договір про внесення змін і доповнень № 1 до кредитного договору № 490073051 від 28 травня 2008 року у зв'язку з чим передбачений новий &qu1 ; Графік погашення заборгованості &q?д ;.

10 березня 2009 року, між поручителем та банком укладено договір про внесення змін і доповнень № 1 до договору поруки № 490073051 - П від 28 травня 2008 року .

У зв'язку з систематичним порушенням боржником своїх обов'язків зі сплати кредиту, відповідно до норм чинного законодавства та діючого кредитного договору виникла заборгованість, у розмірі 13 530 доларів США 20 центів, що складається з заборгованості по відсотках - 10 836 доларів США 50 центів та пені нарахованої на відсотки за користування кредитом за останній рік - 2 693 долара США 70 центів, яка підлягає стягненню на користь позивача з відповідачів солідарно, як з позичальника так і поручителя.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк» суд першої інстанції виходив з їх доведеності. Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 суд виходив з підстав пропуску строку позовної давності. Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 суд виходив з його недоведеності.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину, яка передбачає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України).

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника, та кредитором боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Боржником не виконано зобов'язань, визначених у вказаних Договорах, порушено умови щодо погашення кредиту та нарахованих відсотків за його користування, що підтверджується розрахунком суми заборгованості.

Таким чином, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень ч. 4 ст. 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Отже, у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позичальник своїх зобов'язань за договором належним чином не виконував, перестав сплачувати щомісячні платежі з погашення кредиту та процентів.

Згідно умов кредитного договору валютою кредитування був долар США.

Згідно п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 №5, у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої ст. 533 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 192 Цивільного кодексу України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (ч. 1 та 3 ст. 533 ЦК України).

Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього Декрету.

Згідно правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду України від 24.09.2014 у справі №6-145цс14, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Судом встановлено, що на час укладення договору в банку була наявна Генеральна ліцензія на здійснення валютних операцій від 5.10.2011 № 61 (т. 3 ас. 96). Таким чином, стягнення заборгованості у іноземній валюті було законним.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що банком доведено наявність заборгованості по сплаті процентів за використання кредитних коштів в розмірі 10 836 дол. США 50 центів.

Посилання в апеляційній скарзі на сплату в повному обсязі кредитної заборгованості згідно з рішенням Третейського суду від 25.05.2010 року не може бути прийнято до уваги та підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 25 травня 2010 року рішення постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» позов ПАТ «Альфа Банк» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Альфа Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі: за кредитом 159 509,95 грн., по процентах за використання коштів 8 948,76 грн., пені 5 414, 83 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (т. 1ас.ас.134-136).

На виконання вказаного рішення Третейського суду 10.12.2010 року Новозаводським районний судом м. Чернігова видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Альфа Банк» заборгованості у розмірі 173 570, 68 грн (т. 1 ас.137).

Як вбачається, 31 липня 2012 року постановою старшого державного виконавця Тертичною В.В. ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києва вищевказаний виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі сплати боргу боржником у повному обсязі (т. 1 ас. 138).

Проте, нараховані банком проценти та пеня за період з березня 2010 року по квітень 2014 не були предметом третейського розгляду.

Ст. 13 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Обов'язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення яких одна сторона ( боржник ) зобов'язана вчинити на користь другої сторони ( кредитора ) певну дію ( передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо ) утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Відповідно до ст. ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За положеннями статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

За правилами цивільного законодавства особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд, і не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина 1 статті 12, частина 2 статті 14 ЦК України).

Жодних законодавчих норм, які б зобов'язували банки здійснювати списання заборгованості позичальників за кредитними договорами, на цей час в Україні не прийнято.

Статтею 549 цього Кодексу встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Формами неустойки є штраф і пеня.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов'язання, яка, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов'язання, передбачає додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов'язання.

Стосовно кредитів банків в іноземній валюті, в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.06.2011 року зазначено: «...положення ч. 2 ст.192, ч. 3 ст.533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом, та не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення пені».

Враховуючи розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідачів, а також виходячи із умов договору щодо нарахування пені, вимог закону щодо обчислення пені у національній валюті, пеня в такому випадку має обчислюватися в гривнях від суми простроченого платежу, визначеної за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, а тому підлягає до стягнення пеня за кредитним договором № 490073051 від 28 травня 2008 року нарахованої на відсотки за користування кредитом за останній рік у розмірі 70 359 ( сімдесят тисяч триста п'ятдесят дев'ять) гривень 44 копійки.

Розрахунків заборгованості, наданих відповідачами, матеріали справи не містять. Клопотань про призначення судової економічної експертизи для встановлення розміру заборгованості відповідачами не заявлялося, тому суд законно прийняв розрахунок заборгованості, наданий ПАТ «Альфа-Банк» та ухвалив законне рішення про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що судом першої інстанції взагалі не розглянуто позов ОСОБА_4 спростовуються матеріалами справи, а саме наявністю додаткового рішення від 18.09.2018 (т. 3 ас.ас.180-182).

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції, відмовив у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 у зв'язку зі спливом строку позовної давності без надання оцінки доводам цього позову відхиляються апеляційним судом і не можуть бути підставою для скасування рішення суду, виходячи з наступного.

ПАТ «Альфа-Банк» заявлено вимогу про застосування позовної давності, сплив якої відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України є самостійною підставою для відмови у позові.

За приписом статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України).

Формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов'язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об'єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини.

Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї можливість знати про посягання на права.

Частина 5 статті 261 ЦК України визначає початок перебігу позовної давності у зобов'язаннях з визначеним або невизначеним строком виконання.

За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Положення частини 5 статті 261 ЦК України застосовуються до вимог про зобов'язання сторін (щодо виконання правочину), а не до вимог про недійсність правочину.

Такий правовий висновок зробив Верховний Суд України при перегляді судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 1 статті 355 ЦПК України (в редакції Закону № 1618-IV від 18.03.2004), - неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права (постанова від 03.02.2016 у справі № 6-75цс15).

За правилом, встановленим статтею 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Судом встановлено, що договору про збільшення тривалості позовної давності сторони не укладали.

З огляду на те, що оспорювані договори були укладені сторонами 28.05.2008 року, суд вірно вважав, що початковим моментом перебігу позовної давності у цьому спорі є 28.05.2008 року.

Позивач по зустрічному позову звернувся до суду з даним позовом через більш ніж через 7 років від моменту виникнення права на позов, тобто з пропуском позовної давності.

ОСОБА_5, вважаючи, що строк позовної давності не сплив, на жодні поважні причини пропуску позовної давності не послалася, і доказів на підтвердження існування таких обставин не надала.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно правової позиції Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року в справі № 6 - 94 цс 13 однією з обов'язкових умов визнання договору недійсним є порушення у зв'язку з його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону у суду немає правових підстав для задоволення позову.

Таким чином, суд першої інстанції вірно відмовив у зустрічному позові за спливом позовної давності без надання оцінки доводам цього позову по суті позовних вимог.

Стосовно відмови у задоволенні позову ОСОБА_4, то суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду, оскільки доводи позовної заяви не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в суді.

Як вбачається, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Разом з тим, відповідно до листа № 13-210/7871-22612 від 7.12.2009 року НБУ операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст. 5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Позивач була ознайомлена з умовами договору, всіма істотними обставинами та наслідками його підписання, що підтверджується її особистим підписом. Кредитний договір укладений сторонами з дотриманням вимог закону, необхідних для чинності правочину, а належних і допустимих доказів протилежного позивачем а ні до суду першої інстанції, а ні до суду апеляційної інстанції не надано.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦК України).

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Стаття 78 ЦПК України визначає суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 80 достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України).

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б давали підстави вважати спірний договір кредиту несправедливим, оскільки при підписанні зазначеного договору позивач була ознайомлена та погодилася з його умовами.

Під час перегляду рішення суду в апеляційній інстанції ні ОСОБА_4 ні ОСОБА_5 не надано доказів, які б спростували рішення суду першої інстанції.

Разом з тим, докази, на які посилалися скаржники, були предметом дослідження та оцінки судом першої інстанції під час розгляду справи та додаткового правового аналізу не потребують.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Враховуючи, те що апеляційна скарга залишається без задоволення, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат, здійсненого судом першої інстанції. Судовий збір за подання апеляційної скарги слід покласти на особу, яка подала апеляційну скаргу. Іншими учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у апеляційному суді.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 червня 2018 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_4 - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом 30 днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повну постанову складено 21 грудня 2018 року.

Суддя-доповідач

Судді: