Провадження № 2/760/4571/18
В справі № 760/8931/17-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2018 року Солом"янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря - Гак Г.М.

представника позивача - Розпаченюка А.С.

розглянувши у відкритому судового засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_2 про стягнення боргу, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 2 592 441, 83 гр., з яких: 1 607 671, 00 гр. сума основного боргу, 396 043, 91 гр. інфляційних нарахувань, 83 114, 39 гр. 3 % річних та 505 621, 53 гр. пені.

Посилається в позові на те, що 12 серпня 2015 року між ОСОБА_3 та відповідачем був укладений Договір позики, згідно з п. 2.1 якого розмір позики становить 1 607 671, 00 гр.

Пунктом 4.1 Договору визначений строк повернення позики до 30 червня 2016 року.

Зазначив, що пунктами 7.1, 7.2 Договору передбачена відповідальність за неналежне виконання умов договору.

Станом на 01 березня 2018 року відповідач борг не повернув, чим порушив умови Договору.

21 березня 2018 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу, за умовами якого ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги до відповідача за Договором позики від 12 серпня 2015 року.

26 березня 2018 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було направлено на адресу відповідача повідомлення про відступлення права вимоги, яке було отримано відповідачем 30 березня 2018 року.

У зв'язку з невиконанням відповідачем умов Договору позики, просить задовольнити позов.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав.

Представник відповідача в судове засідання вдруге не з'явився, про час розгляду справи повідомлений належним чином.

Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Представник відповідача, не з»явившись у судове засідання, надав суду заяву, якою просить відкласти розгляд справи у зв'язку з його хворобою.

В той же час, зазначена заява була подана представником відповідача особисто до канцелярії суду 13 листопада 2018 року, тобто у день судового засідання, та була зареєстрована о 10:00 у канцелярії суду, тобто за 30 хв. до судового засідання.

Будь - яких доказів поважності неявки в обидва судові засідання представник відповідача суду не надав.

Відзиву на позов представник відповідача також не подав, приведених у позові обставин не спростував.

Виходячи з цього, належного повідомлення представника відповідача про час розгляду справи, його повторної неявки в судове засідання, визнання причин неявки до суду не підтвердженими належними доказами, та, як наслідок, неповажними, суд вважає за можливе розглядати справу в його відсутності.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За правилами статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з ч.1 ст.1049 кодексу позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що 12 серпня 2015 року між ОСОБА_3 та відповідачем був укладений Договір позики, відповідно до п. 2.1 якого розмір позики становить 1 607 671, 00 гр.

Відповідно до п. 4.1 Договору, позика була надана відповідачу до 30 червня 2016 року.

Згідно з п.п. 5.1, 5.2, 5.3 Договору позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві позику в термін, зазначений в п. 4.1 цього Договору.

Позика повертається в готівковій формі шляхом передачі грошових коштів позичальником позикодавцю.Позика вважається повернутою позикодавцю в момент повернення позичальником позикодавцю всієї суми позики.

Пунктами 7.1, 7.2 Договору передбачено, що сторони несуть відповідальність за неналежне виконання взятих на себе зобов'язань за цим Договором.

У разі прострочення повернення позики позичальник сплачує позикодавцю пеню в розмірі 0,05 % від простроченої суми позики за кожен день прострочення.

/ а.с. 7 - 8 /

21 березня 2018 року між ОСОБА_3 та позивачем був укладений Договір факторингу №18/21/03, відповідно до пунктів 1.1, 1.2, 1.3, 1.4 якого на умовах, визначених цим договором, фактор зобов'язується здійснити фінансування клієнта /передати грошові кошти в розпорядження клієнта/ за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги до боржника.

Під боржником у цьому Договорі розуміється ОСОБА_2, під зобов'язанням розуміється сплата грошових коштів згідно з Договором позики від 12 серпня 2015 року, а під грошовою вимогою - зобов'язання боржника, що визначені в Додатку №1 до цього Договору.

Пунктами 1.5, 1.6 Договору факторингу передбачено, що до фактора переходить право вимоги, визначене в п. 1.4 до цього Договору в обсязі, що визначені цим Договором та на умовах, що існували на момент переходу права вимоги.

Загальна сума прав вимоги, що відступаються за Договором визначається у Додатку №1 до цього Договору.

Відповідно до Додатку №1 до Договору факторингу №18/21/03 від 21 березня 2018 року загальна сума прав вимоги станом на 21 березня 2018 року становить 2 592 441, 83 гр.

23 березня 2018 року відповідачу було направлено повідомлення про відступлення права вимоги.

/ а.с. 9 - 13 /

Представник позивача зазначив, що борг за умовами договору відповідач не повернув.

Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок:

1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги);

2) правонаступництва;

3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем);

4) виконання обов'язку боржника третьою особою.

Цивільний кодекс України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Уклавши даний договір на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов»язання виконувати умови, які були в ньому закріплені.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 625 ЦК передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене вище, неналежне виконання відповідачем умов договору, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими.

З розрахунку, наданого позивачем, вбачається, що загальна сума заборгованості відповідача станом на 21 березня 2018 року становить 2 592 441, 83 гр., з яких:

-1 607 671, 00 гр. - сума боргу;

-505 612, 53 гр. - пеня;

-83 114, 39 гр. - 3 % річних;

-396 043, 91 гр. - інфляційні нарахування.

Умовами договору встановлено, що строк повернення позики є 30 червня 2016 року. За прострочення зобов'язання пеня нараховується у розмірі 0,05 % за кожний день прострочення.

За правилами п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не може перевищувати одного року.

Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6-100цс14, яка з точки зору ч. 4 ст. 263 ЦПК України, повинна враховуватись судами.

За таких обставин, розрахунок пені слід здійснювати з 01 липня 2016 року по 30 червня 2017 року.

Зазначений період становить 365 днів прострочення.

Враховуючи зазначене, з відповідача підлягає стягненню 293 399, 96 гр. пені /1 607 671, 00 *0,05 % * 365 = 293 399, 96/.

Виходячи з викладеного вище, невиконання відповідачем зобов"язань за договором позики, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та їх задоволення.

При вирішенні спору суд також враховує наступне.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ч.3 ст.13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Таким чином, законодавством України кожній особі гарантовано та закріплено право на судовий захист своїх прав та вільний вибір способів такого захисту.

Представник відповідача, не зявившись в судове засідання, наявність боргових зобов"язань перед позивачем не спростував, заперечень проти вимог позивача не надав.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, позивачем при зверненні до суду з позовною заявою було сплачено судовий збір у розмірі 38 886, 63 гр.

Враховуючи суму задоволених та відхилених позовних вимог, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача 35 703, 44 гр. судового збору /2 380 229, 26 * 38 886, 63 / 2 592 441, 83 = 35 703, 44 /.

Керуючись ст. ст.15, 16, ч.1 ст.20, 258, 512,525, 625-629, 1046, 1047, ч.1 ст.1049, ч.1 ст.1051 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України , суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 /ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса реєстрації: АДРЕСА_1, ІН НОМЕР_1 / на користь Товариства з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» / 01032 м. Київ вул. С. Петлюри, 30, / 1 607 671, 00 гр. боргу, 396 043, 91 гр. інфляційних втрат, 83 114, 39 гр. річних, 293 399, 96 гр. пені та 35 703, 44 гр. судового збору.

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 19 листопада 2018 року.

Суддя: Л. А. Шереметьєва