Справа № 372/2348/17 Головуючий у І інстанції Зінченко О. М.
Провадження № 22-ц/780/327/18 Доповідач у 2 інстанції Голуб С. А.
Категорія 18 16.05.2018
ПОСТАНОВА
Іменем України
16 травня 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:
головуючого Голуб С.А..
суддів Верланова С.М., Приходько К.П.,
за участю секретаря Дрозда Р.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 09 листопада 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", третя особа: ОСОБА_2 про визнання поруки припиненою,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2017 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі-ПАТ «Укрсоцбанк», Банк) звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 11.05.2006 між Акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір про надання невідновлюваної кредитної лінії №36/05-52, відповідно до якого відповідачу було надано у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у розмірі 30 000,00 доларів США. Відповідно до п.1.1.1. 1.1.2 повернення кредиту здійснювалось згідно графіку з кінцевим терміном повернення не пізніше 10.08.2016, зі сплатою 12,5 процентів річних.
Відповідно до п.1.2 договору, кредит надавався ОСОБА_2 на поточні потреби.
В забезпечення виконання зобов`язань позичальника ОСОБА_2 , між ПАТ «Укрсоцбанк» та відповідачем ОСОБА_1 30.11.2010 року був укладений договір поруки №02-10/473, відповідно до якого ОСОБА_1 поручається за виконання позичальником ОСОБА_2 обов`язків, що виникли на підставі договору про надання невідновлюваної кредитної лінії або можуть виникнути на підставі нього в майбутньому.
Банком умови за даним кредитним договором були виконані належним чином, однак відповідач ОСОБА_2 не виконав зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість перед банком в розмірі 46 034,61 доларів США, з яких: 21 720 доларів США заборгованість за кредитом, а 24 314,61 доларів США заборгованість за відсотками.
На підставі викладеного, ПАТ «Укрсоцбанк» просило суд першої інстанції стягнути солідарно з ОСОБА_2 та його поручителя ОСОБА_1 зазначену суму заборгованості.
Під час судового розгляду справи ОСОБА_1 , яка є поручителем ОСОБА_2 , звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання поруки припиненою в якому зазначає, що вимоги банку щодо солідарного стягнення заборгованості є безпідставними, оскільки в договорі поруки не було встановлено строку після якого порука припиняється, відповідно банк пропустив строк пред`явлення вимоги до ОСОБА_1 . Окрім того зазначає, що без її згоди 22.10.2014 було укладено договір про внесення змін до договору про надання не відновлюваної кредитної лінії №36/05-52 від 11.05.2006 року, згідно якого було викладено договір кредиту в новій редакції, за виконання умов якого позивач не поручалася.
На підставі викладеного, ОСОБА_1 просила суд першої інстанції визнати договір поруки № 02-10/473 від 30 листопада 2010 року припиненим.
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 09 листопада 2017 року позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено в повному обсязі.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 46 034,61 доларів США.
Стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» сплачений судовий збір в сумі 17895 грн. 21 коп.
В задоволенні зустрічних позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційні скарги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
ОСОБА_1 в доводах апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції не повною мірою з`ясовані всі обставини справи, що призвели до передчасного висновку про задоволення первісних позовних вимог та відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є аналогічними з обґрунтуванням зустрічних позовних вимог, в яких вона просила суд визнати договір поруки припиненим, оскільки банк пропустив строк на звернення до неї, як до поручителя, з вимогою про виконання основного зобов`язання за кредитним договором.
На підставі викладеного ОСОБА_1 просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог банку відмовити, а зустрічні вимоги про визнання договору поруки припиненим задовольнити в повному обсязі та визнати поруку припиненою.
ОСОБА_2 в доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для вирішення справи. Зокрема суд першої інстанції залишив поза увагою ту обставину, що банком не було враховано значну частину платежів на погашення кредиту на загальну суму 6 416,47 доларів США, яка була сплачена на користь Банку та на підтвердження сплати таких коштів до суду першої інстанції надавалися копії квитанцій. Відповідно розрахунок заборгованості, який наданий Банком, не відповідає фактичним обставинам справи та не може бути належним доказом, що підтверджує розмір заборгованості.
Окрім того, Банком нараховувалися проценти, штрафні санкції за прострочену заборгованість незаконно, оскільки ОСОБА_2 був призваний до мобілізації з 19 червня 2014 року по березень 2017 року, а відповідно до ч.15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та їх сімей», військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язання перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Також ОСОБА_2 зазначає, що відповідно до умов договору про внесення змін № 2 від 22.10.2014, якщо буде здійснено одноразовий платіж в розмірі 830 доларів США, то боржник набуває права на анулювання (прощення) залишку заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами у розмірі, що дорівнює сумі здійсненого платежу. ОСОБА_2 , у визначений Банком період, сплатив на користь Банку 2360 доларів США, однак Банк не виконав зобов`язань щодо анулювання залишку заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами у вказаній сумі.
На підставі викладеного, ОСОБА_2 просив апеляційний суд скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову ПАТ «Укрсоцбанк» про солідарне стягнення заборгованості з відповідачів та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні цього позову.
Представник позивача в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи належним чином повідомлявся.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 свої апеляційні скарги підтримали. Пояснили, що не погоджуються із розрахунком заборгованості і просили призначити судову економічну експертизу. Пояснили, що суд першої інстанції не розглянув їх клопотання про витребування у позивача оригіналів документів для проведення експертизи, а тому клопотання про її призначення не було ними заявлено. Без експертизи не можна перевірити правильність нарахування банком процентів по кредиту.

Ухвалою колегії суддів від 05 лютого 2018 року була призначена судова економічна експертиза, висновок якої надійшов до суду 23 квітня 2018 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційних скарг та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 підлягають до задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 11.05.2006 між Акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір про надання не відновлюваної кредитної лінії №36/05-52, відповідно до якого відповідачу було надано у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у розмірі 30 000, 00 доларів США, зі сплатою 12,5 процентів річних. Строк виконання зобов`язання встановлений до 10 серпня 2016 року.

30.11.2010 між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк», та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір поруки №02-10/473, для забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 перед ПАТ «Укрсоцбанк».

Розрахунками заборгованості підтверджується наявність боргу за кредитним договором, станом на 26.01.2017 ОСОБА_2 має заборгованість за кредитом, що становить 46 034,61 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом 21720,00 доларів США, заборгованості за відсотками 24 341,61 доларів США.

Задовольняючи позовні вимоги банку, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не спростований факт укладення договору, отримання відповідачем кредитних коштів та наявність заборгованості.

Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не надала суду належних та допустимих доказів, які б давали суду можливість визнати поруку припиненою.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції не у повному обсязі встановив обставини справи і не вказав ці обставини у своєму рішенні, внаслідок чого неправильно застосував норми матеріального права, не дав жодної оцінки доводам ОСОБА_2 щодо того, що він як учасник бойових дій звільняється від сплати процентів а користування кредитом, а також доводам зустрічного позову і не обґрунтував свого висновку щодо наявності підстав для відмови у його задоволенні. Невиконання судом першої інстанції при ухвалені рішення вимог ст.ст213-215 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час його ухвалення) призвели до неправильного вирішення справи, і є підставою відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України для скасування оскаржуваного рішення суду з ухваленням апеляційним судом нового рішення по суті спору.

Судова колегія встановила, що 11 травня 2006 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №36/05-52, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 30 000 доларів США зі сплатою 12,5 % річних та кінцевим терміном повернення до 10 серпня 2016 року. (а.с.5-7)

30 листопада 2010 року між ПАТ «Укрсоцбанк`та Гайдаєнко С.М. була укладена додаткова угода № 2 до договору №36/05-52 від 11 травня 2006 року, яким був змінена процента ставка за користування кредитними коштами на 14,51 % річних та визначений новий графік погашення заборгованості за кредитним договором. (а.с.8-9).

На забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту 30 листопада 2010 між ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір поруки 02-10/473, за умовами якого вона поручилася перед кредитором за виконання боржником свого обов`язку за кредитним договором. (а.с.24-25)

22 жовтня 2014 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 був укладений договір про внесення змін до Договору про надання невідновлювальної кредитної лінії від 11 травня 2006 року.(а.с.10-18)

22 жовтня 2014 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 був укладений договір про внесення змін №02 до Договору про надання не відновлювальної кредитної лінії від 11 травня 2006 року. (а.с.19-20)

Відповідно до підпункту 1.1.2 кредитного договору повернення кредиту має здійснюватись згідно Графіку, який міститься в Додатку № 1 до цього договору і є його невід`ємною частиною.

Відповідно до п.2.5. кредитного договору сплата процентів за користування кредитом здійснюється до 11 числа (включно) місяця наступного за тим, в якому позичальник користувався кредитом, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повному обсязі в день такого повернення.

Згідно з пунктом 3.3.13 договору про внесення змін до кредитного договору позичальник зобов`язаний протягом 60 календарних днів з дати одержання письмового повідомлення кредитора, достроково повернути в повному обсязі кредит, нараховані відсотки, комісіЇ а також можливі штрафні санкції у випадках визначених п.п. 3.2.3., 5.4. цьогоДоговору.

Унаслідок невиконання ОСОБА_2 належним чином зобов`язань за кредитним договором, ПАТ «Укрсоцбанк» тільки 22 липня 2017 року направив відповідачам досудову вимогу про погашення заборгованості.

02 серпня 2017 року банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з боржника та поручителя.

Як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 26 січня 2017 року, який надав позивач до позовної заяви, розмір заборгованості за кредитом становить 21 720 дол. США, що еквівалентно 590 960,74 грн., заборгованість за відсотками 24 314,61 дол.США., що еквівалентно 661 555,24 грн., пеня за несвоєчасне повернення кредиту 7 263,61 дол.США., що еквівалентно 197 629,30 грн., пеня за несвоєчасне повернення відсотків 7 903,12 доларів США, що еквівалентно 215 029,17 грн., а загальна сума заборгованості 61 202,34 дол.США, що еквівалентно 1 665 5174,44 грн. Однак в позові були заявлені позовні вимоги лише про стягнення заборгованості за кредитом та відсотками.

ОСОБА_2 19.06.2014 року призваний по мобілізації відповідно до Указу Президента України від 06.05.2014 року № 454 «часткова мобілізація», що підтверджується довідкою Обухівського районного військового комісаріату Київської області (а.с.83) і 16 листопада 2015 року Обухівським РВВК йому було видане посвідчення учасника бойових дій (а.с.156)

Виниклі правовідносини регулюються такими нормами матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

На підставі ч. 2 ст. 1050 та ч. 2 ст. 1054 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Отже, у банка настає право вимоги від позичальника про виконання основного зобов`язання з моменту прострочення повернення чергової частини грошових коштів.

Як вбачається із розрахунку заборгованості відповідач ОСОБА_2 постійно порушував умови договору і не повертав кошти з 2008 року по 2014 рік, однак банк не надсилав йому вимоги про дострокове повернення кредиту.

Протягом 2014-17 років ОСОБА_2 було сплачено чотири платежі: 22.10.2014 р. -700 дол.США, 26.01.2015 р. було сплачено 830 дол. США і ці кошти були зараховані на погашення тіла кредиту, 19.02.2015 р. було сплачено 830 дол. США і 01.03.2017 р. 900 дол. США і вони були зараховані на погашення процентів за користування кредитом.

Учасники антитерористичної операції користуються пільгами, зокрема передбаченою ст. 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", про не нарахування штрафних санкцій, пені за невиконання зобов`язань, а також процентів за користування кредитом військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду.
Згідно із Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особливим періодом є функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

В Україні особливий період розпочався 18 березня 2014 року і триває по даний час.

Національний банк України у своєму листі від 02 вересня 2014 № 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. Тобто на вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники.
Відповідач в запереченнях на позов вказує, що він повідомляв банк про те, що він мобілізований і є учасником АТО. Однак будь-якого доказу на доведення цих обставин суду не надав.

Як вбачається із письмових пояснень позивача від 01.11.2017 р., які були надані на заперечення відповідача проти позову, відповідач не надав банку даних про свій статус учасника АТО. Однак при наданні таких документів Банк перерахує йому заборгованість за кредитним договором (сторно). (а.с.106-107)

До суду першої інстанції позивач також не надав посвідчення учасника бойових дій. Таке посвідчення відповідач надав лише усуваючи недоліки апеляційної скарги на виконання ухвали апеляційного суду про залишення апеляційної скарги без руху. Однак позивач надавав суду довідку про його мобілізацію. Суд першої інстанції, в порядку ст. 10 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час ухвалення рішення) мав роз`яснити відповідачу про необхідність надання посвідчення учасника бойових дій. Разом із тим, суд першої інстанції цього не зробив і безпідставно не врахував цієї обставини при ухваленні рішення.
Судова колегія вважає, що з врахуванням встановлених обставин, позовні вимоги в частині стягнення процентів за користування кредитом за період з червня 2014 року по січень 2017 рік не підлягали до задоволення.

Разом із тим, провести розрахунок відсотків, які підлягають стягненню на користь позивача, судова колегія не може за відсутності спеціальних знань. Також судовій колегії необхідно було перевірити доводи відповідачів щодо того, що неправильно Банком визначений розмір заборгованості по тілу кредиту, оскільки зміни до договору про підвищення процентної ставки ОСОБА_2 підписав лише в жовті 2010 року, а банк проводив нарахування заборгованості за підвищеними процентами з 2008 року, а тому ті платежі, які були сплачені ОСОБА_2 безпідставно зараховувались на сплату процентів, а не тіла кредиту. У зв`язку із чим і було задоволено клопотання відповідачів про призначення судово-економічної експертизи. На вирішення експерта було поставлено ряд питань, відповідь на які підтвердила б або спростувала б доводи Банку про розмір заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором. (а.с.211-215 т.1)
Для проведення експертизи експертом було подано до суду клопотання про надання йому ряду матеріалів, а саме: відомості щодо руху коштів по рахунках, документальні підтвердження надання кредитних коштів, документи бухгалтерського обліку, які відображають (підтверджують заборгованість), Положення про кредитування ПАТ «Укрсоцбанк», все ненадані платіжні документи позичальника стосовно сплачених платежів та інші. (а.с.220 т.1)
Ухвалою суду від 13 лютого 2018 року клопотання було задоволено і витребувано від позивача зазначені в клопотанні документи. (а.с.223-225 т.1)
Вказану ухвалу позивач отримав 16 лютого 2018 року (а..227 т.1), однак ухвалу не виконав і документи експертові не надав.
Ухвалою суду від 07 березня 2018 року до позивача були застосовані заходи процесуального примусу у вигляді штрафу за неподання витребуваних судом доказів. (а.с.234-235)
Вказана ухвала була отримана позивачем 14 березня 2018 року, але і після цього витребувані судом документи не були надані позивачем експертові.
Як вбачається із висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи від 17 квітня 2018 року в зв`язку з відсутністю зазначених експертом в клопотанні про надання документів бухгалтерського обліку ПАТ «Укрсоцбанк» та інших документів, в межах наявних матеріалів, неможливо встановити розмір заборгованості за Договором про надання не відновлювальної кредитної лінії № 36/05-52 від 11.05.2006 р. станом на 31.10.2017 р.
Як вбачається із дослідження розрахунку заборгованості за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії № 36/05-52 від 11.05.2006 р. у частині основного боргу та відсотків за користування, який був зроблений експертом і міститься в матеріалах справи, до 20.10.2008 року нараховувались відсотки у розмірі 12,5 річних. Однак з 21.10.2008 року почали нараховувались відсотки у розмірі 14,5 річних. (а.с.31-36 т.2)
Однак додаткова угода між Банком та ОСОБА_2 про встановлення нового розміру відсотків 14,51 річних була підписана ними лише 30.11.2010 року. (а.с.8 т.1) Таким чином слушними є аргументи відповідачів щодо того, що внаслідок неправильного нарахування Банком відсотків в період з 21.10.2008 року по 30.11.2010 року у більшому розмірі, Банк безпідставно зараховував на погашення відсотків кошти, які сплачував ОСОБА_2 і які мали зараховуватись на погашення тіла кредиту. Внаслідок цього розмір заборгованості по тілу кредиту також Банком визначений неправильно і ці обставини підлягали доведенню або спростуванню за допомогою експертизи.
Відповідно до ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
Судова колегія вважає, що оскільки позивач ухилився від надання матеріалів для проведення експертизи, яка була призначена для визначення розміру заборгованості, вказані обставини позивачем не доведені, а тому позов не підлягає до задоволення.
Щодо зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 про визнання поруки припиненою, то вони підлягають до задоволення з таких підстав.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Отже, порука це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови п.6.2 Договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Виконання сторонами зобов`язання це здійснення ними дій з реалізації прав і обов`язків, що випливають із зобов`язання, передбаченого договором. Отже, основне зобов`язання це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов`язки сторін кредитного договору.

У постановах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року, 29 червня, 14 вересня та 19 жовтня 2016 року, міститься правовий висновок про те, що відповідно до змісту другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 цього Кодексу, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, як і сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Як установила судова колегія, боржник ОСОБА_2 (а відтак і поручитель) взяв на себе зобов`язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 10 серпня 2016 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів.

Отже, сторони встановили не лише строк дії договору, а й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до позичальника про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, можна зробити висновок, що в разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Як було наведено вище, відповідно до вимог кредитного договору, позичальник зобов`язується частково погашати заборгованість за кредитом, щомісяця до 11-го числа (включно) кожного місяця, у сумі не менш як 250 доларів США, а з грудня 2011 року у розмірі 408 доларів США.

Відповідно до договору поруки відповідальність поручителя наступає у випадку невиконання (неналежного виконання) боржником зобов`язання за кредитним договором.

Після укладення договору поруки 30 листопада 2010 року ОСОБА_2 не сплачував кредит до 22 жовтня 2014 року, тому заборгованість вважалась простроченою і у кредитора виникло право на пред`явлення вимоги до поручителя за кожним щомісячним платежем, який не вчинив боржник. Останній платіж боржник мав сплатити за графіком погашення кредиту 11 червня 2016 року. Таким чином право вимоги за всією простроченою заборгованістю за кредитним договором у кредитора до поручителя виникло з 12 червня 2016 року і закінчилось 12 грудня 2016 року.

Тобто, саме з часу прострочення несплаченої заборгованості відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обчислення встановленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя щодо окремих зобов`язань за кредитом.

Виходячи із наведеного, Банк мав протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (виникнення простроченої заборгованості за кредитним договором 12 червня 2016 року) пред`явити вимоги до поручителя.

У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через 6 місяців після настання строку для виконання основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині всього зобов`язання щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

З врахуванням наведеного, судова колегія вважає, що існують підстави для задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 і визнання поруки припиненою.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується у гривнях з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати.
Згідно зі ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (в редакції, що діяла на момент звернення до суду з позовом).
Відповідно до ст. 4 цього ж Закону ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (в редакції на день подачі зустрічного позову).
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.
При цьому, вирішуючи питання про визначення розміру судового збору, що підлягає сплаті, враховуються роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що містяться в Постанові Пленуму «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року.
Так, згідно з п. 21 вказаної Постанови Пленуму, у разі якщо в апеляційному порядку оскаржується судове рішення, яке прийнято за наслідками розгляду первісного і зустрічного позовів, то якщо заявник не згоден із таким рішенням у частині розгляду вимог за обома позовами, судовий збір має сплачуватися ним так само з урахуванням результатів розгляду як первісного, так і зустрічного позовів.
У випадку якщо, сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, у відповідності до ст.. 141 ЦПК України, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість в розмірі 46034,61 доларів США, гривневий еквівалент на день сплати судового збору становив 1193014,03. Таким чином, при зверненні до суду з позовом вірно було сплачено судовий збір в розмірі 17895 грн. 21 коп.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, разом з тим він, на підставі п. 13 ч. 1 ст.. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору, відповідно з ПАТ «Укрсоцбанк» слід стягнути судовий збір в дохід держави, оскільки колегією суддів вирішено апеляційну скаргу задовольнити в повному обсязі. Так, ОСОБА_2 слід було сплатити судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 19684 грн. 73 коп., відповідно з ПАТ «Укрсоцбанк» слід стягнути судовий збір в розмірі 19684 грн. 73 коп. в дохід держави.
Апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції також було подано ОСОБА_1 , яка в апеляційній скарзі просила скасувати рішення в повному обсязі та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні первісного позову та задовольнити вимоги за зустрічним позовом, відповідно нею було сплачено судовий збір в повному обсязі в розмірі 20388 грн. 73 коп.
Оскільки колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , то з ПАТ «Укрсоцбанк» слід стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий в розмірі 20388 грн. 73 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Обухівського районного суду Київської області від 09 листопада 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення.
В задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості відмовити.
Зустрічний позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати поруку згідно Договору поруки № 02-10/473 від 30 листопада 2010 року укладеному між публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 припиненою.
Стягнути з публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», , що зареєстроване за адресою АДРЕСА_1 , судовий збір в розмірі 19684 грн. 73 коп. в дохід держави.
Стягнути з публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», , що зареєстроване за адресою АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 судовий збір в розмірі 20388 грн. 73 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: