Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"15" травня 2018 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Матвєєвої Ю. О., при секретарі судового засідання Ткачук Г.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачки, просив суд стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за договором позики від 09 вересня 2014 року в сумі 28000 грн. що згідно курсу НБУ станом на день звернення до суду складає 1000 доларів США.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 09 вересня 2014 року між ним та відповідачкою ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до умов якого він надав відповідачці у якості позики грошові кошти в розмірі 1000 доларів США, що на день укладення договору складало 13000 грн. За взаємною згодою повернення позики визначили до 01 жовтня 2014 року. Про отримання грошей та обов'язок у встановлений строк повернути гроші ОСОБА_2 написала розписку, але гроші не повернула до теперішнього часу. На вимоги повернути заборгованість відповідачка не реагує, в добровільному порядку повернути гроші відмовляється, тому він вимушений звернутися до суду з позовом, який просить задовольнити.

В судове засідання позивач не зявився, направи на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Відповідачка в судове засідання не зявилась з невідомих суду причин, про день розгляду справи була повідомлений належним чином.

У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У звязку із тим, що відповідач своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідне для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що 09 вересня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до умов якого остання отримала в борг грошову суму в розмірі 1000 доларів США, що станом на день укладенні договору еквівалентно 13000 грн. з кінцевим строком повернення до 01 жовтня 2014 року.

Станом на день розгляду справи судом, підтверджень повернення суми боргу ОСОБА_2 не надано. За тих обставин, відповідачкою зовсім не здійснено повернення суми позики, отже не має потреби наводити розрахунок платежів у розмірі 1000 доларів США.

Суд у цьому випадку погоджується з позицією позивача щодо стягнення з відповідачки усієї суми боргу за договором позики, оскільки строк її повернення за умовами договору сплив.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Вирішуючи спір, суд вважає, що розписка, надана позивачем містить в собі всі складові, які дають підстави вважати про укладення між сторонами саме договору позики. Розписка містить дані щодо умови отримання позичальником у борг із зобов'язанням його повернення та дати отримання коштів.

Окрім цього на підставі ст.526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України).

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Позивачем здійснений перевід іноземної валюти на день формування вимог 21 лютого 2018 року із розрахунку 1000 доларів США = 28000 грн., коли за курсом, встановленим Національним банком України, 1 долар США дорівнював 28 грн.

Відповідно до ч.1,2 ст.141 ЦПК України, з відповідачка на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст.12,13,76,81-82,141,158,247,259,263-265,268,280 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що зареєстрована та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_3, який зареєстрований та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4, заборгованість за договором позики від 09 вересня 2014 року в розмірі 1000 доларів США, що еквівалентно 28000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що зареєстрована та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

На рішення суду позивачем може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Іллічівський районний суд м.Маріуполя Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Суддя: Ю. О. Матвєєва