П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2018 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 761/34550/18

Номер провадження № 22-ц/824/1701/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідач - Вербової І.М., суддів Саліхова В.В., Шахової О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Іваницької О. В.,

вивчивши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 11 вересня 2018 року, постановлену під головуванням судді Савицького О. А., у справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову до подання позовної заяви,

в с т а н о в и в :

У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва із заявою про забезпечення позову до пред'явлення позовної заяви шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3 відповідно до договору дарування від 24 грудня 2014 року.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 11 вересня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову до подання позовної заяви - відмовлено (а.с.8-9).

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою суду, 21 вересня 2018 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та матеріалам справи, постановленням незаконної та необґрунтованої ухвали з порушенням норм процесуального права, просив суд скасувати ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 11 вересня 2018 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1.

Апеляційну скаргу мотивував, зокрема, тим, що в оскаржуваній ухвалі відсутні посилання на обставини спірних правовідносин, їх аналіз взагалі відсутній, а також відсутні посилання на надані суду копії документів та їх аналіз, що свідчить про те, що судом взагалі не розглянуто подану заяву про забезпечення позову.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05 жовтня 2018 року відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою. Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2018 року закінчено проведення підготовчих дій, призначено справу до розгляду в судове засідання.

До суду апеляційної інстанції учасники справи не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку з чим відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України колегія суддів вважала за можливе розглядати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з'ясувавши обставини справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що останнім не зазначено, а судом не встановлено обставин, які б свідчили, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Так, частинами 1,2 статті 149 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Виходячи з роз'яснень п.4 постанови Пленуму Верховного суду України №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, забезпечення позову - це заходи цивільного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим. Вони повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі для попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Так, відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

В даному випадку, з доказів, наданих позивачем на підтвердження вимог, неможливо пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; на даній стадії з'ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, є неможливим.

Доводи апеляційної скарги не дають підстави вважати, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку про відсутність підстав для забезпечення позову.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, оскаржувана ухвала постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 11 вересня 2018 року - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 11 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Повне судове рішення складено 14 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач: І.М.Вербова

Судді: В.В. Саліхов

О.В.Шахова