ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 681/1311/17
Провадження № 22-ц/4820/18/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2018 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Купельського А.В. (суддя-доповідач),

Спірідонової Т.В., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.

за участю учасників справи: позивача-відповідача ОСОБА_4, її представника адвоката ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 11 січня 2018 року (суддя Горгулько Н.А.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, третя особа на стороні позивача - орган опіки та піклування Полонської районної державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини, та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, третя особа - орган опіки та піклування Полонської районної державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини,

в с т а н о в и в :

У серпні 2017 року ОСОБА_4, звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначала, що у шлюбі з відповідачем мають доньку ОСОБА_1. Протягом усього часу подружжя проживало у АДРЕСА_1 У зв'язку з погіршенням стану здоров'я з 17 травня по 17 серпня 2017 року позивач перебувала на стаціонарному лікуванні по хворобі легень. На час хвороби донька залишилась проживати з відповідачем та його батьками за вказаною вище адресою. Після виписки з медичного закладу відповідач та його батьки у помешкання не впускають, припинили усі контакти, у спілкуванні з дитиною та її вихованні відмовили. Рішенням засідання комісії з питань захисту прав дитини Полонської РДА від 29 серпня 2017 року визначено місце проживання ОСОБА_7 з матір'ю ОСОБА_4 в АДРЕСА_2. Однак, відповідач чинить перешкоди позивачу як матері у спілкуванні з малолітньою донькою, не віддає її та перешкоджає її вихованню.

У зв'язку з цим позивач просила суд визначити місце проживання ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з матір'ю, ОСОБА_4, за адресою АДРЕСА_2, стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

У листопаді 2017 року до місцевого суду звернувся ОСОБА_6 із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_4 В обґрунтування позову зазначив, що після народження доньки ОСОБА_4 стала часто хворіти, перебувала на стаціонарному лікуванні у Славутському тубдиспансері. Після виписки ОСОБА_4 з лікарні сторони в добровільному порядку узгодити місце проживання доньки не можуть. Тому ОСОБА_6 просив суд визначити місцем проживання ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, за місцем його проживання, а саме: АДРЕСА_1

Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 11 січня 2018 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про визначення місця проживання дитини задоволено. Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з матірю ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3. Стягнуто на користь ОСОБА_4 з ОСОБА_6 судові витрати у вигляді судового збору в сумі 640 грн.

В позові ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини - відмовлено.

Не погоджуючись з цим рішенням, ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить його скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким задоволити позовні вимоги за зустрічним позовом про визначення місця проживання дитини і відмовити ОСОБА_4 в задоволенні її позовних вимог за первісним позовом.

Вважає, що суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, має місце недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Посилається на те, що у суді першої інстанції не були досліджені такі письмові докази як медичні документи з лікувальних установ, оскільки надійшли до суду після закінчення розгляду цивільної справи, хоча ОСОБА_6 заявляв клопотання про оголошення у справі перерви до надходження цих документів, однак, суд його відхилив. Через відсутність медичних документів про стан здоров'я і хвороби ОСОБА_4 відповідач-позивач об'єктивно не мав можливості заявити у суді першої інстанції клопотання про призначення комісійної судово-медичної експертизи на предмет визначення фактичного стану здоров'я ОСОБА_4 і для з'ясування чи є небезпекою для дитини наявність хвороб у її матері.

Апелянт вважає, що при визначенні місця проживання дитини мають бути враховані виняткові обставини, а саме наявність небезпечних для малолітньої дитини хвороб у її матері туберкульоза легенів та епілепсії з частими нападами і втратою свідомості.

Крім того, на думку апелянта, не відповідають дійсності висновки суду про те, що ОСОБА_6 не працевлаштований і проживає за рахунок батьків. На це апелянт зазначає, що офіційно здійснює догляд інваліда I групи та отримує відповідні кошти з УСЗН Полонської РДА та виконує роботи на дому за замовленням громадян.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, аргументи скарги є надуманими і не підтвердженими жодними доказами. Зазначає, що на даний час ОСОБА_6 притягнуто до кримінальної відповідальності за вироком Полонського районного суду Хмельницької області від 8 лютого 2018 року, що робить неможливим його догляд за донькою та свідчить про його схильність до вчинення злочинів.

З приводу хвороби епілепсії ОСОБА_4 зазначає, що вона цією хворобою не хворіє і не хворіла. Запис у наданих медичних документах зроблено зі слів матері апелянта - ОСОБА_8, коли у ОСОБА_4 були неврастенічні судоми. Крім того, епілепсія не лікується одним уколом магнезії, який було зроблено під час огляду лікарем швидкої допомоги. Щодо захворювання на туберкульоз легенів позивач-відповідач зазначає, що як на час слухання справи у суді першої інстанції, так і на даний час у неї такої хвороби немає, що підтверджується випискою Хмельницького обласного протитуберкульозного диспансеру від 12 грудня 2017 року.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 3 квітня 2018 року у даній справі призначено комісійну комплексну судову медико-психіатричну експертизу.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача та її представника, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що з 30 серпня 2016 року сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу мають спільну дитину - дочку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копіями свідоцтв про шлюб та про народження дитини (а. с. 14, 15).

З травня 2017 року в зв'язку з перебуванням матері ОСОБА_4 на тривалому стаціонарному лікуванні донька ОСОБА_7 залишилась проживати з батьком ОСОБА_6

Після виписки з медичного закладу в серпні 2017 року ОСОБА_6 відмовився віддати дитину для проживання разом з матір'ю, сторони припинили шлюбні стосунки, проживають окремо.

13 лютого 2018 року шлюб між сторонами розірвано.

В зв'язку з такими обставами ОСОБА_4 звернулась з відповідною заявою про визначення місця проживання дитини до органу опіки і піклування Полонської районної державної адміністрації.

28 серпня 2017 року комісією служби у справах дітей Полонської районної державної адміністрації було проведено обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_4 та складено акт, яким встановлено, що ОСОБА_4 проживає АДРЕСА_2 перебуває в декретній відпустці, будинок складається з 4 кімнат, в будинку чисто, є всі необхідні меблі, дитяче ліжечко, дитячий візок, дитячий одяг, продукти харчування, сім'я характеризується з позитивної сторони, в будинку створено всі необхідні умови для проживання та виховання дитини (а. с. 9).

Рішенням комісії з питань захисту прав дитини № 6 від 29 серпня 2017 року було визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_7 разом з матір'ю ОСОБА_4 в АДРЕСА_2 так як ОСОБА_4 не позбавлена батьківських прав, не веде аморальний спосіб життя, не вживає алкогольних напоїв (а. с. 12).

Згідно довідки-характеристики старости с. Роговичі ОСОБА_4 зарекомендувала себе з позитивної сторони, трудолюбива, скромна, ввічлива, не курить. Спиртні напої не вживає, в конфліктних ситуаціях не помічена, порушень громадського порядку не допускала.

За висновком органу опіки і піклування Полонської районної державної адміністрації від 29 серпня 2017 року на підставі вказаного рішення комісії місце проживання малолітньої ОСОБА_7 разом з матір'ю ОСОБА_4 в АДРЕСА_2 (а. с. 13).

Задовольняючи первісний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про визначення місця проживання дитини, суд виходив з того, що мати дитини має постійне місце проживання, створила умови для проживання, виховання та розвитку дитини, не страждає на хронічні захворювання та може перебувати разом з дитиною, не зловживає спиртними напоями, не вживає наркотичних засобів.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини, суд виходив з того, що беззаперечних доказів, що своєю поведінкою ОСОБА_4 може зашкодити здоров'ю та розвитку дитини ОСОБА_6 не надано. Також ним не надано доказів про те, що він має постійне місце роботи та джерело існування. Крім того, під час розгляду справи не знайшли свого підтвердження і слова ОСОБА_6 про хвороби ОСОБА_4

З таким висновком погоджується Хмельницький апеляційний суд.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

П. 3 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008, № 866 встановлено, що органами опіки та піклування є районні, районні у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад (далі - органи опіки та піклування), які відповідно до законодавства провадять діяльність з надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, із захисту особистих, майнових та житлових прав дітей.

Безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно захисту прав дітей, зокрема дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах рад (далі - служби у справах дітей).

П. 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини , затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008, № 866 передбачено, що під час розв'язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов'язків матері та батька щодо дитини. Під час вирішення питання щодо визначення місця проживання дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров'я дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Місце проживання дитини не може бути визначене з тим із батьків, який не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або вживає наркотичні засоби, своєю поведінкою може зашкодити здоров'ю та розвитку дитини. Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення.

Отже, при вирішенні спорів про визначення місця проживання малолітніх дітей органи опіки і піклування та суди повинні встановлювати виняткові обставини у розумінні положень статті 161 СК України, які б свідчили про неможливість проживання дітей разом з матір'ю.

Така ж правова позиція Верховного Суду України, висловлена у постанові від 14 грудня 2016 року № 6-2445цс16.

Як вбачається з наведених норм права, при вирішенні спорів між батьками з приводу дітей держава в особі владних органів, в тому числі і суду, в першу чергу повинні виходити із інтересів дитини, комплексу мір та заходів, які забезпечують гармонійний та комплексний розвиток дитини, запобігають виникненню ситуацій, що призводять до спричинення дитині шкоди здоров'ю фізичному, психічному, перешкоджають нормальному розвитку дитини.

По справі, яка переглядається, встановлено, що мати дітей має постійне місце проживання, створила умови для проживання, виховання та розвитку дітей, має самостійний дохід, не зловживає спиртними напоями, не вживає наркотичні засоби, беззаперечних доказів, що своєю поведінкою може зашкодити здоров'ю та розвитку дитини відповідачем по справі надано не було.

При цьому колегія суддів, враховуючи вік малолітньої дитини 1 рік 6 місяців, її жіночу стать, потребу в цьому віці в материнській турботі та догляді, відсутність виключних обставин для розлучення з матір'ю, приходить до висновку про необхідність визначити місце проживання малолітньої дитини з матір'ю.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, дослідив докази, які їх підтверджують, і дійшов обґрунтованого висновку про визначення місця проживання дитини з позивачкою та відмову в позові ОСОБА_6 про визначення місця проживання дитини з ним.

В той же час відповідач у відповідності до ст. 157 Сімейного кодексу України має право на виховання участь у вихованні дитини та особисте спілкування з дитиною.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_4 хворіє на туберкульоз та епілепсію з частини нападами і втратою свідомості, що свідчить про небезпеку для життя та здоров'я малолітньої дитини, а тому дитини не можу проживати разом з матір'ю, слід відхилити.

Апелянтом не надано суду достатніх та переконливих доказів наявності у позивача хронічних захворювань - туберкульозу та епілепсії з частини нападами і втратою свідомості.

Як вбачається з наданих суду медичних документів ОСОБА_4 дійсно перебувала на стаціонарному лікування з приводу захворювання на туберкульоз, однак на даний час вилікувалась та може спільно проживати з малолітньою дитиною, що підтверджується довідкою головного лікаря Полонської районної лікарні.

Також за клопотанням апелянта в судовому засіданні апеляційного суду було призначено комісійну комплексну медико-психіатричну експертизу для встановлення чи страждає ОСОБА_4 на хронічні загальні захворювання та хронічні захворювання психічного характеру і чи становлять дані захворювання небезпеку для життя і здоров'я малолітньої дитини.

За висновком комісійної комплексної медико-психіатричної експертизи ОСОБА_4 після перенесеної хвороби - туберкульозного процесу не становить небезпеки для життя і здоров'я малолітньої дитини, а також не хворіє на хронічні захворювання психічного характеру.

Інших доказів наявності у ОСОБА_4 на даний час такого хронічного захворювання як туберкульоз, що є небезпечним для життя та здоров'я інших осіб суду надано не було.

Також не надано і не здобуто судом доказів захворювання ОСОБА_4 на епілепсію з частини нападами і втратою свідомості, що може становити небезпеку для життя та здоров'я малолітньої дитини.

Надані апелянтом письмові документи про виклик швидкої медичної допомоги для ОСОБА_4 достовірно не підтверджують в неї наявності такого діагнозу, за повідомленням головного лікаря Хмельницького обласного психоневрологічного диспансеру ОСОБА_4 на обліку в диспансері не перебуває.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Посилання апелянта на те, що у суді першої інстанції не були досліджені такі письмові докази як медичні документи з лікувальних установ, оскільки надійшли до суду після закінчення розгляду цивільної справи у суді першої інстанції, є необґрунтованими.

Доводи апеляції про те, що при визначенні місця проживання дитини мають бути враховані виняткові обставини, а саме наявність небезпечних для малолітньої дитини хвороб у її матері туберкульоза легенів та епілепсії з частими нападами і втратою свідомості, є безпідставними та не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Твердження апелянта, що не відповідають дійсності висновки суду про те, що ОСОБА_6 не працевлаштований і проживає за рахунок батьків, і що він офіційно здійснює догляд інваліда I групи та отримує відповідні кошти з УСЗН Полонської РДА та виконує роботи на дому за замовленням громадян, не є підставою для відмови в задоволенні вимог первісного позову та задоволення вимог зустрічного позову.

Інші доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Хмельницький апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 11 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне судове рішення складено 16 листопада 2018 року.

Судді: А.В. Купельський

Т.В. Спірідонова

Т.О. Янчук

_________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Горгулько Н.А Категорія - 48

Доповідач - Купельський А.В.