Провадження №2/263/651/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2018 року місто Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя у складі:

головуючого судді Музики О.М.,

за участю секретаря Рудь Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області 14 грудня 2017 року надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеного 29 червня 2006 року договору № б/н із ОСОБА_1, остання отримала кредит у розмірі 5700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підписавши заяву, позичальник висловила свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Банк взяті на себе зобовязання щодо надання кредиту виконав у повному обсязі. Відповідач умови договору належним чином не виконала, у звязку із чим у неї утворилася заборгованість перед банком, яка станом на 31 жовтня 2017 року становить 65164,75 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 5300,03 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом 56285,45 грн., штрафу (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 3079,27 грн., у звязку із чим, керуючись положеннями ст. ст. 509, 525, 526, 527, 530, ч. 1 ст. 598, ст. ст. 599, 610, ч. 2 ст. 615, ст. ст. 629, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 5, 14 Закону України «Про захист персональних даних», ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», банк просить стягнути відповідача зазначену заборгованість та судові витрати у розмірі 1600 грн.

15 січня 2018 року від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач посилається на те, що до спірних правовідносин слід застосувати позовну давність, оскільки останній платіж здійснений 23 січня 2014 року у розмірі 370,00 грн., строк дії картки закінчився у липні 2017 року, а позивач звернувся до суду з позовом лише 06 грудня 2017 року. На підставі чого відповідач просить суд застосувати позовну давність у межах трирічного строку з моменту звернення до суду та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Також, з урахуванням кредитного договору, яким встановлений графік платежів за кредитним договором, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за платежами, які мали бути здійснені до липня 2017 року. При цьому, у позовних вимогах в якості неустойки позивач нараховує штраф і пеню, хоча законодавством передбачена або пеня, або штраф, але у встановлений ст. 258 ЦК України термін (один рік), а не після трьох років. Таким чином, вважає стягнення штрафу, пені незаконним, у звязку з чим позивач просить суд застосувати до позовних вимог термін позовної давності згідно з п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, а також зазначив, що відповідно до Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» з 14 квітня 2014 року не підлягає нарахуванню пеня та штрафи на основну суму заборгованості за кредитними зобовязаннями. Також 14 квітня 2014 року банком внесені зміни до Умов та правил надання послуг у частині розрахунку процентів, а саме: у разі виникнення прострочених зобовязань проценти нараховуються у подвійному розмірі на всю суму заборгованості. Згідно з укладеним договором від 29 червня 2006 року № б/н такі умови ним не підписувались, тому банк неправомірно нараховує процентну ставку у подвійному розмірі з 24 квітня 2014 року. Керуючись ст. ст. 252-255, 257, 258, 261, 266, 267, 509, 526, 530, 610-612, 626, 631, 1048, 1050, 1054 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів» відповідач просила суд прийняти заяву про застосування позовної давності та відмовити у позовних вимогах у повному обсязі.

27 лютого 2018 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив позивача, в якій вона посилається на те, що відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Тобто, позовна давність - це встановлений законом строк, протягом якого особа, право якої порушено, може вимагати примусового здійснення або захисту свого права шляхом подання позовної заяви до суду. Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки. Статтею 261 ЦК України встановлено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк перевипущеної картки до останнього дня липня 2017 року, а тому строк повернення кредиту в повному обсязі спливає 31 липня 2017 року. Позивач же звернувся до суду з позовом 09 грудня 2017 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності. Відносно переривання строків позовної давності зазначив, що в даному випадку первісний строк позовної давності не пропущено, а отже навіть за відсутності підстав, які переривають строки позовної давності або неврахування їх судом, підстав для застосування позовної давності немає. Позивач просив звернути увагу, що Умови та Правила не містять положень, що строк дії договору та строк дії картки це одне й те ж саме поняття та вони співпадають. Строк дії картки не припиняє строку дії договору. Таким чином, вважає, що строк погашення кредиту строком (терміном) дії картки не обмежується, а регламентується строком дії договору. Строк дії договору чітко зазначений у п. 9.12 Умов, відповідно до якого договір діє на протязі 12 місяців з його підписання. Якщо жодна зі сторін не заявляє про його припинення він автоматично лонгується на такий же термін. За сукупним аналізом наведених вище положень Умов та Правил, сторони дійшли згоди, що кредитний договір лонгується необмежену кількість раз на кожні наступні 12 місяців з моменту його підписання, за умови якщо жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, оскільки картрахунок відкривається на невизначений строк. Відповідач до цього часу не звертався до банку із заявами про припинення дії договору та з ініціативи банку договір не припинив дію. Згідно з п. 5.5.2 проценти за користування кредитними коштами розраховуються щомісячно за кожен календарний день за фактично використані в рахунок кредиту кошти. Отже, сторони погодили, що проценти нараховуються до дня, коли зобовязання за договором не буде виконано належним чином. Заборгованість за договором до цього часу не погашена, а тому закінчення строку дії картки не може слугувати підставою для припинення нарахування відсотків. Під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 3,0 % на місяць або 36,0 % на рік, далі процентна ставка була змінена, що підтверджується наказами банку. Зазначив, що підвищення процентної ставки відбулося тільки за витратами з певної дати (дата зазначається в наказі), що дає можливість у разі незгоди з новою процентною ставкою погасити наявну заборгованість за кредитом за раніше встановленою процентною ставкою, що являється суттєвою перевагою для клієнта і не порушує його право на незмінність процентної ставки за наявною кредитною заборгованістю. Зазначені зміни повністю узгоджуються з Умовами та Правилами надання банківських послуг. Зокрема, згідно з п. 5.3 кредитного договору, банк має право проводити зміни Тарифів, а також інших умов обслуговування карткового рахунку, про що інформує клієнта шляхом надання виписки за картковим рахунком. При підключенні Держателя до системи INTERNET-banking (Приват24) надання виписок здійснюється через даний комплекс. При підключенні Клієнта до комплексу Mobile-banking банк надає можливість доступу до інформації про стан рахунку шляхом використання функції SMS-повідомлень. Таким чином, розмір процентної ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку відповідно до п. 6.3 договору в обовязки клієнта входить отримувати виписки про стан картрахунку і проведені операції по картрахунку. Повідомлення про підвищення процентної ставки відповідачу було направлено 15 березня 2015 року та 15 серпня 2014 року, заяв про розірвання кредитного договору від відповідача до банку не надходило. Відповідно до п. 5.5.1 Умов та правил надання банківських послуг за несвоєчасне виконання боргових зобовязань позичальник сплачує відсотки за підвищеною відсотковою ставкою. Відповідно до наказу № 1663 від 31 серпня 2005 року встановлено розмір відсоткової ставки по банківському продукту Кредитка «Універсальна» 3,0 % на місяць та 6,0 % на місяць на прострочену заборгованість. 02 квітня 2014 року згідно з наказом № СП-2014-6635230 банком внесено зміни до Умов та Правил надання банківських послуг та тарифів в частині нарахування процентів в подвійному розмірі на всю суму заборгованості, у разі виникнення прострочених зобовязань за кредитом. Отже, нарахування відсотків на прострочену заборгованість за кредитним договором передбачена наказом від 31 серпня 2005 року, тобто ще до укладення ОСОБА_1 кредитного договору. Оскільки договір оформлений ще 29 червня 2006 року, остання звірка паспортних даних здійснювалася саме при укладенні договору, тому при подачі позову до суду у банка відсутня достовірна інформація про адресу, за якою на час початку проведення антитерористичної операції проживав відповідач. Відповідач із заявою щодо списання штрафних санкцій не звертався, хоча банком і налаштовано прийняття таких заяв як через відділення банку, так і шляхом подачі заяви через сайт банку http://credithelp.privatbank.ua/. Враховуючи викладене, керуючись ст. 43 ЦПК України, банк просив суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Згідно з протоколом розподілу справ автоматизованою системою документообігу в суді від 14 грудня 2017 року вказана справа визначена до розгляду судді Кіряковій Н.П.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 грудня 2017 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Розпорядженням від 18 жовтня 2018 року № 326 призначений повторний автоматичний розподіл справи у звязку із досягненням суддею Кіряковою Н.П. 65 років, відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду.

Відповідно до протоколу повторного розподілу справ автоматизованою системою документообігу в суді від 18 жовтня 2018 року, вказана цивільна справа визначена до розгляду судді Музиці О.М.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України, в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, провадження в цивільних справах здійснюються відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У звязку з цим, указана цивільна справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року, в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 жовтня 2018 року прийнято до провадження указану цивільну справу, її розгляд вирішено проводити у спрощеному порядку, розяснено учасникам процесу їх право на подачу відзиву на позов, відповіді на відзив та відповідно письмових заперечень.

27 листопада 2018 року від представника відповідача ОСОБА_2 до суду надійшла заява, в якій вона вказала, що повністю підтримує раніше поданий відзив на позов та просить застосувати позовну давність до спірних правовідносин.

10 грудня 2018 року від представника позивача ОСОБА_3 надійшла заява, в якій вона позовні вимоги підтримала у повному обсязі, наполягала на їх задоволенні, просила провести розгляд справи за її відсутності.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у звязку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Предметом спору (зміст спірних правовідносин) у справі є стягнення заборгованості за кредитним договором.

Судом досліджуються саме представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалася кожна із сторін, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань.

Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого.

Судом установлені наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Відповідно до укладеного договору від 26 липня 2006 року № б/н, шляхом підписання заяви-приєднання, відповідач отримала кредит у розмірі 5 700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, у звязку з порушеннями зобовязань за кредитним договором, заборгованість відповідача станом на 31 жовтня 2017 року становить 65164,75 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 5300,03 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом 56285,45 грн., штрафу (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 3079,27 грн.

Також позивачем надано довідку про те, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 підписаний кредитний договір № б/н, за яким надано наступні кредитні картки, а саме: № 701852, дата відкриття 06 липня 2006 рік, термін дії до липня 2009 року; № 207097, дата відкриття 25 вересня 2008 року, термін дії до липня 2013 року; № 500228, дата відкриття 29 серпня 2013 року, термін дії до липня 2017 року (а. с. 53).

У відзиві на позов та у письмовій заяві від 27 листопада 2018 року відповідач та її представник ОСОБА_2 просили застосувати до спірних правовідносин позовну давність.

При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 612 ЦК України).

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміну умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Проводячи оцінку поданих доказів, необхідно дійти висновку, що позичальником ОСОБА_1 внаслідок не своєчасного повернення кредиту порушені права банку як кредитора, тому вона, крім повернення тіла кредиту, відсотків за користування кредитом, повинна сплатити банку неустойку, передбачену умовами договору.

Однак, оскільки відповідачем заявлено про застосування позовної давності, то суд перевіряє відповідно чи пропущений позивачем строк позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У правовідносинах, в яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів, якщо умовами договору визначено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-167цс14 від 12 листопада 2014 року.

На спростування доводів відповідача щодо пропуску банком строків позовної давності представник ПАТ КБ «ПриватБанк» посилається на те, що платіжна картка неодноразово перевипускалася, відповідач отримував нові картки, строк дії останньої картки визначено до липня 2017 року, тому вважає, що у такому випадку позовна давність переривалася та строки її не пропущенні.

На підтвердження указаних обставин банком долучені виписки за основною карткою № 701852 та карток № № 500228, 207097 за період з 01 січня 1999 року по 14 лютого 2018 року, видані ОСОБА_1 (а. с. 43 52).

Банком долучено довідку без дати та без ідентифікації особи, яка її підписала, відповідно до якої між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір № б/н, за яким було надано наступні кредитні картки: № 701852 від 06 липня 2006 року терміном дії до 07/09; № 207097 від 25 вересня 2008 року терміном дії до 07/13; № 500228 від 29 серпня 2013 року терміном дії до 07/17 (а. с. 53).

Також банком долучено наказ від 31 серпня 2005 року № 1663 «Про відновлення умов обслуговування кредитної картки «Універсальна» та про актуалізацію тарифів за картою «Універсальна» (а. с. 59 71).

Отже, судом установлено, що ОСОБА_1 є держателем, зокрема, платіжних карток: № 701852 терміном дії до липня 2009 року, на яку було встановлено кредитний ліміт та карток № № 207097 від 25 вересня 2008 року термін дії до 07/13; № 500228 від 29 серпня 2013 року термін дії до 07/17.

За змістом пункту 2.9. Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням, затвердженого постановою Національного банку України від 19 квітня 2005 року № 137 (у редакції, що діяла станом на 31 травня 2009 року), кредитна лінія під операції з платіжними картками відкривається банком на визначений термін та в межах установленого договором ліміту (заборгованості або граничної суми) кредитування. Строк дії кредитної лінії, яка відкривається під платіжні картки, визначається договором між клієнтом та емітентом. Кредитування держателів платіжних карток у межах обраної емітентом кредитної схеми регламентується внутрішніми документами банку з питань кредитування та договором між клієнтом і банком-емітентом. Клієнт на власний розсуд або відповідно до умов договору (якщо кредит має цільовий характер) частково або в повному обсязі використовує впродовж строку його дії кредит і має зобов'язання повернути кредит та проценти за його користування на умовах, передбачених договором. Після виконання зобов'язань сторін або в разі розірвання (закінчення терміну дії) договору банк на вимогу клієнта зобов'язаний видати йому довідку про повернення платіжної картки, кредиту та процентів за ним.

Таким чином, у разі закінчення строку дії кредитної лінії для продовження кредитних відносин між банком та клієнтом, що виникли внаслідок видачі попередньої кредитної картки, має переукладатися кредитний договір на таких самих умовах, на яких він був укладений, з видачею нової платіжної картки під підпис позичальника про її отримання.

За змістом статті 78 ЦПК України «Допустимість доказів» суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Разом з цим, обставини, на які посилається банк щодо продовження строку дії кредитних відносин у звязку із видачею нових двох карток, ґрунтуються на недопустимих доказах, тому судом не приймаються.

Таким чином суд вважає, що банк ототожнює платіжні картки як такі, що видані в межах дії одного й того ж договору кредиту, на підставі недопустимих доказів без врахування змісту Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням.

У звязку з викладеними обставинами, судом рахується останній день місяця дії картки № 701852 як кінцевий строк повернення кредиту липень 2009 року, з позовом банк звернувся до суду 14 грудня 2017 року.

Щодо переривання строку позовної давності, на яку посилається банк, необхідно зазначити таке.

Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Тобто, у кожному випадку необхідно встановлювати, коли конкретно боржник вчинив відповідні дії, адже перебіг позовної давності може перериватися лише в межах строку давності, а не після його спливу.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обовязку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/а6бо сум санкцій.

При цьому, якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-2104цс16 від 23 листопада 2016 року.

Банком не представлено належних та беззаперечних доказів, що підлягають дослідженню на підставі частини першої статті 264 ЦК України, зокрема квитанції, касові ордери, інші документи, якими мають підтверджуватися обставини внесення особисто позичальником (уповноваженим представником) коштів на оплату зобов'язань за кредитом, у зв'язку з чим не можливо встановити, яка частина боргу (прострочений борг, поточний, заборгованість за конкретний платіжний період) визнається боржником вчиненням платежів за кредитом.

У відзиві на позов відповідач вказала, що нею 23 січня 2014 року вчинений останній платіж у розмірі 370 грн.

Оскільки кінцевим строком виконання зобовязання за указаним кредитним договором є липень 2009 року (строк дії кредитної картки), то вчинений боржником 23 січня 2014 року платіж не свідчить про переривання строку позовної давності, адже він вчинений поза межами строку давності.

Указані обставини дають підстави для висновку, що банк звернувся до суду з позовом після спливу позовної давності, про застосування якої заявлено стороною відповідача, наслідком чого є відмова у позові.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, судові витрати відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягають покладенню на позивача.

Керуючись ст. ст. 53, 256, 261, 264, 267, 509, 526, 544, 612, 625, 1048, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 141, 206, 263-265, 280 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Донецького апеляційного суду або через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Із повним текстом рішення суду можна ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за адресою: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про сторін у справі:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», , МФО 305299, юридична адреса: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001, адреса для листування: вул. Набережна Перемоги, 50, м. Дніпро, 49094.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, адреса реєстрації: АДРЕСА_1, паспорт серії ВА №300709.

Суддя О.М. Музика