АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1962/18Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 50 Побережна Н. П.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2018 року м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів: Новікова О.М., Вініченка Б.Б., Бондаренка С.І., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 на рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 12 жовтня 2018 року (повний текст рішення складено 18 жовтня 2018 року) у складі судді Побережної Н.П. у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання -

в с т а н о в и в :

У травні 2018 року ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він з 14 листопада 1992 року по 15 травня 2015 року перебував у шлюбі з відповідачкою. Сторони є батьками двох дітей: дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2, який наразі навчається у вищому навчальному закладі.

Після розлучення син залишився проживати разом з позивачем та знаходиться на його утриманні, але доходів позивача не вистачає на забезпечення сина всім необхідним. Вартість навчання сина один рік становить 17 600 грн. Термін навчання 4 роки - з 01 вересня 2016 року по 30 червня 2020 року.

Навчання в іншому місті потребує значних затрат, оскільки крім повсякденних витрат на харчування, придбання канцелярського приладдя, одягу, є потреба витрачати додаткові кошти на проїзд та проживання. Загальна сума щомісячних витрат становить 7 026 грн. 00 коп.

Відповідачка, матеріальної допомоги не надає, незважаючи на обов'язок обох батьків в однаковій мірі брати участь у витратах на дитину.

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідачки половину додаткових витрат понесених за перший рік навчання сина, ОСОБА_8, в університеті, до досягнення ним повноліття, в сумі 8 800 грн. Стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_8, в розмірі 4 246 грн. щомісяця, починаючи з дня звернення до суду з позовом, тобто з 24 травня 2018 року, та до закінчення навчання сина, але не більше ніж до досягнення сином 23-х років, а саме до 30 червня 2020 року включно. Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць, та стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн.

Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 12 жовтня 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_8, в розмірі 4 246 грн. 00 коп. щомісяця, починаючи з дня звернення до суду з позовом, тобто з 25 травня 2018 року, та до закінчення навчання сина у Національному університеті біоресурсів і природокористування України м. Києва та не більше ніж до досягнення сином 23-х років, а саме до 30 червня 2020 року включно. Стягнення аліментів припинити в разі припинення навчання.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. на користь держави.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 витрати на правову допомогу в розмірі 1000 грн.

В іншій частині - в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що позовна вимога щодо стягнення додаткових витрат на дитину у сумі 8 800 грн. не підлягає до задоволення з огляду на норми ст. 185 СК України. Суд встановив, що відповідачка брала участь в матеріальному утриманні сина, зокрема, придбавала речі та надавала матеріальну допомогу грішми, а позивачем надано докази того, що він справді має потребу у коштах на утримання повнолітньої дитини яка навчається, тому стягнув аліменти в розмірі 4246 грн. щомісячно.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4, вважаючи рішення суду необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Судові витрати покласти на позивача ОСОБА_5

Апелянт погодився з висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про стягнення з відповідачки додаткових витрат на дитину, відповідно до ст. 185 СК України а також зазначив, що суд неповністю дослідив докази щодо наявності у відповідачки можливості надавати матеріальну допомогу у визначеному судом розмірі. ОСОБА_3 доглядає за непрацездатною матір'ю, витрачає кошти і на її лікування.

Крім цього, вона також надає допомогу і дочці, яка проживає у м. Києві. ОСОБА_3 витрачає майже всі кошти для надання сину допомоги та не ухиляється від утримання дитини, надавши суду лише збережену частину документів щодо допомоги фінансового характеру сину. Також відповідачка готує синові їжу, коли він приїздить та надає кошти на дорогу, одяг, предмети побуту.

Також в апеляційній скарзі зазначено, що після розлучення питання про місце проживання дітей не вирішувалось. До вступу до навчального закладу син ОСОБА_8 був зареєстрований та проживав з відповідачкою. В подальшому, зареєстрований в гуртожитку АДРЕСА_1

Надані позивачем докази щодо підтвердження факту проживання сина разом з ним (підтвердження від 19.07.2018 року, покази свідків) не є належними доказами.

Також апелянт вважає, що судом невірно застосовано негайне виконання рішення в частині сплати аліментів в межах суми платежу за один місяць, оскільки дана вимога стосується стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та не підлягає застосуванню щодо всіх інших видів аліментів.

Таким чином, апеляційна скарга стосується лише незгоди з рішенням суду в частині стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання.

На апеляційну скаргу надійшов відзив від позивача, в якому він не погоджується з доводами апелянта, просить залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

У відзиві зазначено, що апелянт безпідставно просить долучити нові докази, відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України, не підтвердив неможливість їх подачі в суді першої інстанції.

Доводи апелянта про утримання дочки не підлягають врахуванню, оскільки позивач також надає допомогу дочці. Крім того, вона проживає в квартирі, яка належить позивачу, та сплату комунальних послуг за яку також здійснює позивач. На період канікул, вихідних та святкових днів син проживає разом із позивачем. Тому ОСОБА_5 має право на звернення з вказаним позовом відповідно до положень ч. 3 ст. 199 СК України.

Виходячи з положень ч. 13 ст. 7, ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, враховуючи ціну позову, суд апеляційної інстанції проводить розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 15).

Відповідно до частин першої, другої статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Таким чином, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

ОСОБА_8 навчається в Національному університеті біоресурсів і природокористування України за денною формою навчання. Рік вступу 01.09.2016 року, рік закінчення - 30.06.2020 року. Зазначене підтверджується довідкою Національного університету біоресурсів і природокористування України від 08.05.2018 року (а.с. 16).

Згідно п. 9 договору № Право-167816 про надання освітніх послуг від 15.08.2016 року, укладеного між Національним університетом біоресурсів і природокористування України та ОСОБА_5 для ОСОБА_8, загальна вартість освітньої послуги (без ПДВ) за весь термін навчання становить 70 400 грн., перший рік навчання 17 600,00 грн., та кожний наступний рік така сама сума. (а.с. 17-19).

Таким чином, ОСОБА_8 має право на утримання батьками на період навчання після повноліття та до досягнення 23 років.

Відповідно до частини третьої статті 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_8 не зареєстрований, але фактично проживає з позивачем, поклавши в основу такого висновку підтвердження депутата Полянської міської ради (а.с.61).

Колегія суддів не погоджується з таким висновком районного суду.

З матеріалів справи вбачається, що після розірвання шлюбу питання щодо місця проживання дітей не вирішувалось.

Як встановлено з домової книги про реєстрацію осіб, що проживають АДРЕСА_2 ОСОБА_3 (матір) та ОСОБА_8 (син) проживали разом за однією адресою. ОСОБА_8 був прописаний з 27.10.2015 року по 29.08.2016 року, тобто до часу вступу до вищого навчального закладу(а.с. 48).

Згідно зі ст. 29 ЦК України місце проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» встановлено, реєстрація - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку;

Таким чином, до початку навчання ОСОБА_8 проживав з матір'ю та перебував на її утриманні. Цей висновок ґрунтується на підставі даних про реєстрацію ОСОБА_8 відповідно до діючого законодавства.

Разом з тим, колегія суддів критично оцінює доказ, наданий позивачем на підтвердження місця проживання сина в період канікул, вихідних та святкових днів разом з батьком. Зокрема, позивач посилався на підтвердження від 19 липня 2018 року, за підписом депутата Шполянської міської ради ОТГ Черкаської області Пресліцької Наталії Валентинівни, згідно з яким ОСОБА_8, проживає з червня 2016 року на час канікул та вихідних днів за адресою свого батька, ОСОБА_5, в інший час навчається в Києві (а.с. 61).

Вказаний доказ не підтверджує факт постійного проживання з батьком в розумінні ч. 3 ст. 199 СК України.

Отже необхідно прийти до висновку, що позивач не надав достатніх та допустимих доказів того, що син ОСОБА_8 проживає разом з батьком, який у позові просить стягнути кошти на свою користь для утримання сина, що продовжує навчання.

Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання є передчасним та необґрунтованим.

Крім того сам ОСОБА_8 не був залучений до справи і, відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України, не позбавлений права самостійно звернутись до батьків з вказаним позовом.

Згідно із положенням ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглядаючи спір в межах доводів апеляційної скарги, за вимогами, заявленими позивачем, на підставі доказів, наданих сторонами, колегія суддів доходить висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування рішення в частині задоволених позовних вимог на підставі того, що позивач не навів належних достатніх та допустимих доказів на підтвердження у нього права про звернення з вимогою про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання.

У зв'язку з фактичною відмовою в задоволенні позову відповідно до правил розподілу судових витрат, рішення суду щодо стягнення з відповідачки судових витрат також підлягає скасуванню. Крім того, у зв'язку із тим, що позивача звільнено від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то судовий збір, сплачений апелянтом, компенсується за рахунок держави згідно з нормами ч. 7 ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 367, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 12 жовтня 2018 року скасувати в частині задоволених позовних вимог та стягнення судових витрат.

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3 в частині стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання, - відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір, сплачений ОСОБА_3 за звернення з апеляційною скаргою в сумі 1057 грн. 20 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді