ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 грудня 2018 року м. Херсон

справа № 664/3240/15-ц

провадження №22-ц/819/345/18

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Склярської І.В.,

суддів: Пузанової Л.В.,

Чорної Т.Г.,

секретар Кутузова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Майдан С.І. від 27 серпня 2018 року у справі заявою ОСОБА_3 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, державного нотаріуса Цюрупинської державної нотаріальної контори Кіріченко Алли Василівни, приватного нотаріуса Цюрупинського районного нотаріального округу Херсонської області Левківського Ігоря Петровича про визнання довіреності та свідоцтва про право на спадщину недійсними,

встановив:

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, державного нотаріуса Цюрупинської державної нотаріальної контори Кіріченко Алли Василівни, приватного нотаріуса Цюрупинського районного нотаріального округу Херсонської області Левківського Ігоря Петровича про визнання довіреності та свідоцтва про право на спадщину недійсними, який в червні 2016 року змінила (уточнила) та просила суд:

1)визнати ОСОБА_8 такою, що не прийняла спадщину за заповітом ОСОБА_9, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, через пропуск строку прийняття спадщини;

2)визнати недійсною і скасувати довіреність від 28 липня 2015 року, посвідчену приватним нотаріусом Цюрупинського нотаріального округу Левківським Ігорем Петровичем, якою ОСОБА_10 уповноважила ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на вчинення правочинів щодо майна, яке залишилося після смерті ОСОБА_9, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року;

3)визнати недійсним і скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 02 вересня 2015 року щодо майна, яке залишилося після смерті ОСОБА_9, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, яке державний нотаріус Цюрупинської державної нотаріальної контори Кіріченко Алла Василівна видала ОСОБА_11;

4)стягнути з відповідачів судові витрати.

У липні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову ( а.вид.м. 121), яку в серпні 2018 року уточнила ( а.вид.м.124) та просила суд заборонити відповідачу ОСОБА_5, ОСОБА_11 та іншим особам вчиняти дії щодо проникнення в будинок АДРЕСА_1, шляхом пошкодження майна та у темний час доби, вселення та реєстрації місця проживання будь-яких сторонніх осіб у цей будинок.

Заява мотивована тим, що відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5, керуючись повноваженнями наданими їм на підставі довіреності, тривалий час вчиняють незаконні дії відносно домоволодіння АДРЕСА_1, в якому вона мешкає разом з сім'єю. Зазначає, що вони б'ють шибки вікон, виламають двері, реєструють та вселяють сторонніх осіб, в тому числі, які мають судимості. На підставі її заяви, постановою Апеляційного суду Херсонської області від 23.05.2018 року були вжиті заходи забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_4 вчиняти дії щодо вселення, реєстрації будь-яких осіб у будинок, розташований по АДРЕСА_1. Незважаючи на винесену постанову на початку липня 2018 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 знов намагалися в реєстраційній службі Олешківської міської ради зареєструвати сторонніх осіб у спірному будинку. При цьому ОСОБА_4 посилався на постанову суду апеляційної інстанції від 23 травня 2018 року і зазначав, що це судове рішення не забороняє ОСОБА_5 вчиняти ті дії, які заборонені ОСОБА_4 Реєстраційна служба відмовилась вчиняти дії щодо реєстрації сторонніх осіб у зазначений будинок. Вважає, що існує реальна загроза того, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зловживаючи довірою ОСОБА_2 і діючи в обхід постанови суду апеляційної інстанції від 23.05.2018 року, вчинять нові дії щодо реєстрації та вселення до будинку АДРЕСА_1 сторонніх осіб. Такі дії відповідачів є заходами тиску на позивача і направлені на суттєве погіршення умов проживання ОСОБА_3 та членів її сім'ї.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 27 серпня 2018 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено частково.

Заборонено ОСОБА_5 та ОСОБА_11 вчиняти будь-які дії щодо вселення, реєстрації будь-яких осіб у будинок АДРЕСА_1. В решті заява залишена без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_10 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги зазначає, що:

-довіреність яку оскаржує позивач та яка є предметом спору, втратила чинність на момент винесення оскаржуваної ухвали, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 діють на підставі іншої довіреності, виданою нею в лютому 2018 року; зазначає, що до постановлення оскаржуваної ухвали в належному їй будинку були зареєстровані декілька військовослужбовців, які зараз знаходяться в бойових частинах на сході України, а також члени їх родини: жінки, неповнолітні діти;

-ОСОБА_5 на початку червня 2018 року за її проханням намагався зареєструвати її знайомого в належному їй будинку, але такі дії не були здійснені внаслідок створення певних умов реєстраційним органом;

-суд першої інстанції зазначаючи, що наявна очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивачки щодо її проживання у спірному помешканні залишив поза увагою ту обставину, що власником спірного домоволодіння є ОСОБА_10, яка внаслідок дій позивачки не може користуватися належним їй будинком;

-доводи заяви щодо протиправних дій ОСОБА_5 відносно майна: б'є шибки, виламує двері та інше є неправдивими.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заявлені позивачем заходи забезпечення позову не являються фактичним вирішенням справи по суті і не порушують прав власника майна щодо користування та розпорядження цим майном, а лише обмежують його у здійсненні деяких дій на певний період по відношенню до домоволодіння, в якому на теперішній час проживає позивач.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов'язком. Тому при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Таким чином, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Так, з виділених матеріалів справи та пояснень позивачки наданих в суді апеляційної інстанції вбачається, що позивачка зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_1.

З змісту позовних вимог ОСОБА_3 вбачається, що спір стосується спадкових прав позивача, які вона вважає порушеними.

В зазначеній справі неодноразово вживались заходи забезпечення позову.

Так, ухвалою Цюрупинського районного суду Херсонської області від 27 жовтня 2015 року за заявою ОСОБА_3 накладено арешт на належне відповідачу ОСОБА_11 на праві власності домоволодіння, що розташоване по АДРЕСА_1 /а.вид.м.21/.

Постановою Апеляційного суду Херсонської області від 23 травня 2018 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено частково. Заборонено ОСОБА_4 вчиняти дії щодо вселення, реєстрації будь-яких осіб у будинок, розташований по АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 підтверджені доводи заяви про забезпечення позову в частині здійснення реєстрації сторонніх осіб у спірній будинок в тому числі після винесення постанови суду від 23.05.2018 року.

Враховуючи, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачки, за захистом, яких вона звернулася, наведені доводи апеляційної скарги про здійснення та наміри здійснення реєстрації у будинку осіб, які не є членами сім'ї позивачки та відповідачки, а також те, що застосований вид забезпечення позову не перешкоджає відповідачці користуватися належним їй майном, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, а тому ухвала суду в оскарженій частині підлягає залишенню без змін.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність забезпечення позову, оскільки застосований судом вид забезпечення позову захищає права позивача на випадок можливого ухвалення рішення на її користь.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 27 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.В.Склярська

Судді Л.В.Пузанова

Т.Г.Чорна

Повний текст постанови складено 20 грудня 2018 року

Суддя І.В. Склярська