Справа № 308/5159/15-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 травня 2018 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді Кожух О.А.,

суддів Куштана Б.П., Мацунича М.В.,

за участі секретаря Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 17 серпня 2017 року (суддя Монич О.В.) у цивільній справі № 308/5159/15-ц за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, та зустрічним позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про визнання кредитного договору недійсним, -

в с т а н о в и в :

У травні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (далі: ТОВ «Порше Мобіліті») звернулося до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 20.08.2012 між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 50005589, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 347 864,20 грн., що еквівалентно на дату укладання договору 42 925,00 дол. США, строком на 60 місяців зі змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням для придбання автомобіля марки VW, модель T5GP Caravelle, кузов № НОМЕР_1, обєм двигуна 1968 куб. см, рік випуску 2012.

16.07.2013 сторони уклали додаткову угоду № 1 про внесення змін до кредитного договору № 50005589, відповідно до якої позивач зобовязався надати ОСОБА_1 додатковий кредит у сумі 95 590,84 грн., що еквівалентно на дату укладання договору 11716,00 дол. США, строком на 60 місяців зі змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням для оплати страхових платежів згідно з договором страхування, укладеним на виконання вимог кредитного договору.

22.08.2012 сторони уклали договір застави № 50005589 з метою забезпечення виконання кредитних зобовязань позичальника. Предметом договору був указаний автомобіль, заставною вартістю 409 252,00 грн.

Із квітня 2014 року відповідач взяті на себе зобовязання належним чином не виконав, платежі за квітень, травень та червень 2014 року не сплатив.

У звязку з цим, 01.09.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на предмет застави № 1437 для задоволення вимог кредитора у розмірі 492 397,65 грн.

За результатами виконавчого провадження з виконання такого напису нотаріуса та реалізації предмета застави 12.12.2014 на електронних торгах, з урахуванням витрат на вчинення виконавчих дій і сплати виконавчого збору, з відповідача стягнуто на користь ТОВ «Порше Мобіліті» 326 185,08 грн., яких було недостатньо для погашення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі.

Позивач вказував, що з урахуванням чинного курсу валют станом на день подачі позову (06.05.2015) з відповідача підлягає стягненню загалом 604 559,05 грн., з яких: сума кредиту - 467 625,57 грн.; проценти за користування кредитом 8358,81 грн.; штраф за порушення зобовязань згідно п.3.3. договору 69 572,84 грн.; три проценти річних за невиконання грошових зобовязань 2498,27 грн.; інфляційні витрати 50 503,56 грн.; витрати з підготовки позовної заяви 6000,00 грн.

22.09.2015 та 29.03.2016 позивач подав до місцевого суду заяви про зменшення позовних вимог та остаточно просив стягнути з відповідача на свою користь: основну суму боргу зі сплати кредиту 454 357,70 грн., штраф за порушення зобовязань згідно п.3.3. договору 69 572,84 грн., три проценти річних 2384,76 грн., інфляційні витрати 48 208,90 грн., всього на загальну суму 574 524,20 грн. та судові витрати.

03.08.2016 ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, звернувся до суду із зустрічною позовною заявою, в якій просив визнати недійсним кредитний договір № 50005589 від 20.08.2012. Вказував, що боргові зобовязання у кредитному договорі за змістом визначено не відсотковою ставкою, не в грошовому виразі, а формулами, що порушує законодавство України про захист прав споживачів та діяльність у сфері фінансових послуг; у додатковій угоді ТОВ «Порше Мобіліті» примусово навязує власну афільовану страхову компанію, чим позбавляє позичальника права вибору страхової компанії і вимушений сплачувати значно більшу кошти; перекладення валютних ризиків у гривневому еквіваленті на позичальника є нечесною підприємницькою практикою, умови договору є несправедливими, порушують права споживача і є підставою для визнання кредитного договору недійсним.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 17.08.2017 позов ТОВ «Порше Мобіліті» - задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» заборгованість за кредитним договором № 50005589 від 20.08.2012 основну суму боргу в розмірі 454 357,70 грн. та 3 % річних у розмірі 2384,76 грн., всього на загальну суму 456742,46 грн.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» судовий збір у розмірі 3654 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, про визнання кредитного договору недійсним - відмовлено.

Дане судове рішення ТОВ «Порше Мобіліті» не оскаржувало.

На це рішення подав апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2 Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ТОВ «Порше Мобіліті» та задовольнити зустрічний позов ОСОБА_1

Апеляційна скарга містить ті ж доводи, що і зустрічна позовна заява.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Порше Мобіліті» просить рішення суду залишити без змін. Вважає, що твердження апелянта про несправедливі умови не відповідає дійсності. Сторони зобовязання можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті, що передбачено ст. 524 ЦК України. Страхова компанія обирається боржником самостійно з перелаку страхових компаній, які відповідають вимогам ТОВ «Порше Мобіліті». З усіма умовами договорів апелянт був ознайомлений, договори були ним підписані, а отже апелянт погодився виконувати відповідні умови.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Встановлено та вбачається із матеріалів справи, що 20.08.2012 між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 50005589, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 347 864,20 грн., що еквівалентно на дату укладання договору 42 925,00 дол. США, строком на 60 місяців зі змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням для придбання автомобіля марки VW, модель T5GP Caravelle, кузов № НОМЕР_1, обєм двигуна 1968 куб. см, рік випуску 2012 (т. 1 а.с.9-17).

16.07.2013 сторони уклали додаткову угоду № 1 про внесення змін до кредитного договору № 50005589, відповідно до якої позивач зобовязався надати ОСОБА_1 додатковий кредит у сумі 95 590,84 грн., що еквівалентно на дату укладання договору 11716,00 дол. США, строком на 60 місяців зі змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням для оплати страхових платежів згідно з договором страхування, укладеним на виконання вимог кредитного договору т. 1 (а.с.18-21).

Відповідно до пунктів 1.3.1, 1.3.2, 1.3.3 загальних умов кредитування, які є додатком до кредитного договору від 20.08.2012 № 50005589, та пунктів 1.1, 1.10.2 договору про внесення змін / додаткової угоди від 16.07.2013 № 1 до кредитного договору № 50005589 розмір платежів за ними визначено в еквіваленті до іноземної валюти.

Графіком погашення кредиту від 20.08.2012 року № 50005589 сума щомісячного платежу визначена в доларах США (т. 1 а.с. 22-24).

22.08.2012 сторони уклали договір застави № 50005589 з метою забезпечення виконання кредитних зобовязань позичальника, згідно з яким ОСОБА_1 передав у заставу автомобіль марки VW, модель T5GP Caravelle, кузов № НОМЕР_1, обєм двигуна 1968 куб. см, рік випуску 2012, д.н.з АО 8283 ВВ, заставною вартістю 409 252,00 грн. (т. 1 а.с. 25-30).

Колегія звертає увагу, що Додаткова угода № 1 від 16.07.2013 для оплати страхових платежів згідно з договором страхування була укладена лише через 11 місяців, після укладення основного договору кредитний договір № 50005589, тобто страхування автомобіля за рахунок кредитних коштів було рішенням самого ОСОБА_1 Звернувшись до ТОВ «Порше Мобіліті» щодо укладення додаткової угоди та уклавши таку угоду, ОСОБА_1, відповідно до ст. ст. 6, 627, 628 ЦК України, вільно обрав контрагента погодився з умовами договору, підписавши його. Страхова компанія, відповідно до п. 5.5 Загальних умов кредитування, була обрана самим позичальником з переліку страхових компаній, які авторизовані ТОВ «Порше Мобіліті».

Із квітня 2014 року відповідач взяті на себе зобовязання належним чином не виконав, платежі за квітень, травень та червень 2014 року не сплатив.

01.09.2014 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 вчинив виконавчий напис про звернення стягнення на вказаний транспортний засіб у рахунок погашення заборгованості в сумі 492 397,65 грн. (т. 1 а.с. 33).

За результатами виконавчого провадження з виконання такого напису нотаріуса та реалізації предмета застави 12.12.2014 на електронних торгах, з урахуванням витрат на вчинення виконавчих дій і сплати виконавчого збору, з відповідача стягнуто на користь ТОВ «Порше Мобіліті» 326 185,08 грн. (т. 1 а.с. 34-37).

Як вбачається із Зведеної облікової виписки з рахунку клієнта ОСОБА_1, всі платежі, які ним вносились на погашення кредиту, ТОВ «Порше Мобіліті» враховані, а також враховано суму, отриману від реалізації автомобіля (т. 1 а.с.179-181). Судова колегія не бере до уваги доводи представника апелянта щодо низької вартості реалізації автомобіля, оскільки його продаж проводився держаною виконавчою службою через електронні торги (т. 1 а.с.36), які апелянтом не оскаржувались.

Коштів від реалізації автомобіля було недостатньо для погашення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі.

Станом на 21.04.2015 із врахуванням коштів, які були отримані внаслідок звернення стягнення на предмет застави на підставі виконавчого напису нотаріуса, сума кредиту за договором, яка підлягає поверненню становить еквівалент в гривні 20102,62 дол. США, що відповідало 446378,68 грн. грн. (т. 1 а.с. 129).

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

У статті 192 ЦК України закріплено, що гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із частиною першою статті 524 та частиною першої статті 533 ЦК України зобов'язання має бути виражене та виконане у грошовій одиниці України - гривні.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим частина друга статті 524 та частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони надати, а позичальнику тримати споживчий кредит в гривні із визначенням сум платежів за кредитом в еквіваленті іноземної валюти законодавством не встановлено.

Сторони у даному зобовязанні визначили валютою кредиту гривню, із зазначенням еквіваленту в доларах США, що не суперечить вимогам закону.

Діючим законодавством не передбачений стабільний курс іноземних валют до національної валюти гривні. У позичальника існувала можливість передбачити в момент укладення договору зміни курсу гривні у відношенні до інших валют виходячи з динаміки зміни курсів валют з моменту введення в обіг національної валюти - гривні та її девальвації.

З врахуванням процентної ставки 9,9% та кількості днів прострочення сплати суми кредиту, судом першої інстанції правильно зазначено про необхідність стягнення з боржника процентів за користування кредитними коштами в сумі 7979,02 грн.

Таким чином, загальна сума основного боргу становить 454 357,70 грн. 3 % річних за прострочення виконання грошового зобовязання, стягнення яких передбачено ч. 2 ст. 625 ЦК Україна, становить 2384,76 грн.

Зважаючи на викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують. Рішення місцевого суду постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, у відповідності до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 17 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 травня 2018 року.

Головуюча:

Судді: