Справа № 175/1153/18
Провадження № 2/175/370/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(з а о ч н е)

20 серпня 2018 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Бойка О.М.,

при секретарі - Сотник Г.О.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у смт. Слобожанське цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - орган реєстрації Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області про позбавлення права користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

В березні 2018 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, третя особа - орган реєстрації Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області про позбавлення права користування житловим приміщенням, в якій просив суд ухвалити рішення про позбавлення ОСОБА_2 права користування житловим приміщенням - будинком розташованим за адресою: АДРЕСА_1, 52030.

У судове засідання представник позивача не з'явився, але відповідно до наданої суду заяви просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи.

Відповідач у судове засідання не з'явився, відповідно до наданої суду заяви просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував проти позбавлення його права користування житловим приміщенням - будинком розташованим за адресою: АДРЕСА_1, 52030.

Представник Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, причину неявки у судове засідання суду не повідомив.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, суд дійшов до наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

Причиною спору між сторонами стало не проживання понад 6 місяців ОСОБА_2 за місцем реєстрації, що створює позивачу додаткові витрати по оплаті комунальних послуг. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються чинним Житловим кодексом України, Цивільним кодексом України.

У судовому засіданні встановлено, що 11.04.2017 року позивач на підставі Договору дарування складеного і посвідченого приватним нотаріусом договір дарування житлового будинку прийняв у дар будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 52030 на земельній ділянці загальною площею 0,015 га, кадастровий номер НОМЕР_1

Договір дарування зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 84808924 від 11.04.2017 року.

В житловому будинку позивач прописаний з 15.02.2000 року і на теперішній час проживає зі своєю сім'єю дружиною та дитиною, інших осіб з в будинку не проживає.

З 03.03.2003 року в будинку прописаний ОСОБА_2, але фактично ніколи в ньому не проживав та домовленостей щодо збереження за ним права користування житлом не має, його речей в будинку не має, спроб вселитися відповідач не здійснював, за комунальні послуги не сплачує, добровільно знятися з місця реєстрації можливості не має за характером його роботи, яка пов'язана з перебування у різних міістах України. Реєстрація відповідача в будинку за адресою: АДРЕСА_1 перешкоджає повноцінно та безперешкодно користуватися та розпоряджатися власністю, отримати субсидії при оплаті комунальних послуг.

Згідно ст. 29 ЦК України, місцем мешкання фізичної особи є житловий будинок, квартира чи інше приміщення гідне для мешкання в населеному пункті, в якому особа мешкає постійно або тимчасово

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні» від 11.12.2003 p., громадяни України зобов'язані протягом 10 днів після прибуття на нове місце проживання зареєструвати місце проживання.

Ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 p., визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 17.07.1997 p., закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч.1ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (ч.1 ст. 383 ЦК України,

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Статтею 156 ЖК України, передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку «квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 ЖК України.

Відповідно до ст. 64 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Частиною 2 ст. З Сімейного Кодексу України, передбачено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Враховуючи зазначені вище норми правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України суд дійшов до висновку що положення статей 383, 391 ПК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності і жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які є і не були членами його сім'ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Таким чином, оскільки ОСОБА_2 у будинку проживає, не сплачує плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню будинку та не приймає участі у спільному побуті, він втратив право на користування жилим приміщенням будинком розташованим за адресою: АДРЕСА_1, 52030.

Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача повинно бути стягнено сума сплаченого судового збору в розмірі 704 грн. 64 коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 64, 71, 72, 150, 156 ЖК України, ст.ст. 15, 16, 317, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 6, 7, 9, 10, 11, 12, 13, 18, 19, 23, 28, 48, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 83, 89, 128, 133, 141, 177, 209, 229, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 адреса: АДРЕСА_1, 52030) до ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_3, адреса: АДРЕСА_2 52030), третя особа - орган реєстрації Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області (код ЄДРПОУ - 04338339, адреса: вул. Центральна, буд. 75 у смт. Обухівка Дніпровського району Дніпропетровської області, 52030) про позбавлення права користування житловим приміщенням, - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_3, адреса: АДРЕСА_1, 52030) права користування житловим приміщенням - будинком розташованим за адресою: АДРЕСА_1, 52030.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_3, адреса: АДРЕСА_2 52030) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 адреса: АДРЕСА_1, 52030) сплачений позивачем при подачі позову судовий збір в сумі 704 грн. 64 коп.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До утворення апеляційних судів в апеляційних округах, апеляційна скарга подається через Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області до Апеляційного суду Дніпропетровської області.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М.Бойко

Повний текст рішення складено 10.09.2018 року