КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2018 року м. Київ

Унікальний номер справи № 753/10392/17

Апеляційне провадження № 22-ц/824/4693/2018

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.

при секретарі - Слободяник Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 28 вересня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Колесник О.М., по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Лазоренко Лідія Євгенівна про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, -

в с т а н о в и в :

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, уточнивши який зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер його батько ОСОБА_4, який проживав у власній однокімнатній квартирі АДРЕСА_1. Заповіту померлим складено не було і позивач є його єдиним спадкоємцем.

Після смерті батька у позивача виникли сумніви щодо спадкового майна і 29 березня 2017 року він отримав інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно № 83731499, в якій власником квартири АДРЕСА_1 значиться двоюрідний брат позивача - відповідач ОСОБА_2, який нібито купив вказану квартиру 16 березня 2017 року (за вісім днів до смерті ОСОБА_4.).

Позивач вважав, що його права як спадкоємця порушені та не визнаються, фактично його усунуто від спадкування квартири на підставі сумнівного договору купівлі-продажу квартири, який батько позивача не міг підписати, оскільки був дуже хворою людиною (тривалий час хворів на рак легенів), в коштах не мав потреби, оскільки отримував пристойну пенсію. Де знаходяться кошти від продажу квартири невідомо.

За таких обставин, посилаючись на положення ст.ст. 203, 233 ЦК України, позивач просив визнати недійним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 16 березня 2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Лазоренко Л.Є., який вчинено померлим ОСОБА_4 під впливом тяжкої для нього обставини (тяжкої невиліковної хвороби) і на вкрай невигідних умовах. (а.с.2-4, 105-106)

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 подала заперечення на позовну заяву, в якому із посиланням на незаконність та безпідставність заявлених вимог, просила відмовити у задоволенні позову. Вказувала, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження підстав недійсності договору купівлі-продажу. За життя ОСОБА_4, його син ОСОБА_1, позивач по справі ніякої турботи по відношенню до батька не проявляв, не допомагав йому, не дбав про нього. Останні кілька місяців до смерті, ОСОБА_4 проживав у квартирі матері відповідача у м. Борисполі, оскільки потребував сторонньої допомоги. Відповідач відвідував ОСОБА_4, привозив йому продукти харчування, купував необхідні ліки, здійснював санітарно-гігієнічний догляд. Зазначене, на думку відповідача, стало основним мотивом для ОСОБА_4, щоб квартира, яка мала б після його смерті успадкуватися єдиним спадкоємцем, перейшла у власність його племінника, який ставився до нього краще ніж син. ОСОБА_4 сам запропонував відповідачу купити у нього квартиру по ціні, яка буде зроблена оцінювачем, а також попросив відповідача запросити додому нотаріуса, щоб оформити договір купівлі-продажу. Приватний нотаріус Бориспільського міського нотаріального округу Лазоренко Л.Є. особисто поспілкувалася з ОСОБА_4 перед підписанням договору, щоб переконатися чи його волевиявлення є вільним і відповідає його внутрішній волі, з'ясувала чи приймає ОСОБА_4 психотропні препарати, які можуть вплинути на його психоемоційний стан. Переконавшись у дієздатності ОСОБА_4 та у тому, що сторони договору перебувають при здоровому розумінні та ясній пам'яті, розуміють значення своїх дій і діють добровільно, нотаріус 16 березня 2016 року здійснила нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу квартири №37, що знаходиться в будинку №1 по вул. Здолбунівській в м. Києві. (а.с.61-65)

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 28 вересня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Лазоренко Л.Є. про визнання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, укладений 16 березня 2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Лазоренко Л.Є. та зареєстрований у реєстрі за №161 недійсним відмовлено. (а.с.115, 118-121)

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, незаконність рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 вересня 2018 року, просив його скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. На обґрунтування скарги зазначив, що суд не врахував вимог законодавства та фактичних обставин на які позивач посилався обґрунтовуючи заявлені вимоги та дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову. Вказував, що суд не проголошував рішення 27 жовтня 2018 року і дата складання повного судового рішення не зазначена. Під час розгляду справи судом створено необґрунтовані переваги в поданні та оцінці доказів для відповідача, зроблено вибіркову оцінку показань свідків тільки зі сторони відповідача та залишено поза увагою показання свідка зі сторони позивача. Зважаючи на умови та суму спірного договору (267800 грн.) розрахунок повинен був здійснений тільки в безготівковій формі, тобто через банк, однак, в матеріалах справи відсутні докази щодо проведення розрахунків між сторонами договору. Померлий ОСОБА_4 на момент укладення спірного договору купівлі-квартири був пенсіонером (67 років), працював до виходу на пенсію водієм, не був юридично обізнаним. На дату укладення спірного договору він був важко хворим (рак легенів 4 стадії, через тиждень помер), потребував у зв'язку із цим догляду і сторонньої допомоги, мав єдине житло, продовжував проживати в ньому після укладення договору купівлі-продажу спірної квартири, грошей за квартиру не отримав. За таких обставин волевиявлення померлого не було вільним і не відповідало його внутрішній волі, що є підставою для визнання договору недійсним відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України. Крім цього, посилаючись на те, що реальна ринкова вартість квартири в три рази вища від визначеної її вартості у розмірі 267 720,00 грн., ОСОБА_1 вважав, що оспорюваний договір купівлі-продажу квартири було укладено під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних для померлого умовах, його волевиявлення не відповідало внутрішній волі й не було спрямоване на реальне настання правових наслідків, обумовлених договором купівлі-продажу, а тому цей договір підлягає визнанню недійсним на підставі ч. 1 ст. 233 ЦК України. (а.с.128-132)

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, його представники - адвокат ОСОБА_6, адвокат ОСОБА_7 підтримали скаргу і просили її задовольнити. Відповідач ОСОБА_2, його представник - адвокат ОСОБА_5 заперечували проти скарги і просили її відхилити.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. (а.с. 152-154)

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

З огляду на положення ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 20 травня 1994 року виданого Відділом приватизації житла Харківської районної державної адміністрації в м. Києві, ОСОБА_4 належала на праві приватної власності квартира № АДРЕСА_1. (а.с.21)

13 березня 2017 року, за замовленням ОСОБА_4, СПД ОСОБА_8 був складений звіт про оцінку майна, згідно якого визначено ринкову вартість (без врахування ПДВ) вищевказаної квартири у розмірі 267 720,00 грн. В цьому ж звіті зазначено, що призначення оцінки - для укладення договору купівлі-продажу. (а.с.28-36)

16 березня 2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, було укладено договір купівлі-продажу квартири, за умовами якого ОСОБА_4 передав у власність (продав), а ОСОБА_2 прийняв у власність (купив) належну продавцю квартиру № АДРЕСА_1 і сплатив за неї обговорену грошову суму - 267 800 грн. Договір був посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Лазоренко Л.Є. та зареєстрований у реєстрі за №161. (а.с.19-20)

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності ОСОБА_2 на вищевказану спірну квартиру було зареєстровано 16 березня 2017 року. (а.с.9-10)

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер. (а.с.6-8)

16 травня 2017 року Сьомою Київською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа №60643817. (а.с.11)

Колегія суддів перевірила і відхилила доводи апелянта про визнання недійсним оспорюваного правочину із заявлених позивачем підстав, враховуючи наступне.

Згідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Цивільного кодексу України, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Відповідно до статей 655, 657 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

За роз'ясненнями, що містяться в п. 19, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 &q?ос;Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними&q?ву;, не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину.

Правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.

Обґрунтовуючи визнання недійсним правочину з підстав ст. 233 ЦК України, позивач зазначив, що його батько ОСОБА_4 тривалий час хворів (рак легенів), в коштах не мав потреби і не мав наміру усувати позивача від спадкування. Обґрунтувань щодо укладення оспорюваного договору на вкрай невигідних умовах позовна заява не містить.

Наявність тяжкого захворювання у ОСОБА_4 впродовж тривалого часу перед підписанням оспорюваного договору не вказує на те, що даний договір був укладений під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах.

При цьому, колегія суддів врахувала фактичні обставини, які передували укладенню оспорюваного правочину і не заперечувались сторонами по справі, а саме, що ОСОБА_4 після розлучення з дружиною, проживав сам в спірній квартирі, після виявлення онкозахворювання із січня 2016 року і до смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 за його проханням проживав у м. Бориспіль у квартирі рідної сестри - ОСОБА_9, яка є матір'ю відповідача ОСОБА_2

Пунктом 3 договору купівлі-продажу квартири його сторони погодили, що продаж квартири вчинено за 267 800 грн., які покупець повністю сплатив продавцю до підписання договору, а також підтвердили факт повного розрахунку за продану квартиру.

Згідно пункту 10 договору купівлі-продажу квартири, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 зазначили, що цей договір не укладається під впливом тяжких для сторін обставин, укладення цього договору відповідає їх інтересам, волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі. (а.с.19-20)

Показанням свідків, допитаних районним судом, в оскаржуваному позивачем рішенні дана належна оцінка.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що сторони на свій розсуд визначили ціну договору, порядок розрахунків, підтвердили передачу-отримання грошей за придбану квартиру в момент укладення договору про що зазначили в тексті договору та відхилила доводи позивача ОСОБА_1, що оспорюваний правочин від 16 березня 2017 року був укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 під впливом тяжких обставин та на вкрай невигідних умовах, з посиланням на те, що ціна продажу набагато нижча за ринкову.

Доводи апелянта про те, що реальна ринкова вартість квартири в три рази вища від визначеної її вартості у розмірі 267 720,00 грн. об'єктивними доказами не підтверджені, товарознавчого звіту ринкової вартості квартири позивач до суду першої інстанції не надав, про призначення судової товарознавчої експертизи не заявляв, а тому колегія суддів визнала їх неспроможними.

Посилання апелянта на показання свідка ОСОБА_10 про те, що ОСОБА_4 за життя висловлював думки віддати спірну квартиру внучці, не можуть бути визнані підставою для визнання недійсним оспорюваного правочину. (а.с. 113)

Враховуючи вищевикладені вимоги законодавства та фактичні обставини справи в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заявленого позову.

З матеріалів справи протоколів судових засідань вбачається, що у судовому засіданні 27 вересня 2018 року після закінчення дослідження матеріалів справи та стадії судових дебатів, суд вийшов до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення. Після виходу суду з нарадчої кімнати 28 вересня 2018 року було проголошено вступну та резолютивну частину рішення Дарницького районного суду міста Києва від 28 вересня 2018 року. (а.с.113-115)

При цьому, повне рішення Дарницького районного суду міста Києва у даній справі містить дату його ухвалення - 27 вересня 2018 року. (а.с.118-121)

Невірне зазначення дати ухвалення оскаржуваного рішення - 27 вересня 2018 року не може бути визнано підставою для скасування рішення суду, а вказане питання може бути вирішено районним судом в порядку передбаченому ст. 269 ЦПК України.

За таких обставин, рішення районного суду є законним і обґрунтованим, доводи скарги цих висновків не спростовують, не впливають на правильність ухваленого судом рішення, тому з огляду на вимоги ст. 375 ЦПК України, колегія суддів їх відхилила.

Посилання апелянта на безгрошовість спірного договору, не усвідомлення продавцем квартири ОСОБА_4 значення своїх дій та (або) неможливість керування ними під час вчинення оспорюваного правочину (ст. 225 ЦК України), положення ст. 229 ЦК України (вчинення правочину під впливом помилки), безпідставне утримання відповідачем грошей переданих продавцю за продаж квартири після смерті продавця квартири, колегія суддів відхилила, оскільки таких підстав позову позивач в суді першої інстанції не заявляв і уточнена позовна заява таких не містить.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 28 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 21 грудня 2018 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б.Левенець

В.М.Ратнікова

О.В.Борисова