АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2018 року м. Херсон

справа: 766/5307/17-ц

провадження: 22-ц/791/731/18

Апеляційний суд Херсонської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Приходько Л.А. (суддя доповідач)

суддів: Вейтас І.В.,

ОСОБА_1,

секретар Зварич С.А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

законний представник позивачів неповнолітнього ОСОБА_3 і малолітнього ОСОБА_4 - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та апеляційною скаргою ОСОБА_2 поданої в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 та малолітнього ОСОБА_4, на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 12 березня 2018 року у складі судді Прохоренко В.В., повний текст рішення складений 22 березня 2018 року,

встановив:

27 березня 2017 року ОСОБА_2 діючи в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 і малолітнього ОСОБА_4, звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Позовна заява мотивована тим, що місце проживання позивачів та відповідача у справі зареєстровано за адресою АДРЕСА_1. ОСОБА_5 з весни 2016 року за зазначеною адресою не проживає. З квартири виїхала добровільно, вивезла свої особисті речі і до теперішнього часу в квартиру не поверталась. Комунальні платежі за квартиру не сплачує. Зазначивши, що ніяких перешкод у користування квартирою відповідачу позивачами не чинилися, просила визнати ОСОБА_5, з підстав визначених ст.ст. 71, 72 ЖК України, такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири № 103 у будинку № 49 к.3 по вул. Покришева у м. Херсоні.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 12 березня 2018 року у задоволені позову відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що відповідач відноситься до спірної квартири як до свого єдиного місця проживання, а не проживала за місцем реєстрації з поважних причин у звязку з неприязними стосунками з позивачем та перешкоджанням останньою у користуванні нею квартирою.

В апеляційних скаргах ОСОБА_2 діючи в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 і малолітнього ОСОБА_4, просила оскаржуване рішення суду, висновки якого не відповідають обставинам справи, скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційні скарги мотивовані тим, що відповідачка позбавлена батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_4 та малолітнього ОСОБА_3, опікуном яких є ОСОБА_2 наймачем квартири 103 за адресою м. Херсон, вул. Покришева №49 корп.3 є ОСОБА_2, разом з нею у зазначені квартирі зареєстровані ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5, яка з весни 2016 року в квартирі не проживає. Реєстрація відповідача за адресою проживання її дітей, відносно яких остання позбавлена батьківських прав, створює можливість застосування засобів примусового доступу до квартири, що порушить права дітей, які не бажають спілкування з матірю та перешкодить опікуну(піклувальнику) у виконанні її прав та обовязків. Відповідачка, маючи ключі, неодноразово здійснювала крадіжки з квартири. Факт тривалого не проживання відповідача в квартирі підтверджений актом ОСББ «Комунальник-49», а недопущення ОСОБА_5 до квартири належним чином не доведено.

Відзив на апеляційні скарги до апеляційного суду не надходив.

Під час розгляду справи ОСОБА_2 діючи від свого імені та від імені неповнолітнього ОСОБА_4 і малолітнього ОСОБА_3 апеляційні скарги підтримала за обставинами викладеними у скарзі. Просила рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Заперечуючи проти апеляційних скарг ОСОБА_5 та її представник адвокат ОСОБА_6, зазначили, що на їх думку рішення суду є законним та обґрунтованим, доводи апеляційних скарг є безпідставними, а тому просили апеляційні скарги залишити без задоволення. А рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, осіб, які приймають участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що 30 грудня 2014 року між Департаментом житлово-комунального господарства Херсонської міської ради та ОСОБА_2 було укладено договір найму житлового приміщення за № 819, на підставі витягу з протоколу засідання міської громадської комісії з житлових питань від 14 жовтня 2014 року №10, за яким наймодавець надав наймачу та членам її родини у користування та проживання трикімнатну квартиру №103, житловою площею 42,80кв.м, загальною площею 58,60кв.м., у будинку № 49 корпус 3, по вул. Покришена, в м. Херсоні.

На час розгляду справи спірна квартира не приватизована.

З довідки №17-35 від 06 березня 2017 року виданої ОСББ «Комунальник -49» ОСОБА_2 , вбачається , що в квартирі № 103 розташованої за адресою м. Херсон, вул. Покришева, 49, корпус 3, окрім позивачки зареєстровані: дочка позивача - ОСОБА_5 та онуки позивачки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2(а.с.7).

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 12 січня 2017 року, яке набрало законної сили 14 березня 2017 року, ОСОБА_5 позбавлена батьківських прав відносно дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3, 27.09.2000р.н.

Вказаним рішенням встановлено, що дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 25 травня 2015 року відібрано у матері ОСОБА_5 без позбавлення батьківських прав. Рішенням Виконавчого комітету Суворовської районної у м. Херсоні ради №106 від 10 липня 2015 року малолітньому ОСОБА_4 та неповнолітньому ОСОБА_3 надано статус дитини позбавленої батьківського піклування та призначено ОСОБА_2 опікуном/піклувальником над ними(а.с.38,39).

Відповідно до посвідчення №441 виданого 30 липня 2015 року ОСОБА_2 призначена опікуном над малолітніми ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.5)

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до частини четвертої статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

За змістом статтей 71 , 72 ЖК Української РСР наймач або члени його сім'ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилою площею, зокрема, коли вони в ньому не проживають без поважних причин понад шість місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймачем, а в разі спору - судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК УРСР ), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_5 відноситься до спірної квартири як до свого єдиного місця проживання, а не проживала за місцем реєстрації з поважних причин у звязку із неприязними стосунками з позивачем та перешкоджанням останньої у користуванні квартирою.

До таких висновків суд першої інстанцій дійшов на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Як вбачається зі змісту позовної заяви позивачка просить визнати ОСОБА_5 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що остання протягом тривалого часу, з весни 2016 року, без поважних причин не проживає в квартирі.

На підтвердження своїх доводів позивачка надала акт про не проживання та відсутність особистих речей, складений 07 березня 2017 року жителями будинку №49 по вул.. Покришева у м. Херсоні: ОСОБА_7 та ОСОБА_8, згідно якого в квартирі №103 корпус 3 буд. №49 по вул. Покришева у м. Херсоні ОСОБА_5 з весни 2016 року фактично не проживає, особистих речей вказаної громадянки не виявлено, спальних місць, інші ознаки, що вказують на фізичне проживання вказаної громадянки за цією адресою відсутні (а.с.6).

Допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10 підтвердили факт тривалого не проживання ОСОБА_5 у спірній квартирі.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідачка зазначила, що дійсно з лютого 2016 року не проживає у спірній квартирі у звязку з неприязними відносинами, які склалися між нею та її родичами: матірю ОСОБА_2 та сестрою ОСОБА_11, яка на той час разом з родиною проживала у квартирі, та яка 16 лютого 2016 року сказала їй щоб вона в квартиру не поверталась. Декілька днів вона проживала у подруги, а коли повернулась в квартиру потрапити не змогла, були змінені замки. Деякий час вона вимушена була жити у підїзді, сусід по підїзду ОСОБА_12 давав їй їжу. У звязку з неможливістю проживати у квартирі вона влаштувалась на сезонні роботи та проживала за місцем роботи. В квартирі залишилися її речі та документи, які вона змогла відновити лише під час розгляду справи судом. На її звернення до поліції їй було рекомендовано звернутися до суду з позовною заявою. Однак, враховуючи матеріальний стан та відсутність документів, вона до суду не змогла звернутися.

Факт, що між ОСОБА_5 та наймачем квартири ОСОБА_2, а також ОСОБА_11, яка на час виникнення спірних відносини проживала у квартирі, існують неприязні стосунки позивачем не заперечувався. При цьому позивачка пояснила, що неприязні відносини виникли внаслідок неправомірної поведінки відповідачки, яка зловживає спиртними напоями, здійснювала крадіжки з квартири, не займалась вихованням своїх дітей, у звязку із чим позбавлена батьківських прав. Також ОСОБА_2 підтвердила ту обставину, що до вересня 2017 року вона разом з онуками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживала за іншою адресою, м. Херсон, с. Кіндійка, вул. Севастопольська, 27, а у спірній квартирі проживала її дочка ОСОБА_11 разом з родиною.

Доводи відповідачки підтвердив свідок ОСОБА_12, який пояснив, що ОСОБА_5 деякий час жила у підїзді, спала на полу біля мусоропроводу, а на його питання відповіла, що для неї місця у квартирі немає, зайти в квартиру не може за відсутністю ключів.

Враховуючи, що вказаний свідок проживає в одному підїзді зі сторонами у справі, у дружніх чи неприязних відносинах зі сторонами у справі не знаходиться, будь-яких обставин, які б свідчили про упередженість свідка судом не встановлені, доводи апелянта про те, що пояснення даного свідка є сумнівними не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Крім того, вказані свідчення не суперечать іншим обставинам справи, встановленим судом.

Факт звернення відповідачки до правоохоронних органів підтверджується листом Херсонського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Херсонській області від 14.03.2017 № 36/1081, з якого вбачається що проведеною перевіркою заяви ОСОБА_5 по факту протиправних дій, встановлено відсутність ознак кримінального правопорушення, проте вбачаються ознаки цивільно-правових відносин. В звязку із чим заявниці рекомендовано звернутися до суду з позовною заявою. При цьому ОСОБА_2 під час розгляду справи не заперечувала факт здійснення правоохоронними органами перевірки звернення відповідачки щодо не допуску у квартиру.

Заперечуючи факт перешкоджання відповідачці у користуванні квартирою, позивачка, на виконання вимог ч.1ст.81 ЦПК України, не довела, що ОСОБА_5В не проживає у спірній квартирі з весни 2016 року без поважних причин. Матеріали справи не містять доказів, що підтверджують доводи позивача, оскільки саме по собі не проживання у спірній квартирі не є безумовною підставою для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Посилання позивачки на те, що ОСОБА_5 не несе витрат на утримання житла також не є підставою, визначеною законом, для визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Посилання апелянта на те, що реєстрація та проживання відповідачки, яка позбавлена батьківських прав, у спірній квартирі може порушити права дітей, а також на неможливість сумісного проживання з нею в квартирі у звязку з її протиправною поведінкою (здійснення крадіжок) не є підставою для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, алеможуть бути підставою для застосування наслідків, визначених ст.ст.114,116 ЖК України, проте з такими вимогами позивач до суду не зверталась.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції належним чином визначився з характером спірних правовідносин, дослідив надані сторонами докази у їх сукупності, встановив фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, і дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання ОСОБА_5 такою, що втратила право користування жилим приміщенням розташованим за адресою АДРЕСА_1 з підстав, заявлених у позові.

Наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують і не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого у справі рішення, а тому підлягають відхиленню.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що рішення суду слід залишити без змін, а скаргу без задоволення, судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу. Сторонами не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Керуючись ст.ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та апеляційну скаргу ОСОБА_2 поданої в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 та малолітнього ОСОБА_4, залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 12 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 24 травня 2018 року.

Головуючий Л.А. Приходько

Судді: І.В. Вейтас

ОСОБА_1