Провадження № 2/235/2221/18
Справа № 235/6118/18

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 листопада 2018 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

у складі: головуючого - судді Назаренко Г.В.

за участю секретаря Полуянчик В.В.

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, заборгованості з оплати вимушеного простою, компенсації втрати доходу у звязку з порушенням термінів виплати, -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2018 року ОСОБА_2, від імені якого діє ОСОБА_3, звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» (далі ТОВ «Краснолиманське») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, заборгованості з оплати вимушеного простою, компенсації втрати доходу у звязку з порушенням термінів виплати.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що працював в ТОВ «Краснолиманське» з 10.09.2012р. по 01.11.2014р. в якості прохідника підземного 5 розряду з повним підземним робочим днем в шахті, звільнений за угодою сторін щ п.1 ст.36 КЗпП України. За угодою сторін від 13.09.2018р. днем звільнення є 01.11.2014р.

В порушення ст.116 КЗпП України відповідач не розрахувався з ним в день звільнення 01.11.2014р., а фактично виплатив йому всі належні йому суми, щодо яких відсутній спір.

На підставі ст.117 КЗпП України позивач просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 01.11.214р. по 13.09.2018р. в сумі 355 532,84 грн. а 964 робочих днів, з розрахунку його середнього заробітку відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100.

Відповідач при розрахунку виплатив йому тільки заборгованість по заробітній платі за серпень 2014р. та компенсацію за невикористану відпустку, однак не оплатив час простою не з вини працівника за вересень та жовтень 2014 року в сумі 14642,30 грн.

Відповідач виплатив належну йому заробітну плату 13.09.2018р., а повинен був виплатити її принаймні не пізніше дня звільнення 01.11.2014р., отже за цей період грошові кошти знецінились, і відповідач повинен виплатити йому компенсацію втрати частини доходів внаслідок порушення встановлених строків їх виплати в сумі 9509,47 грн. (а.с.10-15).

У встановлений судом строк відповідач подав відзив, в якому вважав позовні вимоги необґрунтованими та такими, не підлягають задоволенню з наступних підстав.

13.09.2018р. до відділу кадрів ТОВ «Краснолиманське» із заявою про звільнення за угодою сторін звернулась представник ОСОБА_2 ОСОБА_3, діюча на підставі довіреності, в якій датою звільнення позивача зазначила 01.11.2014р., зазначивши, що трудову книжку позивача надала у відділ кадрів 13.09.2018р.

Остаточний розрахунок з позивачем відбувся 13.09.2018р. у день звернення представника позивача із заявою про звільнення. Здійснити розрахунок 01.11.2014р. ані технічно, ані фізично неможливо.

Відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» та постанови КМУ «Про затвердження порядку проведення компенсації громадянами втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати» № 159 від 21.02.2001р. підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Також на відсутність вини власника у порушенні трудових прав працівників вказують ті обставини, у тому числі порушення встановлених стоків виплати заробітної плати, що 01.10.2014р. підприємство відповідача було захоплено озброєними особами, що підтверджується матеріалами кримінального провадження № 0000546, і предявленим обвинуваченням ОСОБА_4 та ОСОБА_5, Сертифікатами, виданими Торгово-промисловою палатою України № 1348 від 04.11.2018р., № 2024 від 01.12.2014р., а також постановою про закриття кримінального провадження, винесеною прокуратурою Донецької області 13.05.2016р. в рамках кримінального провадження за ознаками порушення посадовими особами ТОВ «Краснолиманське» законодавства про працю.

Внаслідок цих дій діяльність підприємства була повістю паралізована, відсутній будь-який контроль за додержанням трудових прав і соціалістичних гарантій працівників, повністю не контролювалися процеси, що забезпечують промислову безпеку вугледобувного підприємства, припинені відрахування до місцевого та державного бюджетів.

За фактом захоплення невстановленими особами 05.09.2014р. адміністративним будівель ДП «ВК «Краснолиманська» та ТОВ «Краснолиманське», а також заволодіння чужим майном шляхом обману у великих розмірах, відкрито кримінальне провадження № 0000546 від 11.09.2014р., на даний час досудове розслідування якого проводиться першим слідчим відділом СУ прокуратури Донецької області. У даному провадженні ТОВ «Краснолиманське» має процесуальний статус потерпілого.

За фактом незаконного заволодіння та використання майна ТОВ «Краснолиманське» та за фактом вчинення службових злочинів колишньому в.о. генерального директора ДП «ВК «Краснолиманське» ОСОБА_4 було предявлено обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.366 КК України.

Наразі обвинувальний акт у відношенні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебуває на розгляді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області.

Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» та постановою КМУ «Про затвердження порядку проведення компенсації громадянами втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати» № 159 від 21.02.2001р.передбачено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць і поросту індексу інфляції у відсотках, поділений на 100. Однак у звязку з перебуванням підприємства під обставинами непереборної сили, ніякий грошовий дохід позивачу не нараховувався і не міг бути нарахований.

При розрахунку відповідач відповідно до ч.1 ст.113 КЗпП України, що продубльовано також у наказі № 187-к від 03.10.2014р., оплатив позивачу час простою не з вини працівника у розмірі 2/3 тарифної ставки.

Перед підписанням наказу про звільнення від 13.09.2018р. № 973к та угоди про розірвання трудового договору від 13.09.2018р. представник позивача було ознайомлено із змістом зазначених документів, заперечень щодо суми компенсації та/або умов угоди по розірвання трудового договору представник не заявляла, зазначені документи підписувались представником добровільно, усвідомлюючи значення своїх дій.

На підставі наведеного, відповідач просив відмовити у задоволенні позову повністю (а.с.32-34).

Представник позивача ОСОБА_3, діюча на підставі довіреності від 05.07.2016р., в судове засідання не зявилась, надала заяву, в якій позов підтримала, просила справу розглянути за її відсутності.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 просила відмовити в позові з підстав, викладених у відзиві.

Заслухавши вступне слово представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що в позові необхідно відмовити з наступних підстав.

Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідна суть спірних правовідносини.

Позивач перебував у трудових відносинах з ТОВ «Краснолиманське» з 10 жовтня 2012 року (наказ № 170к від 10.09.2012) по 1 листопада 2014 року (наказ № 973к від 13.09.2018), де працював в якості прохідника підземного 5 розряду з повним підземним робочим днем в шахті, звільнений за згодою сторін за п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України (а.с.10-15).

В день звільнення позивач знаходився у відпустці без збереження заробітної плати (за сімейними обставинами) (а.с.44).

Згідно ч.1 ст.113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).

Згідно наказів ТОВ «Краснолиманське» від 03.10.2014р. № 187к «Про встановлення простою підприємства» та від 15.01.2018р. № 2 «Про поновлення господарської діяльності підприємства» з 1 жовтня 2014 року по 15 січня 2018 року на підприємстві був встановлений період простою підприємства в цілому з причин, не повязаних з виною працівників; розрахунки заробітної плати за весь період простою для працівників проводились виходячи із розрахунку не нижче 2/3 тарифної ставки встановленого робітнику розряду/окладу; працівникам підприємства дозволено не виходити на роботу до закінчення постою, крім працівників, які мають бути задіяні у роботах з підтримки життєдіяльності підприємства, а саме робото спроможності гірничошахтного устаткування, попередження затоплення гірничих виробіток тощо (а.с.42, 43).

Згідно довідки ТОВ «Краснолиманське» від 30.10.2018р. № 371 при розрахунку 01.11.2018р. ОСОБА_2 за період 01.09.2014 01.11.2014 були нараховані розрахункові суми в розмірі 12383,40 грн., в тому числі помісячно: вересень 2014р. нараховано 4707,80 грн., до виплати 3789,78 грн. (3 дні за тарифом, 19 днів 2/3 тарифної ставки), жовтень 2014р. нараховано 4326,76 грн., до виплати 3483,04 грн. (23 дні 2/3 тарифної ставки), листопад 2014р. нараховано 3348,84 грн., до виплати 2695,82 грн. (а.с.35).

Обставиною, визнаною сторонами, а тому такою, що не підлягає доведенню відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України є виплата позивачу заборгованості по заробітній платі 13 вересня 2018 року.

За таких обставин, підстав для стягнення з відповідача оплати вимушеного простою немає.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначеній у цій статті строк виплатити не спотворювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України передбачено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Так, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч.1). При наявності спору про розміри належних працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ч.2).

Як зазначено у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999р., установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коди ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у т тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Судом встановлено, що 13 вересня 2018 року між сторонами було досягнуто угоду про розірвання трудового договору в порядку п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України, згідно якого сторони домовились розірвати трудовий договір 01.11.2014р. за угодою сторін згідно п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України, днем звільнення працівника вважати 01.11.2014р., роботодавець за вимогою робітника здійснює розрахунок з ним за весь час роботи в ТОВ «Краснолиманське» по день звільнення і сплачує працівнику всі належні грошові кошти в сумі 9968,64 грн. не пізніше дня, що слідує за днем укладення цієї угоди; роботодавець зобовязувався в день предявлення йому працівником оригінала трудової книжки зробити в ній запис про звільнення працівника за угодою сторін 01.11.2014р. згідно п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України, і видати трудову книжку працівнику (а.с.23).

Угода, укладена сторонами, не протирічить змісту п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України, яка надає право сторонам трудового договору припиняти його за угодою сторін, тобто обговорювати умови звільнення працівника, в тому числі й дати такого звільнення.

13.09.2018р. представник позивача ОСОБА_3 звернулась до відповідача із заявою про звільнення ОСОБА_2 за угодою сторін відповідно до п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України 01.11.2014р., надала до відділу кадрів трудову книжку позивача для внесення запису про звільнення 13.09.2018р. (а.с.37).

Наказом ТОВ «Краснолиманське» від 13.09.2018р. № 973к «Про звільнення» ОСОБА_2, прохідника підземного 5 розряду дільниці ПР-2, звільнено з 01.11.2014р. за угодою сторін відповідно до п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України (а.с.38).

Отже, у звязку з тим, що представник позивача надала заяву про звільнення ОСОБА_2 13.09.2018р., звільнення позивача і виплата йому належних від підприємства сум відбулись також 13.09.2018р., про що сторони домовились в угоді про розірвання трудового договору від 13.09.2018р., затримка розрахунку при звільненні відсутня, що унеможливлює настання відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України.

За приведених вище обставин підстав для компенсації позивачу втрати частини доходів немає.

На підставі наведеного в задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору згідно п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати підлягають компенсації за рахунок держави відповідно до ч.7 ст.141 ЦПК України (а.с.16).

Відповідно до ст.ст.113, 116, 117 КЗпП України, ст.1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», керуючись ст.ст.4, 13, 19, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, заборгованості з оплати вимушеного простою, компенсації втрати доходу у звязку з порушенням термінів виплати відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, повністю або частково до Донецького апеляційного суду через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарг подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_2, м. Мирноград Донецької області, мікрорайон ВосточнийАДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське», м. Покровськ м. Родинське Донецької області, .

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні 7 листопада 2018 року. Повне рішення складене 19 листопада 2018 року.

Суддя Г.В. Назаренко