Дата документу 13.11.2018 Справа № 334/6647/16-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№334/6647/16 Головуючий у 1 інстанції: Ісаков Д.О.
№ 22-ц/807/130/18 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2018 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

секретар Бабенко Т.І.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Запоріжтрансформатор» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Запоріжтрансформатор» про стягнення моральної шкоди, що спричинена професійним захворюванням,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Запоріжтрансформатор» про стягнення моральної шкоди, що спричинена професійним захворюванням, який згодом уточнив.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що він перебував з відповідачем у трудових правовідносинах з вересня з 10.02.1978 року по 25.08.1993 року та працював на посаді монтера зв'язку на дільниці зв'язку, потім 1983 року його було переведено на посаду електромонтера по ремонту електроустаткування в гальванічному цеху та у 1987 році присвоєна додатково друга професія стропальник. Після роботи на підприємстві з вересня 1993 року до 08 липня 2015 року працював на ПАТ «ЗАПОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ФЕРОСПЛАВІВ», але через погіршення стану здоров'я у липні 2015 року він звільнився з підприємства за власним бажанням у зв'язку із виходом на пенсію.

Вказував, що починаючи з лютого 2015 року його стан здоров'я істотно погіршився, у зв'язку з чим він неодноразово звертався до лікарні зі скаргами на задишку, біль у суглобах, шум в голові, та знаходився на стаціонарному лікуванні з 26.02.2015 року по 10.03.2015 року.

У квітні 2015 року через постійну втрату працездатності, стану його хвороби, Держсанепідслужба у Запорізькій області на запит обласної клінічної лікарні м. Запоріжжя надала санітарно-гігієнічний висновок умов його праці, згідно якого встановлено, що він пропрацював на підприємстві відповідача у шкідливих умовах на різних посадах.

У висновку зазначено про порушення умов праці за період з 10.02.1978 року по 25.08.1993 року.

Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 08.07.2015 року, встановлено, що причиною професійного захворювання: хронічного обструктивного захворювання легенів першої-другої ст.. (пило токсичний бронхіт першої-другої ст.. емфізема легень першої-другої ст..), група «В», легенева недостатність першого-другого ст. є тривалий стаж роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів.

За результатами висновку МСЕК від 28.07.2015 року йому встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках 20%, група інвалідності не встановлена. Висновком МСЕК від 15.05.2017 йому було встановлено третю групу інвалідності зі стійкою втратою професійної працездатності в розмірі 50%. Зазначає, що професійне захворювання, яке у нього виникло в результаті роботи у шкідливих умовах праці завдає моральної шкоди, яка полягає у сильному психологічному стресі, він постійно відчуває брак повітря, виникає задишка, у нього порушився сон. Розмір моральної шкоди він оцінює в 30 000 грн.

Враховуючи вищенаведене позивач просив суд стягнути з ПАТ «Запоріжтрансформатор» на його користь моральну шкоду в розмірі 30 000 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 березня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Запоріжтрансформатор» на користь ОСОБА_3 20 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, ПАТ «Запоріжтрансформатор» подало апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду, ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі серед іншого, відповідач зазначає, що позивач останніми роками працював на іншому підприємстві до якого звертався з позовом про відшкодування. крім того не доведений причинний зв'язок між професійним захворюванням позивача та роботою на підприємстві відповідача.

Вислухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і

обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставин справи в межах доводів

апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до

висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 10.02.1978 року по 25.08.1993 року ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з відповідачем. Працював на посаді монтера зв'язку , пізніше був переведений на посаду електромонтера.(а.с. 5-6)

25 серпня 1993 року на підставі наказу №759 від 18.08.1993 року ОСОБА_3 був звільнений за власним бажанням.

Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 08.07.2015 року, складеного за формою П-4, встановлено, що стаж роботи ОСОБА_3 в умовах впливу шкідливих факторів, що є обставиною та причиною виникнення професійного захворювання, становить 30 років 8 місяців, до якого входить і стаж роботи на ПАТ «Запоріжтрансформатор». (а.с. 14)

Зазначена обставина спростовує довід апеляційної скарги про те, що стаж роботи позивача у шкідливих умовах на підприємстві відповідача не доведений та не породжував професійного захворювання.

Згідно Постанови № 1290 від 17.11.1997 року «Про затвердження Списків виробництв, робіт, цехів, професій і посад, зайнятість працівників в яких дає право на щорічні додаткові відпустки за роботу із шкідливими і важкими умовами праці та за особливий характер праці», Наказу МОЗУ № 256 від 29.12.1993 р. «Про затвердження Переліку важких робіт та робіт із шкідливими і небезпечними умовами праці, на яких забороняється застосування праці жінок», Постанови КМУ №163 від 21.02.2001 р. «Про затвердження Переліку виробництв, цехів, професій і посад із шкідливими умовами праці, робота в яких дає право на скорочену тривалість робочого тижня» професія Електро монтер з ремонту та обслуговування електроустаткування відноситься до професій із шкідливими умовами праці.

Згідно висновку Державної санітарно-епідеміологічної служби України №18-02-16/521 від 12.06.2015 року умови праці позивача під час роботи на підприємстві Відповідача віднесено до ІІІ класу 1 ступеня ГКТ № 4137-86. (а.с. 7-10)

ІІІ клас (згідно Гігієнічної класифікації праці від 12.08.2986 р. № 4137-86) - Шкідливі і небезпечні умови і характер праці, при яких внаслідок порушення санітарних норм і правил можливо вплив небезпечних і шкідливих факторів виробничого середовища в значеннях, що перевищують гігієнічні нормативи, іпсихофізіологічних факторів трудової діяльності, що викликають функціональні зміни організму, які можуть привести до стійкого зниження працездатності і / або порушення здоров'я працюючих.

ІІІ клас 1 ступінь - умови і характер праці, що викликають функціональні порушення, які при ранньому виявленні та після припинення дії носять оборотний характер.

Таким чином, суд першої інстанції правильно виходив з того, що за висновком Державної санітарно-епідеміологічної служби України №18-02-16/521 від 12.06.2015 року, та Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 08.07.2015 року встановлено важкі умови праці ОСОБА_3 на підприємстві відповідача, та встановлено причинний зв'язок між його професійним захворюванням та роботою саме на ПАТ «Запоріжтрансформатор».

Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії АБ № 0034087 від 15.05.2017 року ОСОБА_3 в зв'язку з професійним захворюванням, пов'язаним з виробництвом збільшено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках - 50%, визначена третя група інвалідності. Зазначена потреба у амбулаторному та стаціонарному лікуванні, санітарно-курортне лікування. (а.с. 37)

З виписок з історії хвороби та довідок медичних установ, наданих позивачем, вбачається, що ОСОБА_3 внаслідок професійного захворювання вимушений неодноразово проходити курси стаціонарного лікування в медичних установах, в чому вбачається вина і відповідача.

З урахуванням наведеного колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності впливу шкідливих факторів на позивача за час роботи на ПАТ «Запоріжтрансформатор», що призвело до погіршення стану його здоров'я у майбутньому, оскільки професія ОСОБА_3 на підприємстві відповідача аналогічна професії на ПАТ «Запорізький завод феросплавів», що підтверджується записами в трудовій книжні, копія якої наявна в матеріалах справи, де і встановлений вплив шкідливих факторів.

Судом першої інстанції обґрунтовано не взято до уваги доводи відповідача стосовно того, що професійне захворювання ОСОБА_3 виникло тільки внаслідок тривалого стажу роботи на ПАТ «Запорізький завод феросплавів».

Так, п. 63 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого Постановою КМУ від 30.11.2011 року № 1232 із змінами та доповненнями визначено, що до хронічного професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок провадження професійної діяльності працівника та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих факторів виробничого середовища і трудового процесу, пов'язаний з роботою.

Згідно Порядку № 1232, Акт за формою П-4 є документом, в якому зазначаються основні умови, обставини і причини виникнення професійного захворювання, заходи щодо запобігання розвитку професійного захворювання, тощо.

З Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 08.07.2015 року, що відповідно до Порядку 1232 проводиться саме на останньому підприємстві, де працює особа, стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів, що є обставиною та причиною виникнення професійного захворювання, складає 30років 8 місяців, з яких 9 років 1 місяць з періоду роботи на ПАТ «Запоріжтрансформатор», діяльність якого за загальновідомими обставинами є джерелом підвищеної небезпеки.

Абзацом 2 пункту 3 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою КМУ від 03.12.2009 року № 1317 із змінами та доповненнями, визначено, що медико-соціальна експертиза (МСЕК) потерпілим від професійного захворювання проводиться після подання відповідних документів, в том числі й Акта про розслідування професійного захворювання. Тобто, МСЕК Позивачу ступінь втрати працездатності у відсотках у зв'язку із професійним захворюванням встановив за весь стаж роботи в умовах впливу шкідливих факторів.

Крім того, пунктом 3 Постанови Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 року, пунктом 8 постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013 року, визначено, що шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них в частині, заподіяної нею (в порядку часткової відповідальності).

Аналогічне висновок міститься і постанові Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зі змінами і доповненнями, відповідно до п.10 якої у разі заподіяння особі моральної шкоди неправомірно вчиненими діями кількох осіб, розмір відшкодовування визначається з урахуванням ступеня вини кожної з них.

Як було встановлено судом першої інстанції, рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя по справі № 332/2105/16-ц та рішеннями Заводського районного суду м. Запоріжжя від 13.09.2017 року, Апеляційного суду Запорізької області від 05.12.2017 року по справі № 332/1723/17 з ПАТ «Запорізький завод феросплавів» було стягнуто на користь ОСОБА_3 грошові кошти в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, судами вже визнано вину та встановлено причинний зв'язок професійного захворювання ОСОБА_3 та його роботи на підприємстві ПАТ «Запорізький завод феросплавів».

Наявність причинного зв'язку професійного захворювання ОСОБА_3 та його роботи на ПАТ «Запоріжтрасформатор» підтверджена наявними в матеріалах справи доказами, зокрема Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 08.07.2015 року, що в своє чергу свідчить про обґрунтованість доводів позивача щодо стягнення моральної шкоди з ПАТ «Запоріжтрансформатор» внаслідок професійного захворювання отриманого ним під час виконання трудових обов'язків за період роботи на підприємстві.

Компенсація моральної шкоди є разовим актом й при визначені розміру моральної шкоди суд повинен поміж іншим врахувати тривалість завданих страждань, а також при визначенні розміру моральної шкоди судом повинні бути враховані принципи розумності та справедливості.

Відповідно до ч.2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України, шкода заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я , пов'язаними з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником, або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з роз'ясненнями, наданими у п.п. 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного суду № 5 від 25.05.2001р., № 1 від 27.02.2009р., відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Таким чином, з урахуванням характеру заподіяної шкоди, відсотка втрати працездатності, характеру захворювання, неможливості відновлення професійної працездатності і належного стану здоров'я, тяжкістю вимушених змін в житті позивача, обсягу та глибини фізичних та моральних страждань, яких зазнав та продовжує зазнавати ОСОБА_3., судом першої інстанції обґрунтовано визначено розмір моральної шкоди в сумі 20 000 грн., яка підлягає стягненню з ПАТ «Запоріжтрансформатор» на користь ОСОБА_3

З урахуванням наведеного, колегія вважає, що частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374,375,381-384ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Запоріжтрансформатор» - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 березня 2018 року у цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 листопада 2018 року

Головуючий: О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков