П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М УК Р А Ї Н И

14 листопада 2018 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 220/1538/16-ц

Номер провадження 22-ц/804/518/18

Донецький апеляційний суд у складі

головуючого судді - Ткаченко Т.Б.,

суддів - Кочегарової Л.М., Попової С.А.,

секретар - Герасимова Г.Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

представник позивача - ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3,

представник відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1, в особі - її представника ОСОБА_2,

на рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 14 вересня 2018 року, у складі судді Якішиної О.М., повний текст рішення складений 19 вересня 2018 року,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_3

про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відшкодування моральної шкоди,

В с т а н о в и в:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом до ОСОБА_3, в якому просила зобов'язати відповідача усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою розташованої за адресою: АДРЕСА_1, що належить їй на підставі державного акту на право власності НОМЕР_1 від 03 вересня 2001 року, шляхом знесення усіх будівель та споруд самочинно збудованих на зазначеній земельній ділянці, приведення у попередній стан земельної ділянки, та стягнути з відповідача на її користь у відшкодування моральної шкоди 10000 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що вона є власником домоволодіння, яке розташоване по АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 28 жовтня 1992 року. Поряд з її домоволодінням проживає відповідач ОСОБА_3, який на частині земельної ділянки, що належить до її домоволодіння, побудував сарай та для відмежування свого домоволодіння звів паркан, чим самовільно захопив частину належної їй земельної ділянки. При цьому відповідач перемістив межу земельних ділянок згідно технічного звіту по всій довжині від точки А до Г, а саме в точці А - на 0,50 м, в точці Г - на 2,15 м в глиб її земельної ділянки. Даними діями відповідача було зменшено розмір її особистої ділянки, що належить їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_1 від 03 вересня 2001 року, що спричинило відповідні перешкоди в обслуговуванні домоволодіння, та ведення господарства.

Крім того, зазначеними діями відповідача їй спричинено моральну шкоду, оскільки конфлікти, що виникають між нею та відповідачем призводять до погіршення стану її здоров'я, вона є пенсіонером, і їй важко вчиняти дії щодо захисту своїх прав.

Рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 14 вересня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати, пов'язанні з проведенням експертизи в розмірі 7923,20 грн. та на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн., а всього 10 923 грн. 20 коп.

Не погоджуючись з даним рішенням, ОСОБА_1, в особі її представника ОСОБА_2, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Зокрема зазначає, що судом безпідставно не прийнято як доказ, висновок судової земельно-технічної експертизи № 60 від 31 травня 2017 року Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз, та в порушення Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, призначено повторну експертизу, проведення якої доручено експертам Дніпропетровського НДІСЕ, а не додаткову.

Складений висновок повторної судової експертизи з питань землеустрою та земельно-технічної експертизи № 5934/5935-17 носить умовний, ймовірний характер. Експерт припускає, що накладення земельної ділянки № 4, згідно координат, що містяться у складі технічної документації із землеустрою, щодо встановлення, відновлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) на земельну ділянку № 2 брати до уваги не доцільно, оскільки ймовірно накладення відбулось внаслідок неякісного виконання топографо-геодезичних робіт при складанні документації із землеустрою, яка стала підставою для видачі ОСОБА_3 державних актів на право власності на землю.

Експерт в дослідницькій частині висновку зазначив, що відновити межі земельних ділянок відповідно до правовстановлюючих документів, тим самим виявити порушення меж земельних ділянок, можливо при належному виконанні топографо-геодезичних і картографічних робіт та складанні технічної документації із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) одразу по двом ділянкам.

Судом без належного обґрунтування відмовлено представнику позивача у задоволенні клопотання про відкладення судового засідання у зв'язку з необхідністю отримання результатів проведення робіт щодо топографо-геодезичного знімання, виправлення помилок, встановлення межових знаків, для виконання яких позивач уклала договір з відповідною організацією, які необхідно було надати суду з метою проведення додаткової експертизи, чим відійшов від засад змагальності сторін , рівності прав щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Надані до апеляційної скарги матеріали топографо-геодезичних робіт земельної ділянки, виконані ТОВ «ВЕСТ ВІРТУ» вказують на обґрунтованість позовних вимог і підтверджують факт самовільного захоплення земельної ділянки ОСОБА_1 з боку ОСОБА_3

Відповідно до положень ч.2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи через своїх представників (т.2 а.с.85, 86, 88, 89, 102).

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача - ОСОБА_2, який просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1, заперечення представника відповідача - ОСОБА_4, яка просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду - без змін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції- без змін з наступних підстав.

Відповідно положень ст. 360 ЦПК України представник відповідача - ОСОБА_4 подала до суду відзив, в якому зазначила, що рішення є законним і обґрунтованим, прийнятим в межах та на підставі доказів наявних у справі. Висновок експерта Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз є необґрунтований та необ'єктивний, оскільки дослідження експерта проведено за відсутності вихідних даних отриманих за допомогою відповідного програмного забезпечення. Всі висновки експерта гуртуються на суміщеному плані двох земельних ділянок, який не містить жодних реквізитів: ким, коли, на підставі чого складений, не містить підтвердження того, що він складався з використанням геодезичної зйомки та чи відповідає він дійсному розташуванню суміжних земельних ділянок. Крім того, зазначений суміщений план відсутній в матеріалах справи та судом не досліджувався.

Згідно повторної земельно-технічної експертизи, проведеної Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз встановлено накладення земельної ділянки відповідача на земельну ділянку позивача, але зазначено, що брати до уваги зазначене накладення недоцільно, оскільки накладення, імовірно відбулося внаслідок неякісного виконання топографо-геодезичних робіт при складання документації із землеустрою, яка стала підставою для видачі відповідачу державних актів на право власності на земельну ділянку. Експертом також встановлено, що електронна версія плану обох земельних ділянок (фактичне користування) не відповідає місцеположенню поворотних точок меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) ймовірно через неякісне виконання топографо-геодезичних робіт при складанні документації із землеустрою, що стала підставою для видачі правовстановлюючих документів на ці земельні ділянки. Відновити межі земельних ділянок відповідно до правовстановлюючих документів, тим самим, виявити порушення меж земельних ділянок, можливо лише при належному виконанні топографо- геодезичних робіт і картографічних робіт та складання технічної документації із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі одразу по двом земельним ділянкам.

Судом обґрунтовано було відмовлено представнику позивача у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з необхідністю проведення топографо-геодезичного знімання, виправлення помилок та встановлення межових знаків, які необхідні для проведення додаткової експертизи, оскільки виконання вказаних робіт виходить за межі позовних вимог по даній справі.

В судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_2 пояснив, що захоплення ОСОБА_3 частини земельної ділянки, яка належить ОСОБА_1 на праві власності підтверджується експертним висновком № 60, проведеним Донецьким науково-дослідним інститутом судових експертиз та матеріалами топографо-геодезичних робіт земельної ділянки, виконаної за замовленням ОСОБА_1 ТОВ «ВЕСТ ВІРТУ». При отриманні ОСОБА_1 державного акту на право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1, межі цієї земельної ділянки в натурі (на місцевості) не встановлювалися. І в сей час її земельна ділянка до Державного земельного кадастру не внесена. Вважав, що позивач надала достатньо доказів на підтвердження своїх вимог, клопотання про проведення додаткової експертизи не бажає заявляти.

Представник відповідача - ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що судом першої інстанції обґрунтовано не прийнято до уваги технічний звіт визначення меж земельної ділянки АДРЕСА_1, виконаного за замовлення ОСОБА_1, оскільки його виконано непрофесійно, фактично документації щодо суміжної межі в ньому не міститься, координати поворотних точок межі земельної ділянки АДРЕСА_1, згідно каталогу координат, наявному у вказаному технічному звіті, не відповідають координатам поворотних точок межі цієї земельної ділянки згідно плану встановлених меж земельної ділянки. Відсутній акт прийому-передачі межових знаків, пояснювальної записки. Судом обґрунтовано не прийнято до уваги при вирішенні спору висновок експерта № 60 Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз, оскільки він ґрунтується на підставі технічного плану невідомого походження, версія якого відсканована. Експертом не використовувалася геодезична апаратура, точка координат, з якої експерт починав відлік, не визначена на місцевості. При проведенні повторної експертизи були використані електронні версії плану земельних ділянок, але експерт не міг дати однозначної відповіді щодо розміру накладення земельної ділянки відповідача на земельну ділянку позивача, та дійшов висновку що брати до уваги вказане накладення недоцільно, оскільки накладення, імовірно, відбулось внаслідок неякісного виконання топографо-геодезичних робіт при складанні документації із землеустрою, яка стала підставою для видачі ОСОБА_3 державних актів на право власності на земельну ділянку. Земельна ділянка останнього внесена до Держаного земельного кадастру, а належна ОСОБА_1 - не внесена до земельного кадастру, кадастровий номер останньою не отримувався, і поєднати її земельну ділянку з земельною ділянкою відповідача не уявляється можливим. З наданих позивачем до апеляційної скарги матеріалів топографо-геодезичних робіт також неможливо встановити порушення прав позивача, оскільки з висновку вбачається, що приватизація земельних ділянок ОСОБА_1, ОСОБА_5 (попередній власник земельної ділянки № 4), а потім і ОСОБА_3, відбулася з порушеннями. А від так виникає необхідність в відновленні суміжної межі.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень ст.391 ЦК України, ст.152 ЗК України, власник має права вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що сторони по справі є власниками сусідніх земельних ділянок.

На підставі договору купівлі-продажу від 28.10.1992 року ОСОБА_1 належить домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 12, 210).

ОСОБА_1 на підставі державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_1 від 03 вересня 2001 року є власником земельної ділянки для будівництва, обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0,251 га та ведення особистого селянського господарства площею 0,196 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 211).

ОСОБА_3 на підставі договору купівлі продажу житлового будинку від 20 травня 2010 року належить житловий будинок з надвірними побудовами, розташований за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно до державних актів на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2 та НОМЕР_3 ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,2500 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,0066 га, розташованих за адресою АДРЕСА_2 т.1 (а.с. 31,32).

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилається на те, що відповідач на частині належної їй земельної ділянки побудував сарай, а потім для відмежування свого домоволодіння побудував паркан, захопивши частину земельної ділянки яка належить їй на праві власності. На підтвердження своїх позовних вимог позивач надала технічний звіт визначення меж земельної ділянки в натурі та правовстановлюючі документи на земельну ділянку та житловий будинок.

Відмовляючи у задоволенні позовів, суд першої інстанції виходив з недоведеності факту порушення відповідачем прав землекористування позивача. Позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу, який би містив інформацію про чітке місцезнаходження межі між земельними ділянками сторін по справі. Твердження позивача про її порушення є необґрунтованими, а позовні вимоги щодо усунення перешкод у користуванні належною їй земельною ділянкою - безпідставними.

Під час експертного дослідження встановлено, що фактичні межі земельних ділянок як позивача, так і відповідача не відповідають правовстановлюючим документам. Виявлення порушення меж земельних ділянок неможливо без їх відновлення. Дана обставина позбавляє суд можливості встановити місце розташування спірного паркану відносно межі належної позивачу ОСОБА_1 земельної ділянки та дійти однозначного висновку про порушення її прав, а показаннями свідків ці дані не можуть бути встановлені.

Позивачем не надано суду доказів, які б давали підстави вважати, що нерухоме майно, яке просить знести позивач, є самочинно збудованим.

Оскільки позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди є похідними від вимог про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою , суд дійшов висновку, що ці вимоги також не підлягають задоволенню.

З таким висновком апеляційний суд не може не погодитись виходячи з наступного.

Згідно акту від 05 липня 2016 року, який міститься в технічному звіті визначення меж земельної ділянки в натурі, виконаного представниками Великоновосілківського районного виробничого відділу ДРФ ДП «ЦДЗК» спільно з ОСОБА_1 та суміжними землекористувачами ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, встановлено в натурі (на місцевості) межі земельної ділянки по АДРЕСА_1 згідно державного акту від 03 вересня 2001 року. (т.1 а.с. 10).

Як вбачається з зазначеного технічного звіту відповідач ОСОБА_3, як суміжний землевласник участі у встановленні меж не приймав, встановлення меж з ним не погоджувалось.

Відповідно до п. 3.12 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за N 391/17686 (далі - Інструкція № 376), закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.

Повідомлення власників (користувачів) суміжних земельних ділянок про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем завчасно.

Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез'явлення якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання.

Даних про те, що ОСОБА_3 погоджував межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) власнику ОСОБА_1, встановлення яких проведено представниками Великоновосілківського районного виробничого відділу ДРФ ДП «ЦДЗК» 05 липня 2016 року, або був повідомлений про час проведення вищезазначених робіт, матеріали справи не містять.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що наведений вище акт складений у порушення приписів Інструкції № 376, а тому не може бути прийнятим до уваги при вирішенні даного спору.

Як вбачається з висновку судової земельно-технічної експертизи № 60 від 31 травня 2017 року, виконаної експертом Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз, за результатами експертного дослідження, експерт прийшов до висновку, що відповідно до наданих правовстановлюючих документів мається місце порушення землекористування земельною ділянкою по АДРЕСА_1, з боку ОСОБА_3, зокрема порушення межі в вигляді самовільного зайняття частини земельної ділянки площею 0,0071 га; фактичний порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_2 (власник ОСОБА_3.) не відповідає правовстановлюючим документам на земельну ділянку та вимогам нормативно-правових актів з питань землеустрою та землекористування. Маються зміни фактичного розміру цієї земельної ділянки розмірам, встановленим Державним актом на право власності на землю. Площа, яка перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_3, складає: 0,2637 га; фактичний порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 (власник ОСОБА_1) не відповідає правовстановлюючим документам на земельну ділянку та вимогам нормативно-правових актів з питань землеустрою та землекористування. Маються зміни фактичного розміру цієї земельної ділянки розмірам, встановленим Державним актом на право власності на землю. Площа, яка перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_1, складає: 0,2439 га; фактичне розташування будівель, споруд та інших об'єктів відносно меж земельних ділянок, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, та АДРЕСА_2 не відповідають правовстановлюючим документам та технічній документації із землеустрою та землекористування на ці земельні ділянки; межі суміжних земельних ділянок вказаних домоволодінь по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, не відповідають технічній документації в частині порушення межі домоволодіння АДРЕСА_1 з боку власника домоволодіння АДРЕСА_2 у вигляді самовільного перенесення межі та побудови будівлі сараю без правовстановлюючих документів. Площа самовільно зайнятої земельної ділянки склала 0,0071 га (т.1 а.с. 105-109).

Відповідно до ч.1 ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Разом з тим, як вбачається із зазначеного висновку, він ґрунтується на відомостях, викладених у позовній заяві, технічному звіті визначення меж земельної ділянки в натурі (власник ОСОБА_1.), який складено у порушення вимог Розділу ІІ Інструкції № 376, акті обстеження земельної ділянки ОСОБА_1, копіях державних актів на право власності на земельну ділянку ОСОБА_3, технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі, складеної ТОВ «Земагро» (власник ОСОБА_3.), заяві про забезпечення позову та ухвалі суду за результатами її розгляду, план-схемі суміщених двох земельних ділянок, невідомого походження, наданому позивачем на клопотання експерта, версія якого відсканована експертом.

Приймаючи до уваги, що дослідницька частина висновку не містить результатів здійснених експертом вимірів, відповідних параметрів та розрахунків, опису процесу дослідження та обґрунтування висновків з поставлених питань, не зважаючи на те, що у розділі у висновках мається відсилання до дослідницької частини, взагалі відсутні мотиви, з яких експерт прийшов до даних висновків, в тому числі щодо зміни фактичного розміру земельних ділянок сторін по справі та відповідності/невідповідності фактичного користування правовстановлюючим документам на земельні ділянки, будівництва сараю без правовстановлюючих документів, експертне дослідження проведене за відсутності документації за результатами топографо-геодезичної зйомки, судом першої інстанції обґрунтовано не прийнято до уваги як доказ, висновок судової земельно-технічної експертизи № 60 від 31 травня 2017 року, виконаної експертом Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_11, з чим повністю погоджується апеляційний суд.

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції необґрунтовано не прийнято до уваги, як належний доказ наведений вище висновок експертизи, є неспроможними.

Згідно висновку повторної судової земельно-технічної експертизи № 5934/5935-17 від 15 червня 2018 року, проведеної експертом Дніпропетровського науково дослідного інституту судових експертиз, експертом на підставі наданої на дослідження електронної версії плану суміжних земельних ділянок виявлено накладання земельної ділянки, розташованої за адресою АДРЕСА_2, на земельну ділянку, розташовану за адресою АДРЕСА_1, Великоновосілківський район, Донецька область. При цьому експерт зазначає, що брати до уваги накладення земельної ділянки по АДРЕСА_2, на земельну ділянку по АДРЕСА_1, недоцільно, оскільки накладання, імовірно, відбулось внаслідок неякісного виконання топографо-геодезичних робіт при складанні документації із землеустрою, яка стала підставою, для видачі відповідачу державних актів на право власності на земельну ділянку.

Встановлено, що площа земельної ділянки ОСОБА_3 по фактичному користуванню є більшою на 108 кв.м., а ОСОБА_1 меншою на 9 кв.м. від площі згідно правовстановлюючих документів. Місцеположення поворотних точок меж земельних ділянок згідно технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі не відповідає місцеположенню поворотних точок по фактичному користуванню. Невідповідність поворотних точок меж земельних ділянок сторін, імовірно, відбулось внаслідок неякісного виконання топографо-геодезичних робіт при складанні документації із землеустрою, яка стала підставою, для видачі відповідачу державних актів на право власності на земельну ділянку.

Враховуючи, що на дослідження не надана документація із землеустрою, яка стала підставою для видачі позивачці та відповідачу державних актів на право власності на їх земельні ділянки, неможливо надати відповідь на питання про те, чи відповідає фактичне розташування будівель, споруд та інших об'єктів відносно меж земельних ділянок, які розташовані за адресою АДРЕСА_2, та АДРЕСА_1, правовстановлюючим документам та технічній документації із землеустрою та землекористування на ці земельні ділянки і в чому полягають невідповідності.

Крім того, експертом встановлено, що електрона версія плану обох земельних ділянок (фактичне користування) не відповідає місцеположенню поворотних точок меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), ймовірно, через неякісне виконання топографо-геодезичних робіт при складанні документації із землеустрою, що стала підставою для видачі правовстановлюючих документів на ці земельні ділянки (т.1 а.с. 222-245).

У дослідницькій частині висновку експертом зазначено, що відновити межі земельних ділянок відповідно до правовстановлюючих документів, тим самим, виявити порушення меж земельних ділянок, можливо лише при належному виконанні топографо-геодезичних робіт і картографічних робіт та складанні технічної документації із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі одразу по двом земельним ділянкам (т.1 а.с. 240).

Крім того, відповідно до діючого на час отримання ОСОБА_1 03 вересня 2001 року земельної ділянки у власність (АДРЕСА_1) (т.1 а.с. 7, 118, 211, т.2 а.с. 71) та на час отримання 27 листопада 2001 року ОСОБА_5 земельної ділянки у власність (АДРЕСА_2) (попередній землевласник) (т.2 а.с. 72) земельного законодавства, зокрема ст.22 ЗК України ( в редакції ЗК 1991 року), передбачала заборону використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї.

Пункти 1.12., 1.13., 2.1. Інструкції про складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах 04 травня 1999 року № 43, що була діюча на час отримання як ОСОБА_1, так і ОСОБА_5 земельної ділянки, встановлювали складання державного акта на право власності на земельну ділянку після перенесення в натуру (на місцевість) або відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженим проектом відведення чи технічною документацією.

В матеріалах справи відсутні дані про те, що при отриманні державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 переносились або відновлювались межі земельної ділянки.

З наданих позивачкою до апеляційної скарги матеріалів топографо- геодезичних робіт земельної ділянки с.Розлив, Костянтинопільської сільської ради, Великоновосілківського району Донецької області (вул. Садова (парна сторона) та вул. Гагаріна (непарна сторона), виконаного Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕСТ ВІРТУ» (т.2 а.с. 55 -75) вбачається, що забудова земельних ділянок відбувалась поза врахування генерального плану забудови с.Розлив. Межі земельних ділянок приватної власності громадян встановлювались за фактичним користуванням громадян в місцевої системі координат. При виконанні робіт з розробки державних актів на право власності на земельні ділянки, кути поворотних точок не закріплені в натурі на місцевості. Ні на одній земельній ділянці вказаного кварталу не знайдено межового знака встановленого зразка, хоча деякі документи громадян містять в собі Акти прийому - передачі межових знаків на зберігання. Відомості з державного земельного кадастру теж містять велику неточність у координатах поворотних точок. Згідно підготовлених планів з нанесенням контурів земельних ділянок можливо бачити великі розбіжності в землевпорядних документаціях.

Отже, з наданого позивачем до матеріалів справи технічного звіту, отриманих висновків експертів та з матеріалів топографо- геодезичних робіт земельної ділянки с.Розлив, Костянтинопільської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області, наданих до апеляційної скарги неможливо встановити порушення права власності на земельну ділянку, оскільки надані матеріали та висновки містять різну інформацію щодо накладення земельної ділянки відповідача на земельну ділянку позивача, а виявити порушення меж земельних ділянок неможливо без їх відновлення.

Згідно зі ст. 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки.

У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин (ст. 107 ЗК України).

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 не надала беззаперечних доказів на підтвердження свого права власності на земельну ділянку конкретного розміру і визначеними межами в натурі (на місцевості). Зважаючи на наведене, позовні вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою , шляхом знесення усіх будівель та споруд самочинно збудованих на належній їй земельній ділянці та приведення у попередній стан, на даний час не можуть бути задоволені, оскільки, через відсутність належно визначеної межі неможливо встановити порушення її права власності на земельну ділянку.

Оскільки позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди є похідними від вимог про усунення перешкод в користування земельною ділянкою, суд першої інстанції також дійшов правильного висновку, що зазначені вимоги також не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не є підставою для його скасування.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, його висновки відповідають фактичним обставинам справи, а тому підстави для його скасування в межах доводів та вимог апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в особі - її представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 14 вересня 2018 року

залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т.Б.Ткаченко

Судді: Л.М.Кочегарова

С.А.Попова

Повний текст постанови складений 19 листопада 2018 року.

Суддя Т.Б.Ткаченко