Справа № 347/1570/17
Провадження № 2/347/30/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2018 року м. Косів

Косівський районний суд, Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді Гордія В.І.,

секретаря Корбутяк Н.М.,

з участю адвокатів ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Косові справу за позовом ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог: орган опіки та піклування Косівської районної державної адміністрації до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та

зустрічним позовом ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог: орган опіки та піклування служби у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог: орган опіки та піклування Косівської районної державної адміністрації звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу.

ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог: орган опіки та піклування служби у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради звернулася з зустрічним позовом до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини.

В судовому засіданні, позивач ОСОБА_3 та його адвокат ОСОБА_1, позовні вимоги підтримали повністю, позивач суду пояснив та позовній заяві зазначив, що 23.10.2010 року він з відповідачкою зареєстрували шлюб у відділі РАЦС Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис № 1657. В шлюбі у них народилася дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. На даний час дочка перебуває на його утриманні і вихованні. Починаючи з березня 2015 року він з відповідачкою не проживає однією сім»єю і будь-яких стосунків, які б свідчили про наявність сім»ї, не підтримують. Причиною такого стало те, що дружина з часу одруження не мала наміру для створення сім»ї і їх шлюб носив формальний характер. Дружина не мала наміру проживати разом із ним в селі, вести сільське господарство. Він, в свою чергу, не міг проживати в м. Івано-Франківську із-за відсутності належних умов проживання, а також місця роботи. Саме тому для утримання сім»ї вимушений був виїжджати за межі області на заробітки. За час його відсутності, дружина гуляла з іншими чоловіками, зловживала спиртним, а тому він вирішив, що подальше збереження сім»ї завдає йому та їхній дочці шкоди.

До квітня 2017 року він час від часу навідувався до дочки, яка на той час проживала з мамою, щоб надати гроші на її утримання та надавав все необхідне для проживання дочці. В квітні 2017 року забрав дочку до с. Текуча Косівського району, і з того часу вона проживає із ним. Після розповіді дочки, які муки вона переживає зі своєю мамою, він не може передати її матері знову. Зокрема, дочка розповіла, що мама п»є, падає коли вони гуляли, швидка медична допомога забирала маму, а вона плакала і не мала куди подітися. Про такі обставини позивач знав і раніше, однак не міг подумати, що дружина йде гуляти з дочкою в місто з метою вживання спиртного. Всі гроші, які він надавав на утримання дочки, а також цінні речі, відповідачка продавала через ломбард, а виручені гроші пропивала.

Натомість, позивач живе в будинку, в якому народився зі своїми родичами. В його батьків є два житлових будинки, один із яких він допомагав будувати. В той же час відповідачка зловживає спиртним, умови її проживання не дають можливості належного виховання дочки. Дружина проживає в місті, немає окремої кімнати для дитини, немає підсобного господарства і роботи, а тому вона не здатна належно матеріально забезпечити дочку. Більше того, дочка ходить до школи по місцю її теперішнього проживання. При згадуванні про маму або коли відповідачка навідується до дочки (а таке було всього два рази з квітня 2017 року і то, вона приходила в нетверезому стані), дочка плаче, боїться матері і не хоче з нею спілкуватися. Саме з цих підстав вважає, що дитину слід залишити на постійне проживання із ним. Просить позовні вимоги задоволити, а в зустрічному позові відмовити.

Відповідачка ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_2, в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, а зустрічний позов підтримали повністю. ОСОБА_4 суду пояснила та в своїй позовній заяві зазначила, що не заперечує щодо розірвання шлюбу, але бажає, щоб дитина і надалі проживала із нею, оскільки до цього часу вона якось виховувала та доглядала дитину. Не заперечила, що відповідач час від часу навідувався та допомагав матеріально. Просить її позов задоволити та визначити місце проживання дитини з матір»ю, тобто із нею, а позов ОСОБА_3 задовільнити в частині розірвання шлюбу.

Представник органу опіки та піклування Косівської РДА ОСОБА_6 в судовому засіданні суду пояснив, що комісією з питань захисту дітей Косівської РДА проводилося засідання з приводу визначення місця проживання дитини ОСОБА_7, і вважає за доцільне залишити дитину проживати із батьком ОСОБА_3

Представник органу опіки та піклування міста Івано-Франківська ОСОБА_8, в судове засідання не з»явилася, звернулася до суду з заявою про розгляд справи без участі представника органу опіки та піклування міста Івано-Франківська. Рішення просить прийняти виключно в інтересах дитини.

Вислухавши сторони, свідків, та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 слід задоволити, а в задоволенні позову ОСОБА_4 слід відмовити, з наступних підстав.

У відповідності до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст.56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч.2 ст.104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя, що передбачено ч.1 ст.110 СК України.

Згідно до ст.112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Як встановлено в судовому засіданні, сторони зареєстрували шлюб 23.10.2010 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, про що було зроблено актовий запис № 1657, що стверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.4). Однак, на даний час, зазначені в позовній заяві обставини свідчать про те, що надії на збереження сімї немає, а шлюб між сторонами носить формальний характер. Крім того, позивач миритися не бажає, а відповідачка з позовом в цій частині згідна.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11, охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

А тому, з урахуванням вищенаведених обставин та в інтересах сторін, шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки шляхів для збереження сімї суд не вбачає.

Згідно до ч.2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачкою клопотання про зміну прізвища не заявлено, то суд залишає їй шлюбне прізвище «Мосюк».

Що ж до позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини, то суд керуючись виключно в інтересах дитини, приходить до наступних висновків.

У пункті 1.11.6 Висновків Верховного Суду України викладених у постановах, прийнятих за результатами розгляду справ із підстав, передбачених п.п.1,2,4 ч.1 ст. 355 ЦПК України, за ІІ півріччя 2016 року, вказано наступне:

Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

За ч.ч. 1, 2 ст. 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 14 грудня 2016 р. у справі № 6-2445цс16).

Тобто, при розгляді справ аналогічної категорії, суд повинен встановити виняткові обставини у розумінні положень ст. 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дітей разом з матірю.

Розглядаючи даний позов, суд встановив ряд таких виняткових обставин, які б свідчили про неможливість проживання дитини ОСОБА_7 разом з матірю.

Зокрема, мати, яка бажає, щоб її дитина проживала разом із нею не навідуватиме свою дитину по місцю її проживання у стані алкогольного сп»яніння, що було підтверджено в судовому засіданні показами свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10, буде звертатись із відповідними вимогами до органів місцевого самоврядування про вирішення питання щодо відібрання дитини у батька, який на її думку не дає їй права на спілкування з дитиною, а також активно буде цікавитися шкільним життям дитини, яка пішла у перший клас.

Окрім того, зважаючи на те, що дана справа розглядається в суді протягом тривалого часу, відповідачка ОСОБА_4 на слухання даної справи з»явилася тільки один раз, із більше як 10 судових засідань, що вказує на її байдуже ставлення до вирішення даного питання.

Також в судовому засіданні були спростовані твердження відповідачки про забезпечення нею належних умов проживання дитини у м. Івано-Франківську разом із нею, оскільки за місцем її реєстрації, зареєстрований також її родич ОСОБА_11, який перебуває на обліку в психоневрологічному диспансері (а.с.137).

Також, було вивчено висновок комісії з питань захисту прав дітей Косівської РДА (а.с.84), відповідно до якого, комісія вважає за доцільне залишити на проживання з батьком ОСОБА_3 його малолітню дитину ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2

В судовому засіданні було також допитано в якості свідка практичного психолога Текучанської ЗОШ І-ІІ ст., ОСОБА_12, яка підтвердила складену нею психолого-педагогічну характеристику та аналітичну довідку на ОСОБА_7 (а.с.128-129).

Окрім того, судом встановлено також те, що позивач ОСОБА_3 працевлаштований, а саме, працює в ТзОВ «Зелбудсервіс» (а.с.126), і навіть, якщо він перебуватиме на роботі, дитина буде під наглядом його батьків, що не можна сказати про такіж умови по місцю проживання відповідачки, оскільки вона проживає одна, і в квартирі прописаний психічно хворий родич, який з її слів там хоч і не проживає, однак в будь-який час може туди навідатися.

Враховуючи наведене, на підставі ст. 51 Конституції України, ст.ст. 104, 110-112, 113, 160-161 СК України, та керуючись ст.ст. 12, 13, 263-265, 268 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог: орган опіки та піклування Косівської районної державної адміністрації до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, зареєстрований 23.10.2010 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, про що було зроблено актовий запис № 1657, розірвати.

Неповнолітню дитину: дочку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити на вихованні батька ОСОБА_3.

При оформленні розірвання шлюбу залишити відповідачці прізвище «Мосюк».

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог: орган опіки та піклування служби у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи може бути подана до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Косівський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Гордій В.І.