Єдиний унікальний номер 243/3807/17 Номер провадження 22-ц/775/577/2018
Головуючий в І інстанції - Мірошниченко Л.Є. Єдиний унікальний номер 243/3807/17
Доповідач - Папоян В.В. Номер провадження 22-ц/775/577/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2018 року Апеляційний суд Донецької області в складі суддів:

Папоян В.В. (доповідач)

Кішкіної І.В., Халаджи О.В.

за участю секретаря Ротар Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області в режимі відеоконференції з Апеляційним судом міста Києва за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 13 лютого 2018 року цивільну справу №243/3807/17 за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором (суддя Мірошниченко Л.Є.),

В С Т А Н О В И В:

21 квітня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування своїх вимог зазначав, що 31 жовтня 2007 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» (правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк») та ОСОБА_4 укладено кредитний договір №2203/671, згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 44 000,00 доларів США двома траншами: 30 000,00 доларів США - 31 жовтня 2007 року та 14 000,00 доларів США - 08 квітня 2008 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5 % річних строком до 30 жовтня 2019 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ВАТ АБ «Укргазбанк» та відповідачем ОСОБА_5 від 31 жовтня 2007 року укладено два договори іпотеки. Договір іпотеки №327 за яким останнім передано в іпотеку житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_1, та договір іпотеки №328 за яким передано в іпотеку земельну ділянку за тією ж адресою.

За умовами договору ОСОБА_4 зобов'язана сплачувати періодичні платежі та щомісячно сплачувати відсотки, але позичальником зазначені зобов'язання не виконуються. В результаті чого виникла заборгованість у загальній сумі 57 313,24 доларів США та 137 521,14 гри., з яких: заборгованість по кредиту строкова - 43 929,95 доларів США; заборгованість по процентах поточна - 510,12 доларів США; заборгованість по процентах прострочена - 12 873,17 доларів США; пеня за несвоєчасне погашення кредиту -137 521,14 грн. Яку позивач просить стягнути на його користь з відповідача ОСОБА_4

Крім того, посилаючись на неналежне виконання заставодавцем ОСОБА_5 умов договорів іпотеки №328 та №327 від 31 жовтня 2007 року в частині не виконання обов'язку застрахувати предмети іпотеки на період дії зазначених договорів іпотеки, ПАТ АБ «Укргазбанк» просило стягнути з відповідача ОСОБА_5 штраф у розмірі 5% від заставної вартості предметів іпотеки за три роки у сумі 41 835,00 грн.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області в задоволенні позовних вимог було відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з зазначеним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд помилково дійшов до висновку щодо пропуску строку позовної давності. В договорі чітко визначений строк виконання боржником обов'язку по поверненню кредиту до 31.10.2019 року, а обов'язкові чергові щомісячні платежі за тілом кредиту не передбачені. Обов'язок боржника по сплаті відсотків за користування кредитом не є обов'язком по поверненню кредиту. Висновок суду про те, що на підставі претензії від 09.12.2010 року було змінено строк виконання основного зобов'язання за кредитним договором, є хибним. Так, відповідачами не надано жодного доказу про те, коли та яким чином ОСОБА_4 отримала дану претензію. Даний документ не містить вимог банку, має інформаційний характер, та не породжує юридичних наслідків для сторін.

Крім того, зазначають, що відмовляючи у задоволенні вимоги про стягнення пені з відповідача ОСОБА_4 суд безпідставно застосував до спірних правовідносин положення ст.2 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» оскільки судом не з'ясовувалися обставини щодо місця реєстрації відповідача.

Вважають, що суд також безпідставно відмовив позивачу у частині стягнення штрафу за невиконання вимог умов договорів іпотеки з ОСОБА_5 Висновок суду, що виконання іпотекодавцем умов договору пов'язано зі строком дії кредитного договору, який на думку суду було змінено претензією від 09.12.2010 року, є хибним. При цьому ця позовна вимога не є додатковою чи похідною в розумінні ст. 266 ЦК України.

На апеляційну скаргу ОСОБА_4 надала відзив, у якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги. В обґрунтування зазначає, що претензія банку від 09.12.2010 року роздрукована на бланку позивача, підписана начальником відділення №12 Донецької філії АБ «Укргазбанк», скріплена печаткою та має всі ознаки офіційного документу призначеного для відправки боржнику. Позивач не надав будь-яких доказів на спростування цього факту. Крім того, сама назва документу свідчить про його юридичну природу. У претензії позивач чітко зазначив свою вимогу, а саме сплатити банку протягом 10 днів від дати отримання даної претензії усю суму заборгованості за кредитним договором, тобто змінив строк виконання основного зобов'язання.

Вважає безпідставними доводи щодо місця реєстрації відповідачів, оскільки такі дані містяться як у кредитному договорі, так і у позовній заяви, а також за цією адресою знаходиться будинок, який є об'єктом іпотеки. Позивач в ході процесу не заперечував проти місця реєстрації відповідачів та не надав докази того, що вони зареєстровані не на території, на якої проводилась АТО.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник у судовому засіданні апеляційного суду проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили рішення суду залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання апеляційного суду не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. За ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду частковому скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно зі ст.ст. 526, 530, 610 ч.1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням законодавства є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.ст. 1054, 1049 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

При розгляді справи судом першої інстанції було встановлено, що 31 жовтня 2007 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» (правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк») та фізичною особою ОСОБА_4 укладено кредитний договір №2203/671 (далі кредитний договір), умови якого змінені додатковою угодою №1 від 26 листопада 2007 року, згідно з яким відповідачу був наданий кредит в сумі 44 000,00 доларів США у вигляді не відновлюваної кредитної лінії зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5 % річних з кінцевим терміном повернення 30.10.2019 року.

Пунктом 3.3.1. кредитного договору встановлено обов'язок позичальника здійснювати повернення кредиту, сплату процентів за його використання та всіх комісійних платежів у передбачені цим договором строки.

Позичальник у будь-якому випадку зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в термін не пізніше 30 жовтня 2019 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення договору встановлений на підставі додаткової угоди сторін до цього договору (пункт 3.3.3).

Пунктом 3.3.4. кредитного договору визначено, що позичальник зобов'язаний щомісячно, один раз на місяць, не пізніше 10-го числа наступного місяця та в день закінчення строку, на який надано кредит, у відповідності з п.1.1. цього договору, а також в день дострокового погашення заборгованості по кредиту, або в день дострокового розірвання цього договору, з врахуванням п.4.1. цього договору, сплачувати: проценти за користування кредитом, виходячи з процентної ставки зазначеної в.п.1.1. цього договору. У разі виникнення простроченої заборгованості за кредитом сплачувати проценти за користування кредитом виходячи з процентної ставки, встановленої п.3.1.11 цього договору - виходячи із процентної ставки 12,5 % збільшеної на 1%, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості за кредитом та пеню у розмірі 0,1% від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення.

Згідно пунктів 3.2.5 та 3.2.6. Кредитного договору Банк має право вимагати дострокового виконання зобов'язань Позичальником у разі порушення умов договору, у тому числі у разі невиконання письмової вимоги банку щодо часткового погашення кредиту при настанні події визначеної п.3.3.11 цього договору.

Відповідно до п.3.3.11 позичальник зобов'язаний безперечно виконувати умови змін та доповнень до цього договору (включаючи зміни до цього Договору стосовно припинення зобов'язання Банку внаслідок його односторонньої відмови від зобов'язання, зміни банком умов зобов'язання позичальника та розірвання цього Договору) у зв'язку з чим позичальник зобов'язаний буде повернути/сплатити банку всю заборгованість за кредитом, процентами та всю іншу заборгованість за умовами кредитного договору, в тому числі штрафні санкції та витрати банку в день одностороннього розірвання банком цього договору, внесених банком в односторонньому порядку у відповідності з розділом «Порядок внесення змін (доповнень) та розірвання договору в односторонньому порядку».

З метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, між позивачем та відповідачем ОСОБА_5 укладено два іпотечних договори від 31 жовтня 2007 року №327 та № 328 за якими передано в іпотеку банку нерухоме майно, яке належить останньому на праві власності, а саме: недобудований житловий будинок зі спорудами, загальною площею 122.3 кв.м, житловою площею 57,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_1, за тією ж адресою, відповідно. Іпотечні договори нотаріально посвідчені приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу Панченко А.В.

Відповідно до пункту 2.3. договору іпотеки №328, заставна вартість предмету іпотеки визначена в розмірі 31 500,00 грн. Та відповідно до пункту 2.1.1. договору іпотеки №327, заставна вартість предмету іпотеки визначена в розмірі 247 400,00 грн.

Згідно із пунктом 3.3.4. договору іпотеки №327 відповідач ОСОБА_5 зобов'язався на період дії даного договору застрахувати заставне майно на його повну вартість за власність рахунок від всіх ризиків по даному виду страхування та виконувати всі умови кредитного договору при здійсненні страхування. Аналогічна вимога визначена в пункті 3.3.4. договору іпотеки № 328.

Відповідно до п.7.1 договору іпотеки №327 визначено, що договір набуває юридичної сили з моменту його підписання та нотаріального посвідчення і діє до повного виконання зобов'язань, забезпечених заставою за цім договором. Аналогічний термін дії визначено у договорі іпотеки №328 (п.7.1). Дійсні договори є невід'ємною частиною кредитного договору (п.7.7).

Пунктом 3.3.13 кредитного договору встановлено обов'язок позичальника вчиняти всі необхідні дії для здійснення договору страхування майна, зокрема вчасно сплачувати всі чергові страхові платежі, сплата яких забезпечувала б дію договору страхування на строк не менший, ніж той, в межах якого позичальник виконує всі зобов'язання за цим кредитним договором, а будь-яка чергова сплата платежів продовжувала б дію договору страхування не менше, ніж на наступний рік.

Пунктом 3.3.14. кредитного договору визначено, що позичальник зобов'язаний не пізніше, ніж за 3 календарних дні до граничного строку сплати чергових страхових платежів, визначеного договором страхування, сплачувати такі чергові страхові платежі та не пізніше, ніж за 1 календарний день до граничного строку сплати страхових платежів, визначеного договором страхування, надати до Банку докази таких сплат.

Пунктом 4.2. договору іпотеки №327 встановлено, що за невиконання чи неналежне виконання п.п.3.3.1.-3.3.8. дійсного договору іпотекодавець сплачує на користь іпотекодержателя штраф у розмірі 5% від заставної вартості предмета іпотеки. Аналогічна вимога передбачена договором іпотеки №328 (п.4.2).

За приписами пункту 5.1. кредитного договору, у випадку порушення позичальником зобов'язань, банк має право відмовитись від виконання своїх зобов'язань та/або розірвати цей договір, при цьому позичальник зобов'язаний відшкодувати банку збитки в розмірі неповерненої суми кредиту, процентів за користування кредитом та витрат, понесених банком за цим договором, а також повернути банку заборгованість по кредиту, сплатити проценти за користування кредитом, неустойку та інші видатки, понесені банком за цим договором.

Пунктом 5.3. кредитного договору визначено, що за порушення строків (термінів) повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 0,1 % від суми невиконаного зобов'язання за кожен день прострочення платежу від дня виникнення такої прострочки до повного погашення заборгованості, але в межах строків позовної давності. Сплата неустойки (штрафу, пені) за цим договором не звільняє позичальника від відшкодування збитків, завданих банку в повному обсязі.

Як убачається з матеріалів справи та не спростовується сторонами, позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав, видав позичальнику грошові кошти, проте у порушення умов договору відповідачем зобов'язання погашення кредиту не виконуються, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом яка згідно розрахунку станом на 3 серпня 2016 року 57 313,24 доларів США. З яких сума заборгованості по тілу кредиту складає 43929,95 доларів США; загальна сума заборгованості по процентах - 13383,29 доларів США; пеня за несвоєчасну сплату процентів за період з 12.08.2013 по 03.08.2016 - 5 540,03 доларів США.

Згідно претензії про повернення заборгованості по кредиту від 09.12.2010 за вих. №1012/85 на ім'я ОСОБА_4 боржник повідомлявся банком про наявну заборгованість за кредитом та необхідність сплати на підставі п. 3.2.6 кредитного договору протягом 10 днів від дати отримання претензії суми заборгованості за простроченими та поточними нарахуваннями по кредиту, процентам та штрафним санкціями у розмірі 44 821,40 доларів США.

26.07.2016 року позивачем на ім'я позичальника направлено претензією про повернення заборгованості по кредиту від 25.07.2016 за вих. № 35/484-315/04, відповідно до якої боржник ОСОБА_4 повторно повідомлялась про наявну заборгованість за кредитним договором № 2203/671 від 31.10.2007 станом на 25 липня 2016 року у розмірі 76097,63 доларів США та необхідність дострокового погашення виниклої заборгованості.

Відповідно до положень ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Позовна давність, встановлена законом може бути збільшена за домовленістю сторін (ст. 259 ЦК України).

Пунктом 5.8. кредитного договору визначено, що сторонами встановлений строк позовної давності в три роки, в тому числі по поверненню: процентів за користування кредитом та суму заборгованості по кредиту з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, пені за несвоєчасну сплату процентів та кредиту, штрафів та всіх видатків понесених Банком під час виконання умов цього договору.

За частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Відповідачами по справі надано клопотання про застосування позовної давності.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що боржником порушено зобов'язання по поверненню грошових коштів, проте позивач звернувся до суду з позовом за захистом порушеного права у квітні 2017 року тобто з пропуском позовної давності, про застосування якої було заявлено відповідачем та, з урахуванням відсутності заяви позивача про поновлення строку звернення до суду, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог заявлених до ОСОБА_4

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо безпідставності застосування правових наслідків пропуску строку звернення до суду за захистом порушеного права оскільки згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов'язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Умовами укладеного кредитного договору передбачено дату остаточного повернення кредиту - 30.10.2019 року. Разом з тим, сторони узгодили право банку вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань у цілому або у визначеній банком частині (п.п.3.2.5, 3.2.6).

При цьому сторони передбачили, що позичальник зобов'язаний безперечно виконувати умови змін та доповнень до цього договору (включаючи зміни до цього Договору стосовно припинення зобов'язання Банку внаслідок його односторонньої відмови від зобов'язання, зміни банком умов зобов'язання позичальника та розірвання цього Договору) (п.3.3.11).

Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такої зміни.

Згідно претензії про повернення заборгованості по кредиту від 09.12.2010 за вих. №1012/85 на ім'я ОСОБА_4 боржник повідомлявся про дострокове повернення кредиту протягом 10 днів від дати отримання претензії.

Пред'явивши вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату відсотків за користування ним, кредитор відповідно умов укладеного договору змінив строк виконання основного зобов'язання. Змінивши строк виконання основного зобов'язання, банк був зобов'язаний пред'явити позов до боржника протягом трьох років від дати, коли банк дізнався про порушення свого права, тобто з дати невиконання боржником зобов'язання визначеного у претензії.

Доводи апеляційної скарги, що претензія на ім'я боржника від 09.12.2010р. не містить вимог про дострокове повернення кредитних коштів спростовуються матеріалами справи. З тексту вказаної претензії убачається, що банком на підставі п.3.2.6. Кредитного договору повідомляється боржника про необхідність сплати протягом 10 днів від дати отримання даної претензії заборгованості за простроченими та поточними нарахуваннями по кредиту у загальній сумі 44 821,40 доларів США.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо ненадання відповідачем належних та допустимих доказів надіслання позивачем боржнику відповідної претензії та її отримання, оскілки з матеріалів справи убачається, що зазначений документ підписаний відповідною уповноваженою особою, а саме начальником відділення №12 Донецької філії АБ «Укргазбанк», посвідчений печаткою та має усі необхідні реквізити з зазначенням дати та вихідного номеру. Крім того, факт своєчасного отримання претензії боржником - відповідачем по справі не спростовується.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін та відповідно до ст..81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог, проте позивачем не надано будь-яких доказів на спростування факту надіслання такої вимоги боржнику у 2010 році.

Таким чином, позивач скористався своїм правом дострокового повернення кредиту та змінив кінцеву дату виконання зобов'язання з 19.10.2019р. на грудень 2010р. але звернувся до суду з позовом за захистом порушеного права 21.04.2017 року, тобто з пропуском позовної давності та заяви про поновлення строку звернення до суду не надавав.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо переривання строку позовної давності оскільки відповідно до ст. 264 ЦК України позовна давність переривається, у тому числі у разі вчинення особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

За змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред'явлення позову особою, право якої порушене. Проте сплив позовної давності не припиняє зобов'язання і не є підставою для припинення самого права, а лише позбавляє можливості одержати судовий захист свого порушеного права за умови заяви сторони у спорі про його застосування. Отже часткове виконання позичальником зобов'язання поза межами строку позовної давності не є підставою для переривання встановленого строку давності.

З матеріалів справи убачається, що після зміни терміну виконання зобов'язання відповідачем було частково виконано зобов'язання, про що свідчать наявні в матеріалах справи копії квитанцій про сплату за період з 14.12.2010 року по 20.03.2014 року (остання квитанція № 7136-13 від 20.03.2014р.). Проте така сплата частини боргу позичальником поза межами строку позовної давності не свідчить про переривання його перебігу, оскільки таке переривання можливе лише в межах строку позовної давності, а не після його спливу.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для переривання перебігу позовної давності є обґрунтованим.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги в частині відмови у задоволенні позовних вимог заявлених до ОСОБА_4 про стягнення пені оскільки вони не спростовуює правильність правових висновків суду.

Системний аналіз наведених вище норм та положень ст..266 ЦК України встановлює, що строк позовної давності стосовно додаткових позовних вимог, які є похідними від основної вимоги, спливає одночасно зі спливом строку давності щодо основної вимоги, у зв'язку з чим застосування наслідків позовної давності до основної вимоги виключає можливість стягнення пені поза її межами.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставного застосування судом першої положень ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» спростовуються матеріалами справи, з який убачається, що ОСОБА_4 як на час укладання договору так і на час розгляду справи зареєстрована та постійно проживає за адресою АДРЕСА_1 що підтверджується у тому числі паспортом громадянина України.

Проте відмовляючи у задоволенні позовних вимог заявлених до відповідача ОСОБА_5 суд помилково виходив з того, що позовні вимоги про стягнення штрафних санкцій за невиконання умов іпотечних договорів в частині страхування предметів іпотеки, безпосередньо пов'язані зі строком дії договору, якій був змінений претензією від 09.12.2010 року.

З таким висновком суду не можна погодитися з оскільки судом першої інстанції не було враховано, що законодавством визначаються різні поняття як «строк дії договору» так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст.ст. 530, 631 ЦК України). З матеріалів справи убачається, що строк дії укладеного між сторонами кредитного договору визначено до 30.10.2020 року (п.6.3 кредитного договору). Строк дії договорів іпотеки визначено пунктами 7.1. цих договорів і встановлено до повного виконання зобов'язань, забезпечених заставою за цим договором. Тоді як вимогою про дострокове повернення кредитних коштів від 09.12.2010 року позивачем було змінено термін виконання зобов'язання, що не є тотожними поняттями. За таких обставин, суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог у зв'язку із закінчення строку дії договору і рішення суду в цієї частині підлягає скасуванню.

Вирішуючи питання по суті цих позовних вимог апеляційний суд виходить з того, що штрафні санкції за невиконання зобов'язань за договором якій укладено в забезпечення кредитного договору відповідачу були нараховані у період з березня 2015 року по березень 2017 року, що у судовому засіданні апеляційного суду підтвердив представник позивача, тобто під час дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Яким на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування штрафних санкцій за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Та враховуючі, що відповідно до матеріалів справи відповідач весь час зареєстрований та постійно проживає по АДРЕСА_1 яке згідно розпорядження Кабінету міністрів України № 1275-р від 02.12.2015 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» включене до цього переліку, то ці вимоги задоволенню не підлягають.

Оскільки розглядаючи справу суд першої інстанції не з'ясував належним чином усіх обставин, які мають значення по справі, не визначився з нормою матеріального закону, яким врегульовані спірні правовідносини, що призвело до невірного вирішення справи, тому рішення суду в частині позовних вимог заявлених позивачем до ОСОБА_5 підлягає скасуванню з ухваленням нового по суті вимог.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» задовольнити частково.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 13 лютого 2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_5 про стягнення суми штрафу скасувати.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_5 про стягнення суми штрафу відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду

Судді: В.В. Папоян

І.В. Кішкіна

О.В. Халаджи

Повний текст постанови складений 16 травня 2018 року

Суддя-доповідач В.В. Папоян