КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/824/3185/2018 Головуючий у 1-й інстанції - МайбоженкоА.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 листопада 2018 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів :

головуючого - Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В.,Ящук Т.І.

секретар - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 16 серпня 2018 року в справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Григорян Олени Грайрівни,-

у с т а н о в и в:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії та рішення головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Григорян Олени Грайрівни та зазначала, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебуває зведене виконавче провадження №55742108 про стягнення грошових коштів з боржника ОСОБА_3.

Вона є одним зі стягувачів за матеріалами даного провадження.

30.03.2018 року державний виконавець винесла вимогу про те, що 17.04.2018 року відбудеться опис нерухомого майна, а саме: гаражних боксів №№ 30,31 у блоці «И», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та запропоновано стягувачам вирішити питання про взяття на відповідальне зберігання цього майна, про що повідомити виконавця.

17.04.2018 року державним виконавцем було винесено постанову про опис та арешт майна боржника, якою описано та накладено арешт на гаражні бокси та призначено відповідальним за збереження цього майна представника іншого стягувача ОСОБА_4-ОСОБА_5.

До цього 23.03.2018 року вона зверталась до державного виконавця з заявою про недопустимість опису та арешту гаражних боксів, оскільки вони не зареєстровані за боржником.

Про вчинені державним виконавцем дії заявник дізналась лише 04.05.2018 року після ознайомлення її представника з матеріалами виконавчого провадження.

Вважає, що державний виконавець не мала правових підстав для опису та арешту гаражних боксів, оскільки право власності на них у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано за нею , а не за боржником ОСОБА_3.

Крім того, за наявності рухомого майна підстав для опису та арешту нерухомого майна державний виконавець не мала.

З вказаних підстав просилавизнати неправомірними дії державного виконавця щодо не направлення їйвимоги державного виконавця від 30.03.2018 року та визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця про опис та арешт майна боржника від 17.04.2018 року.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 16 серпня 2018 року в задоволенні скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким скаргу задовольнити. Зазначає, що суд неправомірно прийшов до висновку про відповідність дій державного виконавця вимогам ЗУ «Про виконавче провадження» та не врахував обставин,які виключать арешт майна, яке не належить боржнику на праві власності, саме вона володіє та користується вказаними гаражними боксами.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ОСОБА_1, обговоривши доводи апеляційної скарги, обставини справи , суд апеляційної інстанції приходить до наступного.

Установлено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебуває зведене виконавче провадження №55742108 про стягнення грошових коштів з боржника ОСОБА_3. Стягувачами за матеріалами даного провадження є ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_6. Загальна сума коштів, що підлягає стягненню складає 5 204 450,14 грн..

17.04.2018 року державним виконавцем було винесено постанову про опис та арешт майна боржника, якою описано та накладено арешт на гаражні бокси №№ 30, 31 у блоці «И» за адресою : АДРЕСА_1 та призначено відповідальним за збереження цього майна представника стягувача ОСОБА_4.

Право власності на гаражні бокси у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано за ОСОБА_1 з 23.05.2012 року на підставі договорів купівлі-продажу №134 та №135 від 21.05.2012 року, посвідчених приватним нотаріусом КМНО Бадилою О.О. (а.с.139).

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 13.02.2013 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу гаражних боксів. Визнано недійсними договори купівлі-продажу №134 та №135 від 21.05.2012 року, посвідчені приватним нотаріусом КМНО Бадилою О.О., що укладені між ОСОБА_3 та ОСОБА_1.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 20.11.2013 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про застосування наслідків недійсності правочину. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 800 000 грн., отриманих на виконання правочинів, які визнані недійсними, 8 000 грн. збитків та судовий збір у розмірі 3 441 грн..

На виконання цього рішення ОСОБА_1 отримала виконавчі листи про стягнення коштів, які пред'явлено до органів виконавчої служби для примусового виконання.

Виконавче провадження відкрито 17.12.2014 року.

07.02.2018 року виконавче провадження прийнято головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві Григорян О.Г..

Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 03.04.2014 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про застосування наслідків недійсності правочину. Предметом даного позову було скасування рішень державного реєстратора про проведення державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на гаражні бокси та визнання права власності на них за ОСОБА_3 Зі змісту вказаного рішення вбачається, що після визнання недійсними договорів купівлі-продажу ОСОБА_3 залишився власником незаконно відчужених гаражних боксів.

Вважаючи постанову державного виконавця про опис та накладення арешту на гаражні бокси №№ 30, 31 у блоці «И» за адресою : АДРЕСА_1 незаконною,ОСОБА_1 посилається на те, що право власності на дане майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано за нею, а отже державний виконавець не мав право накладати на них арешт.

Статтею 447 ЦПК України , визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що оскільки правочин, за яким ОСОБА_1 набула право власності на гаражні бокси, визнано недійсним, то вона не є власником указаних боксів у розумінні ст. 317 ЦК України, а сам по собі факт реєстрації права власності в Реєстрі речових прав на нерухоме майно не вказує на наявність у ОСОБА_1 права власності на вказане нерухоме майно і відсутність такого права у боржника ОСОБА_3.

Суд апеляційної інстанції вважає таке рішення суду законним та обґрунтованим, оскільки судом належним чином перевірено відповідність дій державного виконавця вимогам ЗУ «Про виконавче провадження», які останнім здійснено в обсязі необхідному для виконання рішення суду, а доказів протилежного стягувачем не надано.

При цьому суд апеляційної інстанції звертає увагу стягувача, що правочин , на підставі якого за нею було зареєстровано право власності на гаражні бокси, визнано судовим рішенням, яке набрало законної сили, недійсним, а отже сам факт існування реєстрації на гаражні бокси за ОСОБА_1, право власності на них у неї не породжує.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає аргументи апеляційної скарги необґрунтованими.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 16 серпня 2018 року залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: А.О. Чобіток

Судді: О.В. Немировська

Т.І. Ящук