Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №29112018

29 листопада 2018 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого-судді: Битківського Л.М.,

з участю секретаря Дякун М.В.,

прокурора Соломчака Ю.О.,

представника позивача Тютюнник Н.В.,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Богородчани справу за позовом в.о. керівника Надвірнянської місцевої прокуратури Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Солотвинської селищної ради Богородчанського району Івано-Франківської області до ОСОБА_2 про стягнення збитків,-

встановив:

Виконувач обов'язків керівника Надвірнянської місцевої прокуратури Івано-Франківської області, який діє в інтересах держави в особі Солотвинської селищної ради Богородчанського району звернувся до суд із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення збитків в сумі 72247,50 грн.

Позовні вимоги прокурор у заявленому позові та в судовому засіданні обґрунтував тим, що Надвірнянською місцевою прокуратурою в ході вивчення питання стану дотримання замовниками будівництва Богородчанського району архітектурного законодавства при будівництві та здачі об'єктів забудови у експлуатацію встановлено, що 11 червня 2014 року Інспекцією ДАБК в Івано-Франківській області зареєстровано подану відповідачкою ОСОБА_2 декларацію №86 про початок виконання будівельних робіт, а саме реконструкцію індивідуального житлового будинку під індивідуальний житловий будинок з вбудованим магазином та офісними приміщеннями по АДРЕСА_1

01 липня 2014 року Інспекцією ДАБК в Івано-Франківській області зареєстровано декларацію про готовність об'єкта до експлуатації.

Згідно поданої декларації, замовником будівництва проведено реконструкцію індивідуального житлового будинку під індивідуальний житловий будинок з вбудованим магазином та офісними приміщеннями в АДРЕСА_1. Проте пайову участь у розвитку інфраструктури селища відповідачка не спатила.

Порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Рішенням Солотвинської селищної ради від 06 лютого 2014 року №663/28/14 затверджено Положення про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури селища Солотвин.

Вказане положення розроблене відповідно до ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та визначає порядок і умови залучення коштів для розвитку соціальної інфраструктури з урахуванням функціонального призначення об'єктів будівництва, регулює організаційно - правові відносини, пов'язані з оформленням договорі про пайову участь замовників будівництва у розвитку соціальної інфраструктури населеного пункту та визначає порядок сплати пайових внесків у грошовій формі.

Пунктом п.3.21 Державних будівельних норм «Склад та зміст проектної документації на будівництво» ДБН А.2.2-3:2014 визначено, що реконструкція - це перебудова введеного в експлуатацію в установленому порядку об'єкту будівництва, що передбачає зміну його геометричних розмірів та/або функціонального призначення, внаслідок чого відбувається зміна основних техніко-економічних показників (кількість продукції, потужність тощо), забезпечується удосконалення виробництва, підвищення його техніко-економічного рівня та якості продукції, що виготовляється, поліпшення умов експлуатації та якості послуг. У свою чергу, реконструкція передбачає повне або часткове збереження елементів несучих і огороджувальних конструкцій та призупинення на час виконання робіт експлуатації об'єкта в цілому або його частин (за умов їх автономності). Тому, реконструкція здійснюється на об'єктах будівництва, які вже введені в експлуатацію, шляхом перебудови та передбачає зміну його геометричних розмірів та/або функціонального призначення.

Законом та Положенням встановлено, що саме на замовника будівництва покладено обов'язок укладення договору про пайову участь та сплати відповідних коштів.

Із врахуванням вимог ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» Солотвинською селищної радою на адресу ОСОБА_2 направлено листи за №672/02-19 від 25.10.2017 року та №57/02-19 від 19.02.2018 року з вимогою укладення договору про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури селища Солотвин.

Однак ОСОБА_2, як замовник будівництва об'єкту по АДРЕСА_1, обов'язок по укладенню відповідного договору не виконала.

Неправомірна бездіяльність відповідачки щодо її обов'язку взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, на умку прокурора є протиправною формою поведінки, унаслідок якої Солотвинська селищна рада позбавлена права отримати на розвиток інфраструктури населеного пункту передбачених законом коштів, що охоплюється визначенням упущеної вигоди.

Пунктом 5.1 Положення передбачено, що пайова участь замовників будівництва у розвитку інженерно- транспортної та соціальної інфраструктури селища становить 5% від загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта містобудування для нежитлових будівель або споруд.

Відповідно до декларації про готовність об'єкта до експлуатації №ІФ22 кошторисна вартість будівництва за затвердженою проектною документацією склала 1444950 грн.

Таким чином розмір збитків внаслідок неукладення договору з Солотвинською селищною радою про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту становить 72247,50 грн., і вказані кошти слід стягнути з відповідачки.

Про порушення інтересів держави відповідачкою у зв'язку з не укладенням договору про пайову участь та несплатою пайового внеску Солотвинській селищній раді стало відомо у жовтні 2017 року. Селищній раді не було відомо про прийняття в експлуатацію та готовність зданого об'єкта містобудування, представники селищної ради участі в прийнятті в експлуатацію завершеного будівництвом об'єкта не приймали. Декларація про готовність об'єкта селищною радою не затверджувалась та в селищну раду не подавалась. Таким чином строк позовної давності за вказаним зверненням не було пропущено.

Представник Солотвинської селищної ради Тютюнник Н.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, наведених прокурором.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник заявлений позов не визнали, вважали його безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню.

ОСОБА_2 у судовому засіденні пояснила, що на підставі договору дарування від 15 березня 2005 року вона набула право власності на земельну ділянку в АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, загальною площею 278 м.кв. На цій земельній ділянці вона збудувала житловий будинок та зареєструвала право власності на нього. Маючи намір зайнятись підприємницькою діяльність у сфері торгівлі, вирішила відкрити на першому поверсі свого житлового будинку маазин. Тому звернулась з заявою до Солотвинської селищної ради і на підставі рішення виконавчого комітету від 14 січня 2014 року їй було дозволено переобладнати частину житлового будинку під магазин з офісними приміщеннями. Саме тому нею було виготовлено проект реконструкції індивідуального житлового будинку під індивідуальний житловий будинок із вбудованим магазином та офісними приміщеннями. Згідно проекту приміщення магазину було запроектовано в існуючих межх та розмірах житлового будинку, конструкції, конструктивна схема та несучі стіни не змінювалися. Загальний вигляд та фасад будинку теж не зазнав змін, площа забудови залишлась тою самою. Зазначила, що виконуючи переобладнання окремих приміщень всередині житлового будинку, жодним чином не втручалася в інфраструктуру селища, ніякі пов'язані роботи, о були б пов'язані із землекористуванням, зміною призначення чи додаткової забудови земельної ділянки, на якій розташована будівля не здійснювала. Житловий будинок у 2013 році був зданий в експлуатацію з видачою правовстановлюючого документу, а після завершення робіт з реконструкції частини приміщення приведено у відповідність реєстраційні документи. Тому вважає, що не відноситься до категорії забудовників, які зобов'язані сплачувати внески на розвиток соціальної інфраструктури, а на неї поширюється дія загальних норм цивільного законодавства. Виконавчий комітет Солотвинської селищної ради був своєчасно повідомлений про її намір здійснити реконструкцію житлового будинку, оскільки надавав дозвіл на його переобладнання. Однак до 2018 року вона не отримувала жодних повідомлень чи вимог від органу місцевого самоврядування з цього приводу. Вважає, що відсутні правові підстави для стягнення з неї коштів у розмірі 72247,50 грн. Звернула також увагу, що до розрахунку ціни позову позивачем взято суму, яка не відповідає кошторису робіт по реконструкції будинку, а в основу покладено загальну вартість об'єкта нерухомості.

Висловлюючи позицію відповідачка її представник зазначила, що Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності вбачається, що законодавцем визначено поняття забудови території (частина земної поверхні) як діяльність юридичних осіб, яка передбачає зокрема, реконструкцію існуючої забудови та території, будівництво об'єктів. Отже реконструкція існуючої забудови нерозривно пов'язана із територією як частиною земної поверхні, на якій мають проводитися певні роботи з реконструкції будівлі. Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 07 липня 2011 року №109 затверджено Перелік об'єктів будівництва для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються (чинний на момент виникнення спірних правовідносин). Пунктом 25 визначено, що під час реконструкції житлових та нежитлових приміщень, без зміни їх зовнішньої конфігурації, улаштування в існуючих житлових будинках, адміністративно-побутових будівлях підприємств та громадських будівлях вбудованих приміщень громадського призначення, містобудівні умови та обмеження не надаються. Тому тлумачення наведених норм Закону «Про регулювання містобудівної діяльності» підтверджує те, що вони не поширюються на всі без виключення випадки реконструкції приміщень всередині будинку. Оскільки позивачка не здійснювала забудову земельної ділянки, то не повинна укладати договір про участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.

Також представник відповідачки зазначила, що позивач посилається на п.3.21 Державних будівельних норм «Склад та зміст проектної документації на будівництво» ДБН А.2.2-3:2014 щодо визначення поняття реконструкція, однак цей підзаконний нормативно-правовий акт був введений в дію у жовтні 2014 року і немає зворотної сили в часу. Відповідачка здала об'єкт реконструкції в експлуатацію 01 липня 2014 року. Крім того, Положення про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури селища Солотвин, затверджене рішенням ради від 06 лютого 2014 року, яке не набрало чинності, оскільки не відповідає встановленим вимогам до регуляторних актів.

Крім того, відзначила, що Декларація про готовність об'єкта реконструкції до експлуатації, зареєстрована Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Івано-Франківській області 01 липня 2014 року і саме з цієї дати слід обраховувати строк позовної давності по захисту нібито порушеного права. Однак позивач звернувся до суду лише 03 травня 2018 року, тим самим пропустивши встановлений строк позовної давності. За навдеених обставин просила у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заявлений позов задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,0278 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована у АДРЕСА_2

На згаданій ділянці у встановленому законом порядку відповідачкою збудовано житловий будинок площею забудови 115,10 кв.м., право власності на який зареєстровано згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно НОМЕР_2 від 13.11.2013 року.

Рішенням виконавчого комітету Солотвинської селищної ради від 14.01.2014 року №07 за зверненням ОСОБА_2 було надано дозвіл на переобладнання частини житлового будинку по АДРЕСА_1 під магазин з офісними приміщеннями.

Відповідно до виготовленого на замовлення ОСОБА_2 проекту реконструкції індивідуального житлового будинку під житловий будинок із вбудованим магазином та офісним приміщенням, переобладнання першого поверху житлового будинку під магазин та офісне приміщення проведено без будь-якої зміни площі забудови та конструктивної схеми будівлі, зовнішніх геометричних розмірів фундаменту, без зміни несучих стін. Зовнішній вигляд та фасад також не змінювались. Вказані обставини в ході допиту у судовому засіданні підтвердив архітектор ОСОБА_4, який здійснював проектування та авторський нагляд за виконанням будівельних робіт.

11.06.2014 року ОСОБА_2 подано Декларацію про початок виконання робіт по реконструкції житлового будинку, а 01.07.2014 року зареєстровано Декларацію про готовність об'єкта до експлуатації.

Питання пайової участі забудівника у розвитку інфраструктури населеного пункту врегульовано Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності». Зокрема у ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції Закону, яка діяла на момент реєстрації декларації) замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

З аналізу частини 1 статті 2 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" вбачається, що законодавцем визначено поняття забудови території (частина земної поверхні) як діяльність, яка передбачає, зокрема, реконструкцію існуючої забудови та території, будівництво об'єктів. Отже, для цілей зазначеного Закону реконструкція існуючої забудови нерозривно пов'язана із територією, як частиною земної поверхні, на якій мають проводитися певні роботи з реконструкції будівлі.

Системний аналіз положень статей 1, 2, частини 2 статті 40 зазначеного Закону дозволяє зробити висновок про те, що за відсутності робіт із реконструкції, які пов'язані із проведенням робіт по забудові території, як земної поверхні, Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності" не поширює свою дію на такі правовідносини та не встановлює обов'язкових правил щодо участі таких осіб у перерахуванні коштів пайової участі на створення інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 07.07.2011 №109 (чиним на той час) затверджено Перелік об'єктів будівництва для проектування яких містобудівні умови та обмеження не видаються. Пунктом 25 визначено, що під час реконструкції житлових та нежитлових приміщень, без зміни їх зовнішньої конфігурації, улаштування в існуючих житлових будинках, адміністративно-побутових будівлях підприємств та громадських будівлях вбудованих приміщень громадського призначення, містобудівні умови та обмеження не надаються. Аналогічна норма на даний час міститься у Наказі Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 06.11.2017 №289 Про затвердження Переліку об'єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються

Зазначене підтверджує тлумачення наведених вище норм Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" як таких, що не поширюються на всі без виключення випадки реконструкції приміщень всередині будинків як окремих об'єктів забудови.

Відповідно до ст.12, 627 ЦК України особи, які в силу прямої вказівки закону не зобов'язані щодо укладення та виконання певних договорів, не можуть бути примушені до їх укладення в судовому порядку. Оскільки відповідачка не підпадає під категорію забудовників, які зобов'язані сплачувати внески на розвиток соціальної інфраструктури відповідно до статей 1, 2, 40 (частина 2) Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", на неї поширюється дія загальних норм цивільного законодавства, які визначають свободу волевиявлення сторони при укладенні господарських договорів, тому безпідставними є доводи прокурора та позивача, щодо необхідності стягнення з відповідачки збитків, завданих невиконанням зобов'язання.

Крім того, суд звертає увагу також на відсутність правових підстав для пред'явлення позову з огляду на порушення Солотвинською селищною радою вимог законодавства у сфері регуляторної діяльності.

Так, відповідно до ст.1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» регуляторний акт - це прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання.

Солотвинська селищна рада, приймаючи рішення від 06.02.2014 року №663/28/14 яким затвердила Положення про порядок залучення коштів замовників на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури смт.Солотвин, діяла як регуляторний орган, адже вказане рішення є регуляторним актом.

До принципів державної регуляторної політики серед встановлених ст.4 згаданого Закону віднесено передбачуваність та прозорість і врахування громадської думки. Зокрема передбачуваність це послідовність регуляторної діяльності, відповідність її цілям державної політики, а також планам з підготовки проектів регуляторних актів, що дозволяє суб'єктам господарювання здійснювати планування їхньої діяльності. Прозорість та врахування громадської думки - відкритість для фізичних та юридичних осіб, їх об'єднань дій регуляторних органів на всіх етапах їх регуляторної діяльності, обов'язковий розгляд регуляторними органами ініціатив, зауважень та пропозицій, наданих у встановленому законом порядку фізичними та юридичними особами, їх об'єднаннями, обов'язковість і своєчасність доведення прийнятих регуляторних актів до відома фізичних та юридичних осіб, їх об'єднань, інформування громадськості про здійснення регуляторної діяльності.

Відповідно до п.4 згаданого рішення воно набирає чинності з моменту офіційного його оприлюднення. Порядок оприлюднення регуляторних актів визначений ст. 12 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності». Зокрема у частині 5 визначено, що регуляторні акти, прийняті органами та посадовими особами місцевого самоврядування, офіційно оприлюднюються в друкованих засобах масової інформації відповідних рад, а у разі їх відсутності - у місцевих друкованих засобах масової інформації, визначених цими органами та посадовими особами, не пізніш як у десятиденний строк після їх прийняття та підписання.

Представник відповідача акцентувала увагу суду на тому, що про наявність вказаного рішення не було відомо відповідачці адже воно не було ніде оприлюдненим. Жодних доказів оприлюднення цього рішення у встановлений законом спосіб представник Солотвниської селищної ради суду не подала. Також згадане рішення не було передбачуваним для відповідачки, адже дозвіл на проведення переобладнання частини житлового будинку під магазин ОСОБА_2 отримала від Солотвинської селищної ради без будь-яких умов і до прийняття селищною радою рішення про Пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної інфраструктури селища Солотвин.

Виходячи з наведено, суд прийшов до висновку, що заявлені вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.263-265 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Відмовити у задоволені позову в.о. керівника Надвірнянської місцевої прокуратури Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Солотвинської селищної ради Богородчанського району Івано-Франківської області до ОСОБА_2 про стягнення 72247,50 грн. збитків у виді несплаченого пайового внеску на розвиток інфраструктури населеного пункту.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Битківський Л.М.