АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 536/2326/15-ц Номер провадження 22-ц/786/653/18Головуючий у 1-й інстанції Клименко С. М. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого - судді: Триголова В.М.,

суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.,

секретар: Діхтяр Т.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтава цивільну справу за апеляційними скаргами Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк", представника ОСОБА_2, ОСОБА_5 &#8211; ОСОБА_6

на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 21 грудня 2017 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором та

за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" про захист прав споживачів та визнання договору недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка утоворилась внаслідок неналежного виконання ОСОБА_2 умов договору по сплаті кредиту. У позові банк просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором №155 Н-39/1 від 21.03.2006 року по кредиту та процентам у розмірі 10 615, 95 доларів США та по пені у розмірі 20 752, 76 грн., а також судовий збір у рівних частках з кожного по 1903, 51 грн.

У серпні 2016 року ОСОБА_2, ОСОБА_5 подали зустрічний позов до ПАТ «УкрСиббанк» про захист прав споживачів та визнання договору недійсним, у якому просили визнати недійсним кредитний договір №155 Н-39/1 від 21.03.2006 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2; визнати недійсним договір поруки б/н від 21.03.2006 року, що був укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5; зняти заборону відчуження зазначеного в іпотечному договорі нерухомого майна, що зареєстрвоана в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис про заборону на нерухоме майно, як об'єкт обтяження: квартира №АДРЕСА_1; виключити з державного реєстру іпотек запис про обтяження іпотекою квартиру №АДРЕСА_1.

Вважають, що при укладенні зазначених договорів були порушені їх права як споживачів, оскільки банк перед укладенням кредитного Договору №155Н-39/1 від 21 березня 2006 року, а також подальшими діями вів їх в оману щодо істотних обставин та допустив відносно них агресивну та нечесну підприємницьку діяльність, тому що приховав факт відсутності у нього генеральної та індивідуальної ліцензій на видачу кредитів в доларах США, а також перед укладенням кредитного Договору не повідомив ОСОБА_2 про його відповідальність за валютний ризик та незаконно включив цю вимогу в умови кредитного Договору, надав невірну інформацію щодо умов кредитування та не вказав розмір сукупної вартості кредиту, в кредитному договорі вказав невірне абсолютне значення подорожчання кредиту, у графіку платежів не розписав сукупну вартість кредиту за кожним платіжним переводом, перед укладенням кредитного договору не вказав інформацію про процентні ставки у гривнях та доларах США, додаткові комісії та інші обставини, що є суттєвим порушенням при укладанні спірного кредитного договору, відому ОСОБА_2, списував з його поточного рахунку більші платежі по процентах, ніж вказано в графіку погашення, підробив підпис ОСОБА_2 під додатковою угодою №0 від 20 листопада 2006 року.

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 21 грудня 2017 року Публічному акціонерному товариству "УкрСиббанк" в задоволенні позову до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено.

ОСОБА_2, ОСОБА_5 в задоволенні позову до Публічному акціонерному товариству "УкрСиббанк" про захист прав споживачів та визнання договору недійсним - відмовлено.

Судовий збір віднесено на рахунок держави.

Не погодившись з рішенням районного суду, ПАТ "УкрСиббанк" подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог банку та ухвалити в цій частині нове, яким стягнути з відповідачів солідарно суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом в розмірі 10 123, 82 доларів США та заборгованість по сплаті пені 8502, 50 грн. У скарзі ПАТ "УкрСиббанк" посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Товариство у своїй скарзі вказує, що суд першої інстанції не вимагав від банку надання положень додаткової угоди №0, за якими повинна розраховуватись заборгованість, а також товариство вважає, що висновок судово-почеркознавчої експертизи від 04.04.2017 року не відповідає вимогам науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз.

З рішенням суду також не погодилася представник ОСОБА_2, ОСОБА_5 - ОСОБА_6, яка його оскаржила, просила скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити зустрічні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_5 Також вважає, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушені норми матеріального та процесуального права.

У скарзі посилається на те, що суд першої інстанції не дотримався положень цивільно-процесуального законодавства щодо дотримання форми судового рішення, зокрема, що стосується зазначення дати та місця ухвалення рішення, дати виготовлення повного тексту рішення, несвоєчасне виготовлення та видача копій рішення сторонам.

Також скаржник зазначила, що судом не надано належної оцінки висновку почеркознавчої експертизи, яким було встановлено підробку підпису ОСОБА_2, не відновлено порушені права ОСОБА_2, ОСОБА_5, як споживачів та не припинено поруку на підставі ч.1 ст. 559 ЦК України, у зв'язку із збільшенням обсягу відповідальності.

ОСОБА_6 вважає, що банк незаконно видав кредит у іноземній валюті, своїми діями ввів ОСОБА_2, ОСОБА_5 в оману стосовно несправедливості умов кредитного договору, зокрема, в частині валютних ризиків, що є нечесною підприємницькою діяльнісьстю і тягне за собою недійсність укладеного між сторонами договору.

Окрім того, скаржник не згоден з висновками суду про застосування строків позовної давності до зустрічних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_5 про визнання недійсним кредитного договору, оскільки останні не є фахівцями у галузі права і дізналися про порушення їх прав після звернення за правовою допомогою.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційних скарг, приходить до висновку, що скаргу представника ОСОБА_2, ОСОБА_5 - ОСОБА_6 слід залишити без задоволення, а скарга ПАТ «УкрСиббанк»підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 21 березня 2006 року сторони: Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк», найменування якого змінено згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» № 514-VI від 17.09.2008 на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», і ОСОБА_2 уклали кредитний договір № 155 Н-39/1.

Відповідно до умов зазначеного кредитного договору позивач надає відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти в іноземній валюті в сумі 14 900 доларів США, а останній зобов'язувався повернути наданий кредит в повному обсязі не пізніше 21.03.2025 року згідно з графіком погашення кредиту, який є Додатком №1 до кредитного договору, якщо тільки не буде застосовано інший термін повернення кредиту відповідно до умов Договору та сплачувати протягом 30 календарних днів, рахуючи з дня видачі кредиту проценти за користування кредитом в розмірі 11,80% річних.

Договором встановлено (п.7.1) сплату пені в розмірі 0,4% (процентів) річних від суми простроченої заборгованості, вразі порушення позичальником термінів повернення кредиту та/або процентів та /або комісій, встановлених договором.

Відповідно до Додатку №1 до Кредитного Договору погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору. Погашення нарахованих проценті згідно п.1.3.4. Кредитного Договору відбувається з 01 по 10 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані проценти.

20 листопада 2006 року та 26 березня 2009 року сторони уклали Додаткову угоду № 0 та Додаткову угоду № 2 до Кредитного договору, відповідно до п.7.1 яких за порушення термінів повернення кредиту, процентів за кредит та комісій відповідач ОСОБА_2 сплачує позивачу додатково до встановленої процентної ставки за кредит пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти станом на дату нарахування такої пені. Погашення нарахованих процентів відбуватиметься з 01 по 25 число (включно) кожного місяця наступного за тим, за який були нараховані проценти.

Крім цього, з метою забезпечення своєчасного і повного зобов'язань відповідача ОСОБА_2 позивач і ОСОБА_5 уклали Договір поруки б/н від 21.03.2006 року, відповідно до умов якого ОСОБА_5 зобов'язувалась відповідати у повному обсязі за виконання ОСОБА_2 усіх зобов'язань, що виникли з Кредитного договору.

Позивач належним чином виконав свої зобов'язання та перерахував ОСОБА_2 кошти в розмірі та строк передбачені умовами Кредитного Договору. Відповідач ОСОБА_2 отримав кошти, але свої зобов'язання виконував не належним чином, не сплачуючи кредит та проценти відповідно до Графіка, що ним не оспорюється.

Так, згідно наданого позивачем розрахунку станом на 15 вересня 2015 року заборгованість ОСОБА_2 по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом становить 10615.95 доларів США, з яких: 8 757.04 дол. США кредитна заборгованість, 1858,91 дол. США заборгованість за процентами, по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит - 20752,76 грн., з яких: 8682,07 грн. пеня за прострочення сплати кредиту, 12070,69 грн. пеня за прострочення сплати процентів.

Згідно висновків судово-почеркознавчої експертизи № 11250/4257, складеного 04.04.2017 року, підписи від імені ОСОБА_2 у Додатковій угоді №0 від 20 листопада 2006 до Договору про надання споживчого кредиту № 155-Н-39/1 від 21 березня 2005 розташовані у графі «позичальник»: під друкованим записом «код банку (МФО) 315005 в рядку «(ОСОБА_2В.)»; під друкованим записом «Оригінал даної Додаткової угоди отримано 20 листопада 2006 р.» в рядку «ОСОБА_2В.» виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів не ОСОБА_2 ( а.с.139-148 т.2).

В наданому позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором пеня за прострочення сплати процентів нарахована відповідно до положень неукладеної Додаткової угоди №0.

Враховуючи, що ОСОБА_2 і ОСОБА_5 не підписували додаткову угоду №0 до Кредитного договору №155 Н-39/1 від 21 березня 2006 року, то суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що вони не повинні нести відповідальність за прострочення виконання зобов'язань згідно визначеного у ній відповідно зміненого п.4.1 порядку нарахування штрафних санкцій.

Однак, відмовляючи у задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 і ОСОБА_5про стягнення заборгованості за кредитним договором, місцевий суд посилався на те, що банк не надав розрахунку заборгованості без врахування умов додаткової угоди №0 від 20 листопада 2006 року що стосується розрахунку пені.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду, з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Стаття 1054 ЦК України встановлює, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Враховуючи викладене, та беручи до уваги, що станом на 15.09.2015 року у ОСОБА_2 утворилась заборгованість перед банком, у зв'язку з неналежним виконанням покладених на нього зобов'язань за кредитним договором, позов ПАТ «УкрСиббанк» про стягнення кредитної заборгованості з боржника ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_5 необхідно задовольнити.

Разом з тим, враховуючи, що відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи № 11250/4257, складеного 04.04.2017 року, ОСОБА_2 не підписував додаткову угоду №0 від 20 листопада 2006 року до договору про надання кредиту № 155-Н-39/1 від 21 березня 2005 року, розрахунок заборгованості (зокрема заборгованості по пені), що підлягає стягненню, слід проводити згідно умов кредитного договору № 155-Н-39/1 від 21 березня 2005 року, яким встановлено (п.7.1) сплату пені в розмірі 0,4% (процентів) річних від суми простроченої заборгованості.

У апеляційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк» просив стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_5 заборгованість по кредиту, яка утворилась станом на 09.04.2015 року і складається з 8757, 04 доларів США - тіло кредиту; 1366, 78 доларів США - заборгованість по процентам.

Проводячи розрахунок пені, колегія суддів, виходить з наступного: період прострочення сплати кредиту і процентів - з 09.04.2014 року по 09.04.2015 року, ставка пені 0,4% річних від суми простроченої заборгованості. Таким чином, всього пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом становить 2,08 доларів США, що еквівалентно 48, 92 грн., виходячи із курсу НБУ на 09.04.2015 року; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами 2,83 доларів США, що еквівалентно 66,54 грн., виходячи із курсу НБУ на 09.04.2015 року.

Всього до стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_5 в солідарному порядку підлягає заборгованість за кредитним договором №155 Н-39/1 від 21.03.2006 року по кредиту та процентам у розмірі 10123, 82 доларів США (еквівалентно 238 014, 40 грн. за курсом НБУ на 09.04.2015 року) та пеня у розмірі 115,46 грн.

З урахуванням положень ст. 141 ЦПК України також з ОСОБА_2, ОСОБА_5 підлягає стягненню на користь банку пропорційно до задоволених позовних вимог судовий збір, сплачений ПАТ «УкрСиббанк» при поданні позову та при поданні апеляційної скарги, який в сумі становить 9232, 02 грн. А тому з ОСОБА_2, ОСОБА_5 в рівних частках з кожного слід стягнути по 4616, 01 грн. судового збору на користь ПАТ «УкрСиббанк».

Доводи апеляційної скарги ПАТ «УкрСиббанк» щодо невідповідності висновку судово-почеркознавчої експертизи науково-методичним рекомедаціям на увагу не заслуговують, оскільки експертне дослідження було проведено комісією експертів відповідно «Методики дослідження підписів» та методики «Почеркознавче дослідження підписів, виконаних за допомогою технічних прийомів» згідно існуючого Реєстру методик проведення судових експертиз. Окрім того, експертів було поперджено про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України.

Що стосується зустрічних позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_5 до ПАТ «УкрСиббанк» про захист прав споживачів та визнання договору недійсним, місцевий суд прийшов до вірного висновку про відмову у його задоволенні, у зв'язку з безпідставністю позовних вимог, так як позивачі не довели введення їх в оману з боку банку, а також наявність умов, передбачених ст.230 ЦК України та ст.ст.18,19 Закону України «Про захист прав споживачів» для визначення такого договору несправедливим.

У відповідності із ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочинну не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За ч. 1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною /сторонами/ вимог, які встановлені частиною першою- третьою, п'ятою та шостою стаття 203 цього Кодексу.

Статтею 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції на момент укладення спірного кредитного договору) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Відповідно до ч.5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов»язків на шкоду споживача.

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в ч. 2 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", тобто умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Таким чином, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві.

Правильним є висновок місцевого суду про те, що Закон України «Про захист прав споживачів» може бути застосовано до правовідносин, що виникли між сторонами кредитного договору тільки стосовно надання інформації щодо умов кредитування.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена у постанові по справі №6-1341цс15.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи убачається, що 21 березня 2006 року ОСОБА_2 особисто підписав кредитний договір, у якому детально викладені умови його укладення.

Відповідно до змісту договору детальний опис загальної вартості кредиту вказаний у розділі 1 цього договору: сума кредиту, відсотки, винагороди, комісії, неустойки, затрати, збитки також у розділі 7 договору щодо відповідальності сторін.

ОСОБА_2 з 2006 року по 2014 рік виконував зобов'язання за договором і вносив платежі, із претензіями до банку не звертався, що свідчить про його розуміння та згоду з усіма умовами договору.

Тобто ОСОБА_2, підписуючи договір чітко усвідомлював умови, пов'язані з виконанням сторонами даної угоди, приймав їх та погоджувався на укладення договору на цих умовах.

Безпідставиними є доводи ОСОБА_2 про те, що спірний оспорюваний кредитний договір необхідно визнати недійсним, оскільки її не було повідомлено, як того вимагає ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», про умови кредитування. Так, як вбачається з кредитного договору від 21.03.2006 року, особисто підписаного ОСОБА_2, останній був повідомлений про суму кредиту, його цільове призначення, термін користування, форму погашення та спосіб забезпечння.

Окрім того, від встановлення фактів наявності або відсутності в договорі інформації щодо наявних форм кредитування з коротким описом відмінностей між ними; оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податкового режиму сплати відсотків, про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати більш докладну інформацію; переваги і недоліки пропонованих схем кредитування, жодним чином не залежить виникнення, зміна або припинення будь-яких правовідносин.

За таких обставин, проаналізувавши спірний договір на відповідність зазначеним вимогам, колегія суддів приходить до висновку, що його зміст не суперечить нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Сторони, які уклали зазначений кредитний договір, мають необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їх внутрішній волі. Даний правочин вчинено у формі, встановленій законом, і він спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Доводи ОСОБА_2, ОСОБА_5 щодо незаконності видачі кредиту в іноземній валюті спростовуються наданими дозвільними документами, зокрема, дозволом, додатком до дозволу на право здійснення валютних операцій, банківською ліцензією, виданою НБУ (а.с.49-52 т.2).

Отже, районний суд вірно прийшов до висновку, що зустрічний позов до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист прав споживачів та визнання договору недійсним є безпідставним, а тому правильно відмовов у його задоволенні.

Неспроможними є доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_2, ОСОБА_5 - ОСОБА_6 щодо недотримання судом форми рішення. Так, як вбачається рішеня місцевого суду відповідає вимогам 264-265 ЦПК України, зазначено дату ухвалення 21.12.2017 року та місце ухвалення: місто Кременчук, також зазначено дату ознайомлення з повним текстом рішення - 29.12.2017 року (т.2 а.с. 244). Згідно супровідного листа копія ухваленого рішення направлена сторонам 03.01.2018 року (т.2 а.с. 250).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в частині відмови у задоволенні позову ПАТ "УкрСиббанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову банку. В іншій частині рішення сілд залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів -,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2, ОСОБА_5 &#8211; ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" - задовольнити частково.

Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 21 грудня 2017 року в частині відмови у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором - скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (39600, АДРЕСА_2; РНОКПП НОМЕР_1), ОСОБА_5 (39600, АДРЕСА_2; РНОКПП НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" (04070, м.Київ, вул. Андріївська, 2/1; ідентифікаційний код 09807750) солідарно заборгованість за кредитним договором №155 Н-39/1 від 21.03.2006 року по кредиту та процентам у розмірі 10123, 82 доларів США та пеня у розмірі 115,46 грн., а також судовий збір у рівних частках з кожного по 4616, 01 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: (підпис) В.М. Триголов

Судді: (підписи) А.І. Дорош

О.А. Лобов

З оригіналом згідно: В.М. Триголов