КИЇСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 760/6969/17
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4506/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Букіна О.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: НемировськаО.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2018 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Ящук Т.І., Чобіток А.О.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - ЛитвиненкоОлени Леонідівни на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2018 року,

встановив:

у квітні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість в розмірі 21 817 грн. 17 коп., посилаючись на те, що 11 лютого 2008 року між ним та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, умови якого відповідач не виконує.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2018 року в задоволені позову було відмолено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_3 просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на його законність та обгрунтвоаність.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що 11 лютого 2008 року між ним та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 5000 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22.80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, у зв'язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 137 243 грн. 91 коп., яка складається з 27 818грн. 14 коп. заборгованості за кредитом та 109 425 грн. 77 коп. заборгованості по відсоткам за користування кредитом. Позивач вказував, що заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 27 грудня 2010 року з ОСОБА_3 на його користь було стягнуто частину заборгованості в розмірі 115 426 грн. 74 коп., а тому просив суд стягнути з відповідача 21 817 грн. 17 коп.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2018 року в задоволені позову було відмолено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було пропущено строк позовної давності для звернення до суду з вказаними вимогами. Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення ст. 253, 257, 258, 261, 264, 267, 1054 ЦК України.

У своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано те, що останній платіж за договором було здійснено відповідачем 18 червня 2015 року, а до суду позивач звернувся у квітні 2017 року. Однак, такі доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, 11 лютого 2008 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено Договір №SAMDN455 про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки. З умов вказаного договору вбачається, що банком було відкрито відповідачу картковий рахунок та видано кредитну картку з кредитним лімітом 0.00 грн. (нуль гривень нуль копійок). Доказів про те, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт в розмірі 5 000 грн., як про те вказує позивач, матеріали справи не містять. З поданого до суду розрахунку заборгованості ОСОБА_3 також вбачається, що станом на 31 грудня 2008 року заборгованість відповідача становила 42 002 грн. 30 коп., що не узгоджується з посиланнями позивача на встановлений кредитний ліміт. Крім того, наданий до суду розрахунок заборгованості не містить графи із даними про погашення заборгованості.

При зверненні до суду з позовом до суду також було надано копію заочного рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 27 грудня 2010 року, яким було задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк» та стягнуто з ОСОБА_3 на користь банку заборгованість в розмірі 115 426 грн. 74 коп.

Позивач посилався, в тому числі, на те, що вказаним рішенням було встановлено наявність зобов'язань відповідача перед банком за вказаним кредитним договором. Однак, з матеріалів справи вбачається, що вказане заочне рішення суду за заявою ОСОБА_3 було скасовано та призначено до розгляду в загальному порядку ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 28 жовтня 2013 року, а ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 02 вересня 2014 року позов було залишено без розгляду. За таких обставин, встановлені зазначеним заочним рішення обставини не можуть бути взяті судом уваги.

Разом з тим, у суді першої інстанції ОСОБА_3 було подано до суду заяву про застосування строків позовної давності, у якій вона вказувала, що оплата чергових платежів за кредитним договором була припинена з 01 січня 2009 року, що свідчить про визнання нею своїх зобов'язань перед позивачем.

Згідно з положенням ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Зі змісту укладеного між сторонами Договору про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки вбачається, що ОСОБА_3 було видано картку, термін дії якої було вказано до лютого 2009 року. Також у п.1 вказаного Договору визначено, що термін дії кредитного ліміту відповідає терміну дії картки, що свідчить про виникнення у позивача права на звернення до суду з вимогами до відповідача 01 березня 2009 року. До суду ПАТ КБ «Привабанк» звернувся 13 квітня 2017 року із пропуском встановленого законом трирічного терміну.

Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

В даному випадку, судом першої інстанції було зроблено вірний висновок про пропуск позивачем строку позовної давності, про що було заявлено відповідачем 04 червня 2018 року (а.с.52-54).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

Посилання апелянта на те, що останній платіж на погашення заборгованості за договором було сплачено ОСОБА_3 18 червня 2015 року колегія суддів вважає неспроможними, оскільки позивачем не було надано доказів на підтвердження зазначених доводів.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено особисто або уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

Разом з тим, розрахунок заборгованості не може бути належним доказом вчинення ОСОБА_3 дій, спрямованих на погашення заборгованості, а виписки з особового рахунку відповідача до суду надано не було.

Таким чином, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено їх доказами, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Литвиненко ОлениЛеонідівни залишити без задоволення, а рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді