17.12.2018 227/5540/18
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадженні у справі

17 грудня 2018 року м. Добропілля

Суддя Добропільського міськрайонного суду Донецької області Мацишин Л.С., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, до Другої Добропільської державної нотаріальної контори, третя особа - Світлівська сільська рада, про скасування заборони на відчуження нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

13 грудня 2018 року ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, звернувся до Другої Добропільської державної нотаріальної контори, третя особа - Світлівська сільська рада, про скасування (припинення) заборони на відчуження всього майна ОСОБА_1 архівний номер 5758605DONETSK1802 архівна дата 23 грудня 2003 року, дата виникнення 12 лютого 1991 року № реєстру , внутр. №0E01C4382DF45C31312E; визнання за позивачем ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_1 та всіма надвірними побудовами, господарськими спорудами та будівлями, що розташовані на закріпленій земельній ділянці.

Вивчивши позовну заяву та додані до неї документи, суд дійшов наступних висновків.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті АДРЕСА_1 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Як роз'яснено у пункті 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01 березня 2013 року № 3, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що, у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України, Господарським процесуальним кодексом України , Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом України про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Частиною першою статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Публічно-правовим спором в розумінні пункту 1 частини першої статті 4 КАС України є, крім іншого, спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.

За правилами пункту 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Окрім того, у пункті 8 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» від 20 травня 2013 року № 8, роз'яснено, що, відповідно до абзацу другого частини першої статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 10 цього Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державним реєстратором, крім інших, є нотаріус.

Тобто, в цьому випадку нотаріус, виконуючи роль державного реєстратора, виступає суб`єктом владних повноважень, а не учасником цивільних відносин.

Як вбачається з позовної заяви, ОСОБА_1 є власником домоволодіння, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу від 12 лютого 1991 року, укладеного між ОСОБА_1 та Совхозом "Добропільським" та посвідченого у Другій Добропільській державній нотаріальній конторі нотаріусом Новосядлою В.В. В подальшому під час інвентаризації номер будинку було змінено з АДРЕСА_1 на АДРЕСА_1. Право власності на домоволодіння було зареєстровано у Добропільському бюро технічної інвентаризації. На підставі права власності на домоволодіння було закріплено земельну ділянку за зазначеною адресою. В подальшому за місцем проживання та закріплення було виділено земельний пай та відведено земельну ділянку. Однак, у зв'язку із зміною номеру будинку під час інвентаризації не було внесено зміни щодо права власності на домоволодіння. Це призвело до того, що право власності на будинок АДРЕСА_1 не зареєстровано взагалі. Позивач на законних підставах безперервно проживає за вказаною адресою з 16 червня 1977 року. Позивач вважає, що порушено його майнове право, а саме: не зареєстровано за ним право власності, та існує безпідставна заборона щодо розпорядження його нерухомим майном.

Як убачається з позовної заяви, визнання за позивачем права власності на квартиру АДРЕСА_1, не є безпосередньою підставою для звернення до адміністративного суду, оскільки позивач першочергово просить скасувати заборону на відчуження всього майна ОСОБА_1, вчинену нотаріусом Другої Добропільської державної нотаріальної контори Новосядлою В.В.

Тобто у цій справі оскарженню підлягають виключно владні, управлінські рішення та дії державного нотаріуса, яка у межах спірних правовідносин діяла як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, суд вважає, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, та його належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, тому у відкритті провадження по справі за позовом ОСОБА_1 слід відмовити.

Відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 186 ЦПК України, суд повинен роз'яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. (ч. 5 ст. 186 ЦПК України).

Так, частиною 1 ст. 20 КАС України встановлено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: 1) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності; 2) адміністративні справи, пов'язані з виборчим процесом чи процесом референдуму, щодо: оскарження рішень, дій чи бездіяльності дільничних виборчих комісій, дільничних комісій з референдуму, членів цих комісій; уточнення списку виборців; оскарження дій чи бездіяльності засобів масової інформації, інформаційних агентств, підприємств, установ, організацій, їх посадових та службових осіб, творчих працівників засобів масової інформації та інформаційних агентств, що порушують законодавство про вибори та референдум; оскарження дій чи бездіяльності кандидата у депутати сільської, селищної ради, кандидатів на посаду сільського, селищного голови, їх довірених осіб; 3) адміністративні справи, пов'язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України, щодо: примусового повернення в країну походження або третю країну іноземців та осіб без громадянства; примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; продовження строку затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; затримання іноземців або осіб без громадянства до вирішення питання про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту в Україні; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою забезпечення їх передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 4) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті; 5) адміністративні справи щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років».

Відповідно до ч. 2 цієї статті, окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першою цієї статті.

Таким чином, суд роз'яснює, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства та підсудний Донецькому окружному адміністративному суду (84122 Донецька область м. Слов'янськ, вул. Добровольського, буд. 1).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 186, 260, 261, 353 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, до Другої Добропільської державної нотаріальної контори, третя особа - Світлівська сільська рада, про скасування заборони на відчуження нерухомого майна.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду безпосередньо або через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом п'ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Добропільського міськрайонного суду

Донецької області Л.С.Мацишин

17.12.2018