АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2018 року м. Київ

Унікальний номер справи № 761/2862/2014

Апеляційне провадження 22-ц/796/4029/2018

Апеляційний суд м. Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Махлай Л.Д.,

суддів: Кравець В.А., Музичко С.Г.

при секретарі: Синявському Д.В.

сторони

позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Всеукраїнський банк розвитку»

відповідач ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану через представника ОСОБА_4, на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 травня 2014 року, ухвалене під головуванням судді Гриньковської Н.Ю., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Всеукраїнський банк розвитку» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а :

у/н справи № 761/2862/2014 № а/п 22-ц/796/4029/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Гриньковська Н.Ю.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
у лютому 2014 року ПАТ КБ «Всеукраїнський банк розвитку» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, в якому просило стягнути з останніх на свою користь заборгованість за кредитним договором № IKPNAIG.20253.001 від 26.12.2011 року в розмірі 128 982, 09 грн, посилаючись на неналежне виконання відповідачами умов кредитного договору.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15.05.2014 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Всеукраїнський банк розвитку» заборгованість за кредитним договором № IKPNAIG.20253.001 від 26.12.2011 року в загальному розмірі в сумі 128 982, 09 грн. Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_3, через представника подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не врахував, що пеня сплачується за прострочення сплати процентів на підставі п. 6.3 кредитного договору, проте пеня нарахована із суми прострочення за кредитом, що не передбачено договором та за період з 01.06.2012 року по 09.01.2014 року, що знаходиться поза строком позовної давності. Крім того, суд не перевірив розрахунок штрафу та стягнув штраф у розмірі 30 720 грн. Відповідно ж до п. 6.5 кредитного договору сума штрафу має становити 982, 09 грн.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12.10.2016 року заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15.05.2014 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 14.03.2018 року ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 12.10.2016 року в частині стягнення штрафу у розмірі 30 720 грн скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині рішення районного суду та ухвалу суду апеляційної інстанції залишено без змін.

Таким чином межі розгляду апеляційної скарги у даному провадженні - стягнення пені у розмірі 30 720 грн.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - ОСОБА_7 просив апеляційну скаргу задовольнити в повному обсязі.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Відповідно до п. п. 8 п. 1 розділу ХIII Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року, ч. 6 ст. 147 та абз. 3 п. 3 розділу ХII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII Апеляційний суд м. Києва діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Київського апеляційного суду в апеляційному окрузі.

Вислухавши доповідь судді, пояснення представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 26.12.2011 року між ПАТ КБ «Всеукраїнський банк розвитку» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № IKPNAIG.20253.001, за умовами якого останній отримав кредит в розмірі 102 400 грн на придбання автомобіля, зі сплатою 16,80 % річних строком до 25.12.2014 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором цього ж дня між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № РХ029031.20256.001, за умова якого остання зобов'язалася відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором в повному обсязі.

Банк направляв на адресу відповідачів письмові вимоги за вих. № 1099 від 15.03.2013 року, № 3905 від 13.08.2013 року, № 4733 від 20.09.2013 року, № Р02/2479 від 23.10.2013 року щодо дострокового та повного погашення заборгованості за кредитним договором, зокрема, на адресу поручителя 13.08.2013 року та 20.09.2013 року, проте, ці вимоги залишалися без належного реагування, а заборгованість відповідачами погашена не була.

Згідно з розрахунком заборгованості від 08.01.2014 року, заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі складає 128 982, 09 грн, з яких: поточна заборгованість за кредитом 44 208,43 грн, прострочена заборгованість за кредитом 39 034,11 грн, поточна заборгованість за процентами 797,68 грн, прострочена заборгованість за процентами - 7 360,63 грн, пеня 6 861,24 грн та штраф 30 720 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо стягнення штрафу у розмірі 30 720 грн виходячи з наступного.

Пунктом 6.5 кредитного договору передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів за кожним із грошових зобов'язань, передбачених даним договором, більше ніж 30 днів, що спричинило звернення банку в судові органи, позичальник виплачує банку штраф у розмірі 1 % від суми позову.

Відповідно до п.п. 4.2.9 кредитного договору не пізніше ніж за один місяць до закінчення строку дії договорів страхування, зазначених у п. 4.2.8 позичальник зобов`язується продовжити строк дії цих договорів страхування у встановленому законом порядку та надати докази сплати страхового платежу.

Відповідно до п. 6.8 кредитного договору у випадку порушення позичальником зобов`язань, передбачених п.п. 4.2.9 цього договору, він сплачує на користь банку штраф у розмірі 15 % від вартості предмета застави, яка зазначена в п. 35.5 договору застави рухомого майна. Сплата штрафу здійснюється у гривні.

Відповідно до п. 35.5 договору застави рухомого майна сторони визначили, що заставна вартість предмета застави, а саме автомобіля КІА, 2011 року випуску, д.н. НОМЕР_1 складає 204 800 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таке ж положення діяло і на час розгляду справи судом першої інстанції (ч. 1 ст. 60 ЦПК України в редакції 2004 року).

У запереченнях на апеляційну скаргу позивач зазначив, що штраф у розмірі 30 720 грн нарахований відповідно до п. 6.8 кредитного договору (204 800 грн * 15 % = 30 720 грн). Помилка, допущена позивачем у позовній заяві, а саме зазначення п. 6.5 кредитного договору як підстава для стягнення штрафу сама по собі не може бути підставою для відмови у позові в цій частині.

Оскільки позивач посилається на те, що відповідач у порушення п.п. 4.2.9 кредитного договору не продовжив строк дії договору страхування предмета застави та не надав банку докази сплати страхового платежу, то обов`язок довести протилежне лежить на відповідачеві. Останній же не надав доказів про те, що предмет застави було своєчасно застраховано та не надав доказів сплати страхового платежу.

З наданих представником відповідачів документів щодо страхування предмета застави вбачається, що автомобіль було застраховано лише до 26.12.2012 року та надалі договір страхування не укладався і страхові платежі не здійснювалися.

Оскільки позичальник порушив умови кредитного договору відповідно до п. 6.8 цього договору банк має право на стягнення штрафу у розмірі 15 % від вартості предмета застави, що і складає 30 720 грн.

Доводи представника відповідачів про те, що стягуючи штраф суд вийшов за межі позовних вимог колегія суддів не може визнати обґрунтованими, оскільки незважаючи на те, що позивач зазначив у позовній заяві про стягнення штрафу на підставі п. 6.5 кредитного договору, розрахунок такого штрафу було проведено банком на підставі п. 6.8 договору та позивач просив стягнути штраф у розмірі 30 720 грн та надалі у запереченнях на апеляційну та касаційну скаргу підтвердив про те, що позовні вимоги стосувалися саме стягнення штрафу на підставі п. 6.8 кредитного договору.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 травня 2014 року в частині стягнення пені у розмірі 30 720 грн залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови виготовлений 15.05.2018 року.

Головуючий

Судді