Справа № 524/2567/18
Провадження №2/524/1479/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2018 Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі: Головуючого судді Андрієць Д.Д., за участю секретаря Воблікової І.О., представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Відділу освіти, сім'ї, молоді та спорту Кременчуцької районної державної адміністрації про скасування дисциплінарного стягнення (догани) та стягнення моральної шкоди,-
ІІ. ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА
Свої вимоги позивач мотивував тим, що з квітня 1993 року вона працює на посаді директора Садківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів. Наказом №247 від 28.12.2017 відповідачем було створено комісію для проведення службового розслідування за фактом її звинувачення «у свавіллі, нехтуванні посадовими обовязками у питанні усунення факторів ризику здоровю учнів школи». Підставою для проведення службового розслідування слугувало звернення ОСОБА_5. Наказом начальника Відділу освіти, сім'ї, молоді та спорту Кременчуцької районної державної адміністрації №3-к від 31.01.2018 її було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за невиконання пунктів посадової інструкції. При цьому в оскаржуваному наказі взагалі не зазначено, які саме пункти посадової інструкції, іншого нормативного документу вона порушила. Наказ вважає незаконним і таким, що винесений з особистих мотивів адміністрації роботодавця, оскільки вона не вчиняла жодних дисциплінарних проступків, не порушувала трудову дисципліну та належним чином і в повному обсязі виконувала всі посадові обов'язки, визначені Посадовою інструкцією.
В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просив його задовольнити з підстав, викладених у ньому. Зазначив, що оспорюваний наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності не містить фактичних та конкретних даних щодо причин накладення стягнення, суть порушення трудової дисципліни, які допустила ОСОБА_4. Вважає, що відповідачем не доведено фактів, які стали причиною для винесення наказу.
ІІІ.ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА
В своєму відзиві на позов відповідач зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_4 не підлягають задоволенню. Зазначив, що в ході службового розслідування було проведено 7 виїзних засідань, членами комісії перевірено інформацію по кожному факту, викладеному у зверненні ОСОБА_5. За результатами роботи комісії було складено акт, в якому зафіксовано порушення положень посадової інструкції. Грубим порушенням посадової інструкції стало те, що позивач порушив порядок звітування керівника, а саме в частині звітування перед батьківським комітетом та громадськістю. З актом проведення службового розслідування ОСОБА_4 було ознайомлено 22.01.2018, на що отримано заяву про надання часу для подання зауважень і заперечень. Позивач надав свої пояснення щодо виявлених порушень. Також протягом проведення службового розслідування до комісії надійшли заяви від інших батьків. На підставі фактів, встановлених в ході службового розслідування, додаткових заяв батьків, було видано наказ «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_4В.» за невиконання пунктів посадової інструкції директора.
В судовому засіданні представники відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3, проти задоволення позову заперечували з підстав, викладених у відзиві.
ІV. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом встановлено, що 26 грудня 2017 року до Відділу освіти, сім'ї, молоді та спорту Кременчуцької районної державної адміністрації(далі - ВОСМС Кременчуцької РДА) надійшло звернення ОСОБА_5 «щодо свавілля директора та нехтування нею своїми посадовими обовязками у питанні усунення факторів ризику здоров'ю учнів Садківської ОСОБА_6 ступенів Кременчуцького району Полтавської області».
На підставі вказаного звернення ВОСМС Кременчуцької РДА 28 грудня 2017 року видано наказ №247 «Про проведення службового розслідування».
19 січня 2018 року Комісією ВОСМС Кременчуцької РДА за результатами проведеного службового розслідування складено акт, в якому було встановлено, що ОСОБА_4, директор школи, не забезпечила виконання наказів Міністерства освіти і науки України від 28.01.2005 №55 «Про запровадження звітування керівників дошкільних, загальноосвітніх та професійно-технічних навчальних закладів» та від 23.03.2005 №178 «Про затвердження Примірного положення про порядок звітування керівників дошкільних, загальноосвітніх та професійно-технічних навчальних закладів перед педагогічним колективом та громадськістю»; не виконала Посадову інструкцію в частинах п.3.5, 3.12, 3.16, 3.21, 3.24, 3.28, 3.34, 3.49; недоліки виявлені під час перевірки шкільної документації: - Журнал бракеражу сирої продукції не прошитий і не ведеться згідно з вимогами; - Журнал бракеражу готової продукції не прошитий; - відсутні протоколи загальношкільних батьківських зборів, на яких директор звітувалась про свою діяльність; -не стоять на обліку в централізованій бухгалтерії відділу освіти, сімї, молоді та спорту райдержадміністрації 33 шафи дитячих для одягу та телевізор..
З вказаним актом ОСОБА_4 було ознайомлено 24.01.2018, на що останньою були надані письмові зауваження.
31.01.2018 ВОСМС Кременчуцької РДА винесено наказ №3-к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_4В.», яким ОСОБА_4 оголошено догану за неналежне виконання посадової інструкції директора.
Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Згідно ст.2 Кодексу законів про працю України право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Держава створює умови для ефективної зайнятості населення, сприяє працевлаштуванню, підготовці і підвищенню трудової кваліфікації, а при необхідності забезпечує перепідготовку осіб, вивільнюваних у результаті переходу на ринкову економіку. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Працівники мають право на відпочинок відповідно до законів про обмеження робочого дня та робочого тижня і про щорічні оплачувані відпустки, право на здорові і безпечні умови праці, на об'єднання в професійні спілки та на вирішення колективних трудових конфліктів (спорів) у встановленому законом порядку, на участь в управлінні підприємством, установою, організацією, на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в старості, а також у разі хвороби, повної або часткової втрати працездатності, на матеріальну допомогу в разі безробіття, на право звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством, та інші права, встановлені законодавством.
Відповідно до вимог ст.139, 140 Кодексу законів про працю України право громадян України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
В ст.147, 147-1, 148 Кодексу законів про працю України право громадян України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.
Дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. На працівників, які несуть дисциплінарну відповідальність за статутами, положеннями та іншими актами законодавства про дисципліну, дисциплінарні стягнення можуть накладатися також органами, вищестоящими щодо органів, вказаних у частині першій цієї статті. Дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.
В ст.ст.149, 150 Кодексу законів про працю України право громадян України визначено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством (глава XV цього Кодексу).
Постановою Кабінету Міністрів України від 13 червня 2000 р. № 950 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 13 вересня 2017 р. № 691) затверджено Порядок проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та осіб, які для цілей Закону України Про запобігання корупції прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування(далі Порядок).
В п.1 Порядку визначено, що відповідно до цього порядку стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та осіб, які для цілей Закону України Про запобігання корупції (далі - Закон) прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може бути проведено службове розслідування: у разі невиконання або неналежного виконання ними службових обовязків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або заподіяло значну матеріальну чи моральну шкоду громадянинові, державі, підприємству, установі, організації чи обєднанню громадян; у разі недодержання посадовими особами місцевого самоврядування законодавства про службу в органах місцевого самоврядування, антикорупційного законодавства; на вимогу особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, або особи, яка для цілей Закону прирівнюється до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, з метою зняття безпідставних, на її думку, звинувачень або підозри; з метою виявлення причин та умов, що призвели до вчинення корупційного або повязаного з корупцією правопорушення чи невиконання вимог Закону в інший спосіб, за поданням спеціально уповноваженого субєкта у сфері протидії корупції або приписом Національного агентства з питань запобігання корупції (далі - Національне агентство) за рішенням керівника органу, підприємства, установи, організації, в якому працює особа, стосовно якої пропонується проведення службового розслідування, а у разі його відсутності - особи, яка виконує його обовязки (далі - керівник органу).
Згідно п.п.2,3 Порядку рішення щодо проведення службового розслідування приймається керівником органу, в якому працює особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, або особа, яка для цілей Закону прирівнюється до особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої планується проведення службового розслідування (далі - особа, стосовно якої проводиться службове розслідування). Рішенням щодо проведення службового розслідування визначаються голова комісії з проведення службового розслідування, інші члени комісії, предмет і дата початку та закінчення службового розслідування. Строк службового розслідування не може перевищувати двох місяців.
Відповідно до п.п.6-8 Порядку члени комісії з проведення службового розслідування несуть персональну відповідальність згідно із законодавством за повноту, всебічність і обєктивність висновків службового розслідування та нерозголошення інформації, що стосується такого розслідування. Членам комісії надається право: отримувати від осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, інших працівників органу, підприємства, установи, організації, де працює особа, стосовно якої проводиться службове розслідування, усні чи письмові пояснення, консультації спеціалістів з питань службового розслідування; ознайомлюватися і вивчати з виїздом на місце відповідні документи, у разі потреби знімати з них копії та долучати їх до матеріалів службового розслідування; отримувати та збирати згідно із законодавством інформацію, повязану із службовим розслідуванням, від інших юридичних та фізичних осіб на підставі запиту керівника органу; використовувати за погодженням з особами, які опитуються (надають пояснення, консультації) з питань службового розслідування, аудіозасоби з метою фіксації їх пояснень та свідчень; вести протокол засідання комісії. У разі відмови особи, стосовно якої проводиться службове розслідування, надати пояснення члени комісії складають відповідний акт. Особа, стосовно якої проводиться службове розслідування, має право: 1) отримувати інформацію про підстави проведення такого розслідування; 2) надавати усні або письмові пояснення, робити заяви, подавати документи, необхідні для проведення службового розслідування; 3) звертатися з клопотанням про опитування інших осіб, яким відомі обставини, що досліджуються під час проведення службового розслідування, а також про залучення до матеріалів розслідування додаткових документів, інших матеріальних носіїв інформації стосовно предмета службового розслідування; 4) подавати у письмовій формі зауваження щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності осіб, які його проводять; 5) звертатися до керівника органу у письмовій формі з обґрунтованим клопотанням про виведення із складу комісії з проведення службового розслідування осіб, в яких наявний реальний чи потенційний конфлікт інтересів. Про прийняте за результатами розгляду клопотання рішення письмово повідомляється особа, стосовно якої проводиться службове розслідування. За результатами службового розслідування члени комісії складають акт, у якому зазначаються: факти, які стали підставою для проведення службового розслідування, посада, прізвище, імя та по батькові, рік народження, освіта, строк перебування на займаній посаді особи, стосовно якої проведено службове розслідування; заяви, клопотання, пояснення та зауваження особи, стосовно якої проведено службове розслідування; висновки службового розслідування, обставини, що помякшують або обтяжують відповідальність, причини та умови, що призвели до порушення, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення чи обставини, що знімають з особи, стосовно якої проведено службове розслідування, безпідставні звинувачення або підозру; обґрунтовані пропозиції щодо усунення виявлених порушень та притягнення у разі потреби винних осіб до відповідальності згідно із законодавством. У разі прийняття рішення щодо притягнення особи, стосовно якої проведено службове розслідування, до відповідальності комісія пропонує вид дисциплінарного стягнення, передбаченого законодавством. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення члени комісії повинні враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу особи, стосовно якої проведено службове розслідування.
В п.9-10 Порядку визначено, що акт службового розслідування підписується членами комісії та подається на розгляд керівника органу в одному примірнику. Перед поданням на розгляд керівника органу з актом службового розслідування ознайомлюється особа, стосовно якої проведено службове розслідування. Про дату і місце ознайомлення з актом службового розслідування особа, стосовно якої проведено службове розслідування, повідомляється за день до ознайомлення із зазначеним актом. Під час ознайомлення з актом службового розслідування особа, стосовно якої проведено службове розслідування, може висловити свої зауваження, які додаються до акта. У разі коли під час ознайомлення з актом службового розслідування до нього не висловлені зауваження або особа, стосовно якої проведено службове розслідування, не прибула у визначений для ознайомлення час без поважних причин та не повідомила комісію про причини своєї відсутності у день ознайомлення, акт службового розслідування вважається таким, що не має зауважень. Особа, стосовно якої проведено службове розслідування, повинна підписати акт службового розслідування, а у разі відмови особи підписати такий акт члени комісії складають відповідний акт, який додається до акта службового розслідування. У разі відсутності під час підписання акта службового розслідування члена комісії причина його відсутності зазначається в акті. Знімати копії з акта службового розслідування до подання його на розгляд керівника органу забороняється. Акт службового розслідування на вимогу особи, стосовно якої проведено службове розслідування, повинен розглядатися в її присутності. За результатами розгляду акта службового розслідування керівник органу приймає у десятиденний строк з дати його надходження відповідне рішення, з яким ознайомлюється особа, стосовно якої проводилося службове розслідування.
Відповідно до п.п.95, 97 Типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади (далі - Інструкція)(в редакції, яка була чинною на момент винесення оскаржуваного наказу) накази (розпорядження) з кадрових питань (особового складу) оформляються у вигляді індивідуальних і зведених. В індивідуальних наказах (розпорядженнях) міститься інформація про одного працівника (співробітника), у зведених - про кількох, незалежно від того, які управлінські рішення щодо них приймаються (прийняття на роботу, призначення на посаду, переведення на іншу посаду (роботу), звільнення тощо). У тексті наказів (розпоряджень) з кадрових питань (особового складу), як правило, констатуюча частина не зазначається, крім випадків призначення на посаду або звільнення з посади керівних працівників органом вищого рівня або за іншою процедурою. У такому разі в констатуючій частині наводиться посилання на відповідний правовий акт органу вищого рівня у такій послідовності: вид акта, його автор, дата, номер, повне найменування.
Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
В ст.1167 ЦК України зазначено, що Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховують стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
VІ.ОЦІНКА СУДУ
Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов'язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов'язків; вина працівника; наявність причинного зв'язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов'язків.
Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.
Саме на роботодавцеві лежить обов'язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов'язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.
Суд відзначає, що в основу оскаржуваного наказу відповідачем було покладено результати службового розслідування. Разом із тим, суд наголошує на тому, що в даному випадку були відсутні визначені п.1 Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та осіб, які для цілей Закону України Про запобігання корупції, підстави для призначення та проведення саме службового розслідування.
При вирішенні спору між сторонами суд також приймає до уваги те, що оскаржуваний наказ не відповідає вимогам, визначеним в Типовій інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади. Зокрема наказ ВОСМС Кременчуцької РДА від 31.01.2018 №3-к не місить викладу змісту порушення, а також відсутнє посилання на відповідний правовий акт органу вищого рівня.
Враховуючи викладене, суд вважає, що наказ Відділу освіти, сім'ї, молоді та спорту Кременчуцької районної державної адміністрації №3-к від 31.01.2018 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_4В.» виданий з порушенням вимог законодавства і у зв'язку із цим, підлягає скасуванню.
На переконання суду доводи сторін щодо характеристики позивача, зокрема нагородження останньої грамотами та притягнення її до дисциплінарної відповідальності в минулому, не мають правового значення для вирішення дійсного спору.
Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди суд відзначає, що позивачем не було надано суду доказів, які б підтверджували спричинення йому моральної шкоди. За таких обставин суд вважає за можливе відмовити у задоволення вказаних вимог.
Відтак, позов ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню.
Оскільки в своєму позові ОСОБА_4 просила віднести на її рахунок судові витрати, суд вважає за можливе задовольнити клопотання позивача та відповідно до ст.141 ЦПК України віднести на його рахунок судові витрати, які складаються із судового збору.
Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 141, 258, 259, 263 265 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_4 до Відділу освіти, сім'ї, молоді та спорту Кременчуцької районної державної адміністрації про скасування дисциплінарного стягнення (догани) та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.
Скасувати наказ Відділу освіти, сім'ї, молоді та спорту Кременчуцької районної державної адміністрації №3-к від 31.01.2018 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_4В.».
В іншій частині вимог відмовити.
Судові витрати покласти на позивача.
Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду через Автозаводський районний суд міста Кременчука шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13.11.2018

Суддя Д.Д.Андрієць