Провадження №6/521/559/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2018 року місто ОСОБА_1

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Мирончук Н.В.,

при секретарі Власової В.В.,

головний державний виконавець не зявився

розглянувши в судовому засіданні в місті ОСОБА_1 подання Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси ГТУЮ в Одеській області про вирішення питання щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі території України боржника ОСОБА_2,-

В С Т А Н О В И В:

До Малиновського районного суду м. Одеси з Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси ГТУЮ в Одеській області надійшло подання про вирішення питання щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі території України боржника ОСОБА_2.

Подання мотивоване тим, що у Другому Малиновському відділі державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області перебуває виконавче провадження ВП 57287643 щодо виконання виконавчого листа № 667/10293/14-ц від 11 червня 2015р., Комсомольського районного суду м. Херсон, про стягнення боргу з ОСОБА_2, у розмірі 100000 грн. на користь ОСОБА_3 Геннадіївни.

25.09.2018 року заступником начальника Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області, на підставі ст.ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та направлено боржнику до виконання.

Проте, боржником рішення № 667/10293/14-ц від 11 червня 2015р., Комсомольського районного суду м. Херсон, не виконується.

01.11.2018 року Перший Малиновський відділ державної виконавчої служби м. Одеси ГТУЮ в Одеській області звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з поданням про вирішення питання щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі території України боржника ОСОБА_2.

В судове засідання, державний виконавець не прибув, матеріали виконавчого провадження не надав, про час та місце розгляду подання повідомлявся телефонограмою за номером телефону, вказаному у поданні (048 705-11-47), однак, слухавку ніхто за вказаним номером не бере.(а.с.17)

Державний виконавець, у відповідності до закону повинен прибути у судове засідання для розгляду подання, але, подавши вказане подання до суду, розглядом його не інтересується, в судове засідання не прибув, дані про слухання справи також було розміщено на сайті суду.

Сторони та інші заінтересовані особи в судове засідання, відповідно до вимог ст. 441 ЦПК України, не викликалися.

Розглянувши подання в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали та надані до суду письмові докази, оцінивши докази відповідно до вимог ЦПК України, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, суд прийшов до висновку про таке.

У п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» вказано, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Право громадян України на пересування, в тому числі і залишення території України, закріплено у ст.33 Конституції України.

Конституція України передбачає можливість обмеження наданих громадянинові прав у випадках, що незаборонені законом.

Згідно ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов'язань.

Відповідно до ч. 3 ст. 441 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Судом встановлено, що рішенням суду було стягнено солідарно з ТОВ «Югагроцентр» та з ОСОБА_2, борг, у розмірі 324069,59 грн., з яких стягнуто з ОСОБА_2 100000 грн. на користь ОСОБА_3 Геннадіївни.(а.с. 4).

На виконання вказаного рішення суду, було відкрито виконавче провадження.

Наразі, на виконанні у Другому Малиновському відділі державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області перебуває виконавче провадження ВП 57287643 щодо виконання виконавчого листа № 667/10293/14-ц від 11 червня 2015р., Комсомольського районного суду м. Херсон, про стягнення боргу з ОСОБА_2, у розмірі 100000 грн. на користь ОСОБА_3 Геннадіївни.(а.с.4)

25.09.2018 року заступником начальника Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області, на підставі ст.ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та направлено боржнику до виконання.(а.с.7)

Вказана постанова про відкриття виконавчого провадження була отримана боржником 01.10.2018 року, що підтверджується, рекомендованим повідомленням.(а.с. 9)

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобовязаний вжити заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії, здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення.

Такі заходи примусового виконання рішення суду, Державним виконавцем здійснювались, але не у повному обсязі.

Так, стосовно боржника було направлено запити в різні інстанції, звідки на ці запити до виконавчої служби надійшли відповіді.

Згідно відповіді на запит Державної фіскальної служби України про номери рахунків, відкритих юридичними особами та/або фізичними особами-підприємцями - боржник на обліку ДПС не перебуває. (а.с. 5)

Відповідно до відповіді на запит Пенсійного фонду України про осіб - боржників, які отримують пенсії інформація щодо ОСОБА_2 відсутня. (а.с.14)

Також, за боржником автотранспортних засобів, належних на праві власності, не виявлено. (а.с. 10)

Постановою від 26.09.2018р., по ВП № 5728764 накладено арешт на майно боржника. Відповідні записи внесено до реєстрів обтяжень нерухомого та рухомого майна. (а.с.12)

Проте, доказів про повідомлення ОСОБА_2 про накладення арешту на майно у визначеному законом порядку, до суду не надано, відсутні докази, щодо направлення боржнику зазначеної постанови та отримання її ним.(а.с. 12)

Також, до суду не надано матеріалів виконавчого провадженнядля вивчення їх у судовому засіданні.

До подання не долучено доказів щодо перевірки місця реєстрації та проживання боржника.

Доказів того, що виконавець здійснив виїзд за відомим місцем мешкання боржника, також до суду не надано.

Таким чином, доказів про те, що підтверджують повноту вчинення виконавчих дій державним виконавцем, до подання не долучено.

Державний виконавець не зявився в судове засідання та не надав матеріали виконавчого провадження.

Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України (ст. 377-1 ЦПК України), вказав, що ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та у п.18 ч.3 ст.11 ЗУ «Про виконавче провадження», означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання.

Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

На думку Верховного Суду України, особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Таким чином, діючим цивільно-процесуальним законодавством України передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконаних зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

У зв'язку з цим, з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

При цьому, на момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Невиконання боржником зобов'язань протягом строку, вказаного державним виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження, ще не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з викладеного, оскільки, до подання долучено лише одне поштове повідомлення про отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження, докази, щодо направлення боржнику постанови про арешт майна, і про виклики до державного виконавця, - відсутні.

Крім того, державним виконавцем не було здійснено запити, щодо місцезнаходження ОСОБА_2

Також, державним виконавцем не долучено до матеріалів справи акти про виходи за адресою боржника, не зазначено, чи спілкувався державний виконавець з сусідами та чи було залишено їм чи іншим особам, повідомлення про виклик ОСОБА_2 до виконавця.

Відповідно до розділу ХІІІ «Інструкції з організації примусового виконання рішень», затвердженої наказом Мін'юсту України від 2 квітня 2012 року № 512/5 та зареєстрованої Мін'юстом України від 2 квітня 2012 року № 489/20802, в поданні державного виконавця про обмеження виїзду боржника за межі України повинно зазначатись, зокрема, і підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань.

Проте, будь-яких доказів, які б давали підстави вважати, що боржник може виїхати за кордон на постійне місце проживання, не виконавши зобов'язань та доказів, які б свідчили про те, що боржник ухиляється від виконання судового рішення - виконавцем суду не надано.

У справі «Гочев проти Болгарії» (рішення від 26 листопада 2009 року), Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам'ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковою мірою забезпечення виконання рішення суду, яка має застосовуватись після здійснення державними виконавцями всіх інших можливих заходів із такого забезпечення.

За таких обставин, відсутність у боржника відкритих рахунків чи майна не є підставою вважати доведеним факт ухилення боржника від виконання судового рішення.

Таким чином, виходячи з системного аналізу наведених норм права та наданих доказів, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні подання.

Керуючись ст. 33, 129-1 Конституції України, ст. 261, 353, 441 ЦПК України, статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України», п. 8 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну прикордонну службу України», суд,

У Х В А Л И В:

В задоволенні подання Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси ГТУЮ в Одеській області про вирішення питання щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі території України боржника ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_1) у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобовязань, покладених рішенням № 667/10293/14-ц від 11 червня 2015, Комсомольського районного суду м. Херсон, відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги на протязі пятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали суду.

Суддя: Н.В. Мирончук

06.11.18