АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2018 року м. Херсон

Номер справи: 766/21867/17

Номер провадження: 22-ц/791/757/18

Апеляційний суд Херсонської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Вейтас І.В.,

суддів: Бездрабко В.О.,

Приходько Л.А.,

секретар Зварич С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 12 березня 2018 року, постановлене під головуванням судді Гаврилова Д.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 в мережі Інтернет у всесвітній соціальній мережі Facebоок на веб-сайті під особистим профілем ОСОБА_3 розмістила інформаційний матеріал, в якому, на думку позивача, вдалася до брутальних та нестриманих висловлювань в адресу правоохоронних органів, начальника Управління захисту економіки в Херсонській області та поширила недостовірну та негативну інформацію, котра не відповідає дійсності, адже містить відомості про дії з боку позивача, котрих не існувало взагалі і яких він не вчиняв. Позивач вказує, що поширенням вказаної негативної та недостовірної інформації його особисті немайнові права були істотно порушені, за захистом яких він і звернувся до суду та просив суд :

- визнати недостовірною, негативною та такою, що не відповідає дійсності, ганьбить його честь, гідність та ділову репутацію інформацію, розповсюджену відповідачем наступного змісту: «ІНФОРМАЦІЯ_2

- зобов'язати ОСОБА_3 спростувати поширену інформацію у спосіб найбільш близький до способу її поширення шляхом опублікування наступного дня, після набрання рішенням суду законної сили, в мережі Інтернет, у всесвітній соціальній мережі веб-сайті Facebоок під особистим профілем ОСОБА_3, або шляхом оголошення на найближчому засіданні виконавчого комітету Херсонської міської ради інформації наступного змісту: «ІНФОРМАЦІЯ_2;

- зобов'язати ОСОБА_3 власними силами розіслати текст наступного змісту: ІНФОРМАЦІЯ_2Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 12 березня 2018 року позов задоволено частково. Визнано недостовірною, негативною та такою, що не відповідає дійсності, ганьбить честь, гідність, ділову репутацію ОСОБА_2, інформацію наступного змісту: ІНФОРМАЦІЯ_2).

Ухвалено спростувати поширену недостовірну інформацію шляхом направляння копій цього рішення після набрання ним законної сили до Виконавчого комітету Херсонської міської ради та Департаменту захисту економіки Національної поліції України.

В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, в частині відмови в задоволенні позовних вимог, та в частині визначення судом способу спростування недостовірної інформації, ОСОБА_2 в апеляційній скарзі вказує, що ухвалюючи рішення про часткову відмову в задоволенні позовних вимог про визнання розповсюдженої відповідачем інформації, суд дійшов неправильного висновку, що вказана інформація є критикою дій органів поліції та висловлена у формі оціночних суджень. ОСОБА_2 наполягає на тому, що вказана інформація є твердженням ОСОБА_3, містить у собі посилання на фактичні дані, а отже не є оціночними судженнями. Також позивач вказує, що заявлений ним в позовній заяві спосіб спростування інформації є найбільш наближеним до способу поширення інформації, а тому, суд безпідставно самостійно обрав інший, не передбачений законодавством спосіб спростування недостовірної інформації. Просив суд скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у позові та визначення способу спростування недостовірної інформації і ухвалити нове рішення яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

ОСОБА_3, також звернулась з апеляційною скаргою на вказане рішення суду, в якій зазначає, що вся інформація викладена нею в публікації на сторінці в соціальній мережі Facebook є її особистими внутрішніми переконаннями, припущеннями, бажаннями, думками і тому є суб'єктивними оціночними судженнями. Вказує, що суд першої інстанції безпідставно розділив її публікацію на частини та задовольнив позовні вимоги. Також відповідач вказує, що, визначаючи спосіб спростування недостовірної інформації, суд вийшов за межі позовних вимог та ухвалив незаконне рішення. Просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Відзиви на апеляційні скарги не надходили.

Відповідно до п. 8, 9 ч.1 розд. XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України в редакції від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Херсонської області в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 3 жовтня 2017 року.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на час розгляду справи позивач був публічною особою і займав посаду начальника Управління захисту економіки в Херсонській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України.

Судом встановлено, і не заперечується відповідачем, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_3 в мережі Інтернет у всесвітній соціальній мережі Facebook у виді посту під особистим профілем ОСОБА_3 на вказаному веб-сайті (ІНФОРМАЦІЯ_4) розмістила інформаційний матеріал наступного змісту: ІНФОРМАЦІЯ_4.

В подальшому пост відповідача набув суспільного резонансу і був поширений іншими Інтернет-виданнями, з посиланнями на відповідача як на радника Херсонського міського голови та виконувача обов'язків керуючого справами виконавчого комітету Херсонської міської ради.

Відповідно до матеріалів справи 25.09.2017 року до Департаменту захисту економіки з ГУНП в Херсонській області надійшла інформація про те, що під час моніторингу ЗМІ працівниками УКЗ ГУНП в Херсонській області в Інтернет-мережі виявлена публікація щодо можливих неправомірних дій полковника поліції ОСОБА_2

Також 11.10.2017 року до Департаменту захисту економіки за дорученням Міністра внутрішніх справ України надійшов лист голови постійної комісії з питань регламенту, депутатської діяльності, етики, законності, правопорядку, прав людини та взаємодії з громадськими організаціями, антикорупційної політики, сприяння децентралізації, розвитку місцевого самоврядування та громадського суспільства, свободи слова та інформації Херсонської міської ради ОСОБА_9 щодо можливого протиправного висловлювання в.о. керуючого справами виконавчого комітету Херсонської міської ради ОСОБА_3 за фактом звинувачення на сторінці Facebook полковника поліції ОСОБА_2

За результатами перевірки вказаного звернення та інформації посадовими особами Департаменту захисту економіки Національної поліції України 20.10.2017 року складено висновок, відповідно до якого інформацію за публікацією в Інтернет-мережі щодо можливих неправомірних дій полковника поліції ОСОБА_2 визнано такою, що не знайшла свого підтвердження.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що інформація ІНФОРМАЦІЯ_4, на зловживання останнім своїм службовим становищем, а також про факти вимагання «хабара».

Відмовляючи у визнанні недостовірною інформації та такою, що ганьбить честь, гідність ділової репутації позивача в частині публікації наступного змісту: « ІНФОРМАЦІЯ_5», суд першої інстанції дійшов висновку, що вказана інформація є критикою дій органів поліції, висловлена у формі оціночних суджень за допомогою іронічних мовних засобів та не містить конкретних фактів, які б принижували честь та гідність позивача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

У відповідності до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (стаття 34 Конституції України).

Право висловлювати судження, оцінку, думки закріплено і у статті 10 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, таке ж право гарантовано статтею 34 Конституції України.

У відповідності до статті 10 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод 1950 року ратифікованої Верховною Радою України, кожна людина має право на свободу виявлення поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і поширювати інформацію.

Пунктом статті 10 Конвенції визначено, що здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може бути предметом таких умов і обмежень, які встановлені законом і є необхідними для захисту репутації або прав інших людей.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_2, суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами правильно застосувавши положення ст. 277, 297, 299 ЦК України, дійшов вірного висновку про те, що не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, суд вірно розрізнив факти та оціночні судження. При цьому існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії», 1986 року).

Колегія суддів погоджується, що інформація ІНФОРМАЦІЯ_6". викладена у формі подачі істинних, достовірних фактів, вона носить стверджувальний характер (фактичне твердження) та є такою, що підлягає перевірці на предмет її достовірності.

Відповідач не доводила суду факти вчинення ОСОБА_2 хабарницьких дій та факти вимагання від посадових осіб неправомірної вигоди - «хабара», однак стверджувальний характер її висловлювань у вказаній інформації викладено саме у форм істинних, достовірних фактів і тому принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача.

Доводи відповідача про те, що оспорювана інформація не є недостовірною, оскільки є судженнями, тому не підлягає спростуванню згідно із ст. ст. 30, 47-1 Закону України «Про інформацію», як оціночні судження, є безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Однак, ОСОБА_10 поширено інформацію "ІНФОРМАЦІЯ_7 яка за своїм змістом не є висловленням своїх суджень, а є відображенням фактів, які може бути перевірено.

Разом з тим, як роз'яснено в п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009 року при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб, вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя.

У названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статті 3.4,6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися виставити себе на публічне політичне обговорення, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в пункті 67 Рішення від 29 березня 2005 року у справі «Українська Прес-Група» проти України» (Заява № 72713/01) зазначає, що суд вважає, що публікації містили критику двох політиків, яка була викладена жорсткою, полемічною, саркастичною мовою. Немає сумніву, що для позивачів вони були образливими і навіть шокуючими. Проте, обираючи свою професію, вони залишили себе відкритими для суворої критики і пильного нагляду; це той тягар, який вони мають прийняти в демократичному суспільстві.

В пункті 40 вищезазначеного рішення, Європейський суд з прав людини доходить висновку про те, що право вільно передавати інформацію поширюється не лише на «інформацію» та «ідеї», які сприймаються сприятливо або вважаються необразливими чи нейтральними, але й такі, які ображають, шокують чи викликають стурбованість. Такі є вимоги плюралізму, толерантності і лібералізму, без яких немає «демократичного суспільства».

Суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, врахувавши зміст поширеної відповідачем інформації щодо позивача в її системному зв'язку з фактичними обставинами справи та публічністю особи позивача, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання інформації недостовірною в частині публікації змістом ІНФОРМАЦІЯ_7».

Відмовляючи у задоволенні позову у частині визнання вказаної інформації недостовірною та її спростування, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що така спірна інформація є оціночним судженням відповідачки, її роздумами, суб'єктивним поглядом на інформацію, яка має важливе значення у демократичному суспільстві, висловлена у формі оціночних суджень за допомогою іронічних мовних засобів та не містить конкретних фактів, які б принижували честь та гідність позивача, а згідно зі ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлювання оціночних суджень.

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 таких висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Разом з тим, колегія суддів вважає такими, що є юридично обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню доводи апеляційних скарг ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про неправильність рішення суду в частині способу спростування недостовірної інформації.

Способом захисту порушеного особистого немайнового права, відповідно до положень ч.1 ст.277 ЦК України в даних правовідносинах є право на відповідь, а також спростування поширеної недостовірної інформації.

Оскільки позивачем обрано спосіб захисту спростування поширеної недостовірної інформації, то слід враховувати, що спростування здійснюється особою, яка поширила інформацію та має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація.

У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію.

Отже, колегія суддів вважає, що найбільш наближеним (адекватним) способом спростування недостовірної інформації буде зобов'язання ОСОБА_3 розмістити у мережі Інтернет, у всесвітній соціальній мережі веб-сайті Facebоок під особистим профілем ОСОБА_3 протягом 15 днівповідомлення про ухвалене у справі судове рішення та публікацію тексту залишеної без змін резолютивної частини рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 12 березня 2018 року. Тому, на думку колегії суддів, рішення суду в частині способу спростування недостовірної інформації слід змінити.

Підстав для скасування чи зміни рішення суду в іншій частині колегія суддів не вбачає, оскільки воно постановлено правильно у відповідності до вимог норм матеріального та процесуального права, в межах заявлених вимог, на підставі наданих доказів, досліджених в судовому засіданні.

Перевірені колегією доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду і не містять посилання на нові факти або засоби доказування, які мають значення для справи.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст. 376, ст. 382 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 12 березня 2018 року в частині способу спростування недостовірної інформації змінити, визначивши спосіб спростування замість «направляння копій цього рішення після набрання ним законної сили до Виконавчого комітету Херсонської міської ради та Департаменту захисту економіки Національної поліції України» на «зобов'язати ОСОБА_3 розмістити у мережі Інтернет, у всесвітній соціальній мережі веб-сайті Facebоок під особистим профілем ОСОБА_3 протягом 15 днівповідомлення про ухвалене у справі судове рішення та публікацію тексту залишеної без змін резолютивної частини рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 12 березня 2018 року».

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В.Вейтас

Судді: В.О.Бездрабко

Л.А.Приходько

Повне судове рішення складено 18 травня 2018 року

Суддя: І.В. Вейтас