Справа № 452/24/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"04" травня 2018 р. м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючого - судді Галина В.П.,

при секретарі Задорожній В.Б.,

представника позивачки ОСОБА_1,

відповідачки ОСОБА_2,

представника відповідачки ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Самборі цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_6 міської ради про визнання незаконним рішення ОСОБА_6 міської ради, скасування державної реєстрації права власності та усунення перешкод у користуванні проїздом, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_5 звернулась до суду з цим позовом посилаючись на те, що їй на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04.01.2007 року та Державного Акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №045134 виданого ОСОБА_6 міською радою 21.08.2006 року на підставі Рішення ОСОБА_6 міської ради №5 від 30.08.2005 року, на праві приватної власності належить житловий будинок №130 по вул. Шашкевича у м.Самборі та земельна ділянка площею 0,0717га. для будівництва та обслуговування даного житлового будинку. Суміжним землекористувачем є відповідач, яка проживає у житловому будинку №130а по вул.Шашкевича у м. Самборі. Земельні ділянки позивача та відповідача мають спільну межу, позначену у плані меж земельної ділянки Державного акта позивача на відрізку від Г до Д.

На момент приватизації ОСОБА_5 своєї земельної ділянки відповідач ще не мала у власності земельну ділянку за адресою №130а по вул. Шашкевича у м.Самборі.

Крім того в описі меж позначено, що від точки А до Б - земельна ділянка позивача межує із землями загального користування.

Як вбачається із викопіювання плану забудови кварталу Генерального плану 1978 року між будинками №130 та №128 по вул. Шашкевича у м. Самборі є проїзд загального користування.

Літом 2017 року позивач мала намір облаштувати вихід з подвір'я в сторону загального проїзду, який завжди був між будинками №130 та №128 по вул.Шашкевича, проте відповідач почав загороджувати частину даного проїзду та встановлювати стовпчики і металеві ворота.

З даного приводу позивач звернулась до ОСОБА_6 міської ради із скаргою. Та на її звернення міжвідомча комісія виходила на місце та надала відповідь від 09.08 2017 року про те, що дана ділянка належить на праві власності відповідачу та рекомендувала звернутись в суд.

З ОСОБА_7 ОСОБА_8 України вбачається, що з її земельною ділянкою з кадастровим номером :07:101:0061 межує земельна ділянка з кадастровим номером :07:101:0072, розмір якої 0,0843 га та цільове призначення її «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

На адвокатський запит ОСОБА_6 міська рада повідомила, що відносно земельної ділянки за адресою №130а по вул. Шашкевича у м. Самборі було прийнято наступні рішення:

- від 13 липня 2010 року №7 «про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку - ОСОБА_2, цільове призначення, - обслуговування житлового будинку;

- від 05 квітня 2011 року №23 «Про передачу земельних ділянок у власність та оренду» - ОСОБА_2 у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

На адвокатський запит з проханням надати інформацію щодо видачі відповідачу Державного Акту на право власності на земельну ділянку та копію технічної документації із землеустрою та акту узгодження меж, від Відділу у ОСОБА_6 районі головного управління Держгеокадастру у Львівській області надійшла відповідь про те, що відділ не вправі надати витребувану інформацію.

З інформації на електронний запит з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, позивачу стало відомо, що земельна ділянка з номером :07:101:0072 належить на праві власності ОСОБА_2.

Оскільки в даний час частина проїзду належить відповідачу, позивач не має можливості ним користуватися для своїх потреб, в тому числі зокрема облаштувати вихід із свого подвір'я в сторону даного проїзду.

Із врахуванням наведеного просить суд задовольнити даний позов у повному обсязі заявлених нею позовних вимог.

Позивачка ОСОБА_5 у судове засідання не зявилась, будучи належним чином повідомленою про день, час і місце розгляду справи, а тому суд розглядає справу у її відсутності.

Представник позивачки ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала позовні вимоги позивачки та просила позов задовольнити. Додатково пояснила, що як вбачається із Державного акту на право власності на земельну ділянку виданого на імя ОСОБА_5 від 21.08.2006 року, у плані меж земельної ділянки на відрізку від Г до Д відображена межа земельної ділянки із ОСОБА_2 Земельна ділянка там де є проїзд від А до Д відображена як землі загального користування заїзд. Тому ОСОБА_5 виходячи із тих кадастрових даних вважає, що цей заїзд є в загальному користуванні, він повинен існувати і вона має право на користування ним. Із технічного паспорту виготовленого ОСОБА_5 і долученого до матеріалів справи, вбачається також на схематичному плані земельної ділянки відображений житловий будинок і гараж, а також відображений проїзд. Власне до цього гаражу позивачка хотіла облаштувати собі заїзд. Оскільки у неї є подвіря, власний проїзд, яким вона користується для господарських потреб, але проїзд який є предметом даного спору і вважає що він є загального користування, відповідає державним будівельним нормам і його цільове призначення було не лише як заїзд до будівлі ОСОБА_2, це був фактично і пожежний заїзд. Державними будівельними нормами п. 3.22 передбачено, що в районах садибної забудови, при потребі крім вуличної мережі слід формувати мережу внутрішньо квартальних проїздів. Довжина тупікових проїздів повинна бути не більше 150 м. До житлових громадських будинків слід передбачати проїзди заввишки 3,5 м. на відстані не ближче 5 м. від стін, придатні для проїзду пожежних машин. Як видно із схематичного плану в технічному паспорті, проїзд який є в середині власної земельної ділянки, він іде впритул до житлового будинку, тобто використовувати його як пожежний заїзд в разі пожежі не буде можна. Власне цей проїзд загального користування повинен залишатись в загальному користуванні.

Також вказала, що у звіті із землеустрою, який витребовувався із земельного відділу вбачається, що передача земельної ділянки проводиться на підставі рішення сесії ОСОБА_6 міської ради від 05.04.2011 року. Технічне завдання датоване 28.07.2010 року. Власне в технічному завданні згідно діючого на той час законодавства, тільки після видачі технічного завдання, ліцензована організація могла приступати до виготовлення технічної документації або документації землеустрою. Але як видно із матеріалів справи, і є акт узгодження меж, який являється фактично частиною цієї технічної документації датований 26.11.2009 року. Тобто узгодження меж відбувалось ще до того як ОСОБА_6 міська рада видавала рішення на виготовлення технічної документації землеустрою ОСОБА_2 У даному акті дійсно є підпис позивачки, однак з її слів їй відомо, що сусідка прийшла до неї лише з даним актом. Жодного плану земельної ділянки вона їй не показувала, а в Акті не відображено меж, там тільки вказані букви. Поскільки вона є інвалідом 2 групи і в неї є захворювання «шизофренія», з 2003 року вона перебуває на обліку у психіатра, будь-яке підписання якихось документів в неї викликає переживання, стрес і вона поставила підпис, оскільки жили вони з сусідкою у добросусідських відносинах і не могла навіть передбачити, що сусідка фактично приватизовує проїзд загального користування. Вона знає про те, що межа сусідки проходить згідно державного акту від точки Г до Д і навіть не підозрювала про те, що в подальшому ОСОБА_2 отримає державний акт і їй перейде у власність проїзд загального користування.

З приводу строків позовної давності, то при застосуванні строку позовної давності потрібно зясовувати не тільки коли стало відомо про порушення права, але і тоді, коли стало відомо про обставини порушення права. Про те, що відповідачка приватизувала цей заїзд, позивачці стало відомо із відповіді від 09.08.2017 року ОСОБА_6 міської ради.

Відповідачка ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнала. Додатково пояснила, що у 1989 році вона купила земельну ділянку по вул. Шашкевича у м. Самборі яка була огороджена. Через рік взяла план під забудову та побудувала будинок. У 2017 році ніяких спорів не було. Позивачка підписала акт погодження меж. Вони працювали разом на птахофабриці в одному цеху. Ніхто до позивачки не ходив і не їздив. Ніякого заходу до неї не було з її сторони. Позивачка також давала їй на підпис документи. У 2017 році вирішили оновити огорожу, поставили бетонні стовпчики. Лише взимку їй стало відомо, що позивачка звернулась в суд із позовом щодо спільного проїзду. Однак який може бути спільний проїзд на її земельну ділянку. Двері гаражу позивачки відкриваються на подвіря, там якраз є вїзд позивачки на подвіря.

Представник відповідачки ОСОБА_3 у судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні. Додатково пояснив, що з урахуванням ст. 4 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, особа має право звернутися в тому випадку, якщо її права порушено. Постає питання яким чином порушено право позивача. Є суцільний паркан з боку позивача, є суцільна гаражна стіна з боку спірної земельної ділянки, є вихід на сторону подвіря, є широкий проїзд. В матеріалах справи до відзиву було додано фотографії з яких вбачається відсутність будь-якого виїзду на спірну земельну ділянку. З тих документів, які подає сторона позивача, тобто план забудови який долучений до матеріалів, з якого вбачається, що дана земельна ділянка не може бути проїздом. Він погоджується з думкою представника міської ради виходячи з того, що дана земельна ділянка не може бути проїздом, оскільки вона є тупіковою, вона закривається земельною ділянкою відповідача і не може слугувати проїздом. Проїзд це земельна ділянка яка слугує для забезпечення чогось. Як спірна земельна ділянка може слугувати для забезпечення інших потреб, якщо вона є тупікова. Вона має кілька метрів для того, щоб відповідач по справі могла добратися до належної їй земельної ділянки.

У 2011 році відбувається приватизація земельної ділянки відповідачем. Виготовляється технічна документація. Під час її виготовлення оскільки є нові державні акти і кадастрові номери, погоджуються межі. Позивач не міг не знати про те, що відбувається приватизація земельної ділянки. Із пояснень відповідача відомо, що сторони разом працювали, разом погоджували, тобто вони фактично розуміли значення слова приватизація земельної ділянки і погодження меж. Позивачка не могла не розуміти, вона не є визнана недієздатною за рішенням суду. Довідка про те, що вона хворіла не має значення як такого.

Щодо усунення перешкод, сторона позивача посилається на ДБН, загальну норму Земельного кодексу України, однак в той же самий момент з урахуванням ст.391 ЦК України не підтверджує факт порушення прав.

Щодо строку позовної давності, зараз стверджувати про те, що особа не знала з 2011 року про факт приватизації є неправильним.

Представник ОСОБА_6 міської ради ОСОБА_4 у судовому засіданні позов не визнав, заперечив з приводу його задоволення. Додатково пояснив, що 05.04.2011 року ОСОБА_6 міська рада прийняла повністю законне рішення про передачу земельних ділянок у власність та оренду щодо затверджених технічної документації та передачі ОСОБА_2 по вул.Шашкевича, 130 «а» в м. Самборі земельної ділянки площею 843 кв.м. у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. ОСОБА_6 міська рада затверджувала це рішення у звязку з тим, що людина розробила технічну документацію в установленому законом порядку, погодила з усіма суміжними землекористувачами дану земельну ділянку, в тому числі і з позивачем. Позивач у 2011 році коли погоджував цю земельну ділянку ніяких претензій не мав стосовно приватизації сусідкою спірної земельної ділянки, про що підтвердив і представник позивача. Дійсно ОСОБА_5 підписала акт погодження меж. Те що позивачка перебуває на обліку у психіатра не означає, що вона є недієздатна. Даний позов є безпідставний та не підлягає до задоволення. З 2011 року позивачка знала що її сусідка приватизувала земельну ділянку.

Щодо наданої представнику позивача ОСОБА_6 міською радою ксерокопії плану забудови кварталу, по суті працівники БТІ робили фотографію того, що було на місці у 70-их роках, невідомо чому вони вказали там спірну ділянку як проїзд. Це не є офіційний документ і не є генеральний план міста Самбора на підставі якого здійснюється все містобудування в місті. Твердження позивачки, що спірна земельна ділянка являється проїздом є безпідставним, оскільки будь-якого офіційного документу крім цієї фотографії яку зробили працівники БТІ немає. Є генеральний план міста Самбора, у ньому такої інформації нема.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, свідка ОСОБА_9, зясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд доходить висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав:

Із копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04.01.2007 року виданого виконавчим комітетом ОСОБА_6 міської ради Львівської області відомо, що ОСОБА_5 являється власником будинку за адресою: Львівська область, м.Самбір, вул. Шашкевича, 130; форма власності приватна; частка 1/1. ( а.с. 9).

Згідно витягу наданого ОСОБА_6 міжміським бюро технічної інвентаризації від 04.01.2007 року відомо про реєстрацію ОСОБА_5 права власності на наведене нерухоме майно. ( а.с. 10).

Як вбачається із копії Державного акту на право власності на земельну ділянку виданого ОСОБА_5, яка проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, вона являється власником земельної ділянки площею 0,0717 га в межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована за вказаною адресою і призначена для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд. ( а.с. 13).

Згідно копії рішення 7 сесії 5 демократичного скликання ОСОБА_6 міської ради від 05.04.2011 року № 23 «Про передачу земельних ділянок у власність та оренду відомо про затвердження технічної документації та звіту із землеустрою та передачі земельної ділянки ОСОБА_2 по вул. Шашкевича, 130 а площею 843 кв.м. у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. ( а.с. 18).

ОСОБА_2 являється власником земельної ділянки площею 0,0843 га, кадастровий номер :07:101:0072, яка знаходиться за адресою: Львівська область, м. Самбір, вул. Шашкевича, 130 а, що вбачається із копії Державного акту на право власності на земельну ділянку. ( а.с. 47).

Згідно збірного кадастрового плану суміжних землевласників і землекористувачів, єдиний доступ до належної ОСОБА_2 земельної ділянки є спірний проїзд, який веде виключно до земельної ділянки відповідача і є тупіковим. Також ці дані стверджуються планом меж її земельної ділянки, що є в Державному акті відповідача. ( а.с. 46, 47).

Із поданої позивачем копії плану земельної ділянки та даних технічного паспорту на будинок за адресою Львівська область, м. Самбір, вул. Шашкевича, 130, відомо про відображення проїзду. ( а.с. 11, 67).

Згідно копії плану забудови кварталу вбачається про наявність проїздів між будинками по вулиці Шашкевича в м. Самборі. ( а.с. 19)

Однак згідно пояснень представника відповідача ОСОБА_6 міської ради ОСОБА_4 відомо, що це по суті працівники БТІ робили фотографію того, що було на місці у 70-их роках і офіційним документом не являється. У генеральному плані міста такої інформації немає.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що по даній справі був виїзд міжвідомчої комісії на земельну ділянку. Брама ОСОБА_2 була закрита. Вони провели огляд, підняли матеріали. Обидві земельні ділянки сторін є приватизовані.

У 80-их роках по вул. Шашкевича м. Самбора робили проїзди, оскільки по нормах ДБН через кожні 300 метрів мали бути проїзди. В подальшому була проведена приватизація ген. планів і з 1976 року проїздів немає. Немає такого документу який би передбачав, що спірна земельна ділянка є проїздом або заїздом. Є акт погодження меж сусідами.

Із звіту із землеустрою про виконані роботи по підготовці та видачі державного акту на право власності на землю ОСОБА_2; адреса земельної ділянки Львівська область, м.Самбір, вул. Шашкевича, 130 «а», відомо зокрема про наявність акту встановлення і узгодження меж земельної ділянки ОСОБА_2, де наявний підпис ОСОБА_5

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч. 2 ст. 373 ЦК України, право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

У відповідності до ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Збитки, завдані власникам земельних ділянок внаслідок видання зазначених актів, підлягають відшкодуванню в повному обсязі органом, який видав акт.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Поряд з наведеними нормами слід виходити з наступного.

05.04.2011 року ОСОБА_6 міська рада прийняла рішення про передачу земельних ділянок у власність та оренду зокрема ОСОБА_2 З цим позивач у 2011 році погодився, засвідчивши свою згоду підписом у акті під час погодження меж. Позивач підписав акт погодження меж, тобто фактично визнав, що межі земельної ділянки ОСОБА_2 будуть проходити суміжно з її земельною ділянкою. Станом на 2011 рік у позивача будь-яких претензій до надання земельної ділянки відповідачу не було.

У позовній заяві представником позивача зазначено термін «проїзд» щодо спірної земельної ділянки, в подальшому нею вжито термін «заїзд». Як вбачається із представлених суду документів, спірна земельна ділянка це заїзд виключно до земельної ділянки ОСОБА_2 Проїзд має зєднувати дві суміжні вулиці. Там проїзду немає, оскільки фактично це є тупік і закінчується на земельній ділянці відповідачки. Позивачка має доступ до своєї земельної ділянки до свого гаража з іншого боку, тобто будь-яким чином її права не обмежуються.

Позивачем в судовому засіданні не доведено в чому полягає порушення її прав.

Твердження позивачки, що спірна земельна ділянка являється проїздом є безпідставним, оскільки будь-якого офіційного документу сторонами не представлено. Згідно пояснень представника відповідача ОСОБА_4 та свідака ОСОБА_9 такого документу немає. У генеральному плані міста Самбора теж цього не зафіксовано.

Крім цього, суд вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності. Станом на 2011 рік коли актом погоджували межі, позивач знала що приватизовується земельна ділянка її сусіда, тобто саме з цього часу могла оскаржувати рішення ОСОБА_6 міської ради.

Проаналізувавши обставини справи та наведені сторонами докази у їх сукупності суд дійшов висновку, що вказаний позов є безпідставним, оскільки позивач не надав суду документів, які б засвідчили факт того, що саме він є належним позивачем, права якого в даному випадку порушені, а відтак позовні вимоги ОСОБА_5 є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_6 міської ради про визнання незаконним рішення ОСОБА_6 міської ради, скасування державної реєстрації права власності та усунення перешкод у користуванні проїздом за безпідставністю позовних вимог.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Текст повного рішення буде складено 15 травня 2018 року.

Суддя