Справа № 645/5545/18
Провадження № 2/645/2367/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2018 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Горпинич О.В.,

секретар судового засідання Кривеженко М.М.,

за участю позивача ОСОБА_1,

третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Харкова в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_4, яка також діє в інтересах ОСОБА_5, про усунення перешкод у праві користування житловим приміщенням шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, яким просив усунути перешкоди у праві користування житловим приміщенням визнавши ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 274 в будинку № 5 по вул. Амосова в м. Харкові.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що він є співвласником квартири АДРЕСА_1на підставі свідоцтва про право власності на житло від 06.11.2008 року, реєстраційний № 8-08-290521. Іншими співвласниками даної квартири є треті особи ОСОБА_2 та ОСОБА_4, яка також діє в інтересах ОСОБА_5В даній квартирі зареєстрований відповідач по справі ОСОБА_3, проте за цією адресою не проживає вже тривалий час. Таким чином наявність однієї зареєстрованої особи порушує його право вільно розпоряджатися своїм майном та змушує сплачувати надмірні комунальні платежі. На підставі викладеного до суду було подано відповідний позов.

08 жовтня 2018 року на адресу суду надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача, отримана в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України з Департаменту реєстрації Харківської міської ради.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08.10.2018 року провадження по справі відкрито та призначено її до розгляду в підготовчому судовому засіданні.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12.11.2018 року закрито підготовче провадження по справі та цивільну справу призначено до судового розгляду.

ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні, посилаючись на обставини, викладені в позові.

Відповідач ОСОБА_3 належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, 30.10.2018 року на адресу суду від останнього надійшла заява, в якій він позов визнав та просив розглядати справу за його відсутності.

Третя особа ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити пояснивши, що відповідач по справі є їх сином та дійсно тривалий час не проживає за адресою своєї реєстрації з власної волі, жодних перешкод в проживанні йому ніхто не чинив.

Третя особа ОСОБА_4, яка також діє в інтересах ОСОБА_5 в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Представник третьої особи Департаменту реєстрації ХМР ОСОБА_6, що діє на підставі довіреності, в судове засідання не зявилася, 12 листопада 2018 року на адресу суду надала письмові пояснення в яких просила розглянути справу у відповідності до норм матеріального та процесуального права без участі представника Департаменту реєстрації ХМР.

Суд, вислухавши пояснення позивача, третьої особи ОСОБА_2, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з вимогами ст. 55 Конституції України, ст.ст. 15,16 ЦК України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Завданнями цивільного судочинства (ст. 2 ЦПК України) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Здійснюючи правосуддя (ч. 1 ст. 5 ЦПК України), суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Суди, відповідно до ч. 1ст. 19 ЦПК України, розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Частиною 2 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод 1950 року, передбачено, що кожен має право на справедливий та публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановлений законом, який вирішить спір щодо його права та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 06.11.2008 року, реєстраційний № 8-08-290521, ОСОБА_1 та члени його сімї ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 дійсно мають на праві спільної сумісної власності квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи від 08.10.2018 року, отриману на запит суду ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно акту від 19 вересня 2018 року, складеного ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, які є мешканцями будинку № 5 по вул. Амосова в м. Харкові, останні засвідчили, що відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, за адресою: м. Харків, вул. Амосова (колишня Корчагінців)АДРЕСА_3 фактично не мешкає та не зявляється за цією адресою з 1994 року по теперішній час, будь-яких його речей за цією адресою не залишилось.

Відповідно до довіреності, виданої від імені ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, посвідченої 23.09.2015 року ОСОБА_11, тимчасово виконуючою обовязки нотаріуса Люберецького нотаріального округу Московської області ОСОБА_12, зареєстрованої в реєстрі за № 6-5218, останній даною довіреністю уповноважував ОСОБА_1 бути його представником в усіх організаціях та установах, в томи числі папортному столі, БТІ, з питань зняття його з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_2.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 457/967-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та Протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює права власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які правочини, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України).

Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення членів сімї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право.

Відповідно до статті 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

Відповідно до ч.ч. 1, 4, 5, 7 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Судом встановлено, що відповідач не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 (колишня назва Корчагінців)АДРЕСА_3, з 1994 року та покинув спірне житло добровільно, перешкод у його проживанні за місцем реєстрації, а також поважність причин невикористання відповідачем свого права користування спірним житловим приміщенням судом не встановлено.

Жодних беззаперечних, належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин відсутності відповідача за вищевказаною адресою понад один рік суду не надано.

Докази, що підтверджують той факт, що позивач якимось чином перешкоджав відповідачу у користуванні спірною квартирою в матеріалах справи також відсутні.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 79 ЦПК України).

Доказування, та як, слідство рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.

В свою чергу, згідно із ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст. 263 ЦПК України).

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач залишається бути зареєстрованим у спірній квартирі, наміру проживати за місцем реєстрації та користуватися житловою площею не має, у спірній квартирі фактично не проживає з 1994 року, тобто станом на момент розгляду справи більше одного року. Наявність реєстрації відповідача у спірній квартирі перешкоджає позивачу здійснювати право власності, оскільки передбачає право відповідача на користування житловим приміщенням за місцем реєстрації.

Існування домовленості між сторонами про право користування житловим приміщенням не встановлено.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання відповідача такими, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 274 в будинку № 5 по вулиці Амосова в м. Харкові, підлягають задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 7, 8, 12, 13, 77, 79, 81, 89, 258, 259, 264, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 274 в будинку № 5 по вул. Амосова в м. Харкові.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Фрунзенський районний суд м. Харкова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, серія та номер паспорта, реєстраційний номер облікової картки платника податків - невідомі, місце проживання чи перебування: АДРЕСА_4.

Відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт громадянина ОСОБА_13 Федерації 65№6256250, зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання АДРЕСА_5.

Треті особи Департамент реєстрації Харківської міської ради, місцезнаходження м. Харків, м-н Конституції, 7; ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, серія та номер паспорта, реєстраційний номер облікової картки платника податків - невідомі, місце проживання чи перебування: АДРЕСА_4; ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, серія та номер паспорта, реєстраційний номер облікової картки платника податків - невідомі, місце проживання чи перебування: АДРЕСА_4; ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_8, місце проживання чи перебування: АДРЕСА_4.

Повне рішення складено 21 грудня 2018 року.

Суддя: