Провадження № 2/761/3197/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2018 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Ющенко Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, Київської міської ради про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання спадкоємця наймачем житлового приміщення,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом, згідно з яким, враховуючи уточнену позовну заяву від 15.05.2018 року, просить суд: встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Києві, з 2002 року по ІНФОРМАЦІЯ_1; визнати ОСОБА_1 наймачем житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в період з 2002 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім'єю за адресою: АДРЕСА_1, та вели спільне господарство.

При цьому, позивач вказує, що проживаючи разом із ОСОБА_2, він оплачував комунальні послуги, купував ліки та продукти.

Разом з тим, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер.

Після смерті ОСОБА_2 залишилося спадкове майно, а саме квартира за адресою: АДРЕСА_1, яку він займав на підставі ордеру №89531.

Однак, позивач вказує, що він не може звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки не має документів, які б підтверджували родинні стосунки зі спадкодавцем.

За вказаних обставин, позивач звернувся до суду з цим позовом, який просить задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою від 21.06.2017 року було відкрито провадження в цивільній справі за вказаним позовом.

25.09.2017 року представником Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації було подано до суду заперечення на позовну заяву, в якій відповідач просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог.

В судовому засіданні, яке відбулося 25.09.2017 року, судом було залучено Київську міську раду до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову.

Ухвалою від 18.01.2018 року розгляд даної справи було вирішено продовжити за правилами загального позовного провадження.

02.03.2018 року до суду надійшов відзив третьої особи на позовну заяву, в якому Київська міська рада просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог.

У судовому засіданні, яке відбулося 17.05.2018 року, судом за клопотаннями сторони позивача було залучено Київську міську раду до участі в справі в якості співвідповідача, прийнято до розгляду уточнену позовну заяву, а також задоволено клопотання про виклик свідків.

20.06.2018 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив Київської міської ради.

Ухвалою від 20.09.2018 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду на 10.12.2018 року.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити.

Представник відповідача - ШРДА в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечував, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог.

Відповідач - Київська міська рада свого представника в судове засідання не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, при причини неявки свого представника в судове засідання суд не сповістив.

Також у судовому засіданні з обставин справи було допитано в якості свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, зібрані в матеріалах справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2, який проживав та був наймачем квартири АДРЕСА_1 на підставі Ордеру №89531, серії Б, виданого на його ім'я.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що, окрім ОСОБА_2, у квартирі НОМЕР_1 ніхто зареєстрований не був.

Звертаючись з позовом до суду, позивач, як на підставу для задоволення позовних вимог, зокрема в частині визнання наймачем вищевказаної квартири, зазначає, що період з 2002 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 він та ОСОБА_2 проживали однією сім'єю за адресою: АДРЕСА_1, та вели спільне господарство.

Так, відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 106 ЖК України повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому члену сім'ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім'ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено у судовому порядку.

В свою чергу, згідно положень ч.2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Як встановлено пунктом 6 рішення Конституційного суду України від 03.06.1999 року №5-рп/99, до членів сім'ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі-майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.д.

При цьому відповідно до роз'яснень, які містяться в п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року за № 7, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

Як вбачається, на підтвердження обставин проживання однією сім'єю, зокрема наявності спільних витрат та ведення спільного господарства, позивачем було надано до суду копії квитанцій по оплаті ним комунальних послуг, а також копії чеків по оплаті ліків та продуктів харчування.

Однак, в розумінні вищенаведених положень законодавства, надані позивачем квитанції про оплату комунальних послуг жодним чином не підтверджують, як факту спільного проживання, так і факту ведення спільного господарства, адже, як вбачається, оплата за квартиру та комунальні послуги проводилася з розрахунку проживання в ній однієї людини.

Більше того, судом встановлено, що місцем реєстрації проживання позивача, як за життя ОСОБА_2, так і після його смерті, був будинок АДРЕСА_2.

Щодо копії чеків по оплаті ліків та продуктів харчування, слід зазначити, що зі змісту останніх жодним чином не вбачається кому саме купувалися продукти й ліки та за які кошти.

З урахуванням викладеного, судом критично оцінюються й показання свідків щодо сумісного проживання позивача із ОСОБА_2 однією сім'єю, оскільки вони спростовуються встановленими обставинами справи.

Разом з тим, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Також, згідно роз'яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, суд відмовляє в їх задоволенні.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 352, 354, п.п. 15.5 п.15 Розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, Київської міської ради про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання спадкоємця наймачем житлового приміщення.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Повний текст рішення складено 14.12.2018 року.

Суддя: