ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

14 листопада 2018 року

м. Харків

справа № 638/11955/17

провадження № 22ц/818/106/18

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Кругової С.С., Маміної О.В.

за участю секретаря: Плахотнікової І.О.

учасники справи:

заявники - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

3-я особа - Служба у справах дітей Богодухівської районної державної адміністрації Харківської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Богодухівської районної державної адміністрації Харківської області про позбавлення батьківських прав і стягнення аліментів, з апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова, постановлене 25 червня 2018 року, у складі судді Шестака О.І., в залі суду в місті Харків,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 посилаючись на те, що рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 18.01.2016 року та рішенням апеляційного суду Харківської області від 13.04.2016 року ОСОБА_2 був визнаний батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 Мати дитини, рідна сестра позивача - ОСОБА_4, померла ІНФОРМАЦІЯ_5. Розпорядженням Богодухівської районної державної адміністрації Харківської області №341 від 20.10.2014 ОСОБА_1 призначена опікуном над малолітнім ОСОБА_3 Після смерті матері дитина постійно проживає з позивачем і знаходиться на її повному утриманні.

Також зазначає, що з дати встановлення батьківства відповідач всіляко ухиляється від виховання дитини, не зустрічається з сином, не піклується про стан його здоров'я, не турбується про фізичний і духовний розвиток дитини, не надає матеріальної допомоги на утримання, тобто безпричинно не виконує батьківських обов'язків. Крім того, дитина має вроджене захворювання і перебуває під "Д" наглядом в Богодухівській ЦРЛ.

Відповідач офіційно працює продавцем непродовольчих товарів в ФОП ОСОБА_5 в м. Харкові по вул. Руставелі, 6.

Комісія з захисту прав дитини Богодухівської районної державної адміністрації Харківської області вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до його малолітнього сина.

Позивач просила суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1; стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини всіх видів його доходів, але не менше встановленого законом мінімуму в розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 червня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено.

Позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав щодо дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини всіх видів його доходів, але не менше встановленого законом мінімуму в розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 08.08.2017 р.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказує на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права. Зазначає, що посилання позивача на ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків не відповідають дійсності, оскільки він неодноразово приїжджав до сина, цікавився станом його здоров'я, пропонував матеріальну допомогу, добровільно надавав сину грошову допомогу. Звертає увагу суду на те, що на час розгляду вказаної справи ще не був зроблений змінений актовий запис, крім того нове свідоцтво про народження дитини, де апелянт є батьком органами реєстрації актів цивільного стану не видавалось через бездіяльність суб'єкта владних повноважень.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст.ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1, про що зроблений відповідний актовий запис за №3319. Його батьками указані: ОСОБА_6 (батько) і ОСОБА_4 (мати).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_5, про що складений відповідний актовий запис №204.

Розпорядженням Богодухівської районної державної адміністрації Харківської області №341 від 20.10.2014 про призначення опікуна над дитино-сиротою ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1, опікуном над малолітнім ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 Зобов'язано ОСОБА_1 виховувати ОСОБА_3, піклуватися про його здоров'я, психічний стан, фізичний та духовний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечувати його догляд і лікування, створити належні побутові умови і умови для здобуття дитиною повної загальної освіти, вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного згідно з законодавством України; щорічно, в визначені терміни і за вимогою, надавати до служби у справах дітей районної державної адміністрації оновлені документи і інші відомості про підопічного.

Рішенням Богодухівського місцевого суду Харківської області від 31.03.2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково, він визнаний біологічним батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 Зобов'язано Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову №3 Харківського міського управління юстиції внести зміни до актового запису №3319 від 02.08.2008 про народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3, зазначивши батьком дитини ОСОБА_2

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 13.04.2016 року рішення суду першої інстанції змінено. Виключено з другого абзацу резолютивної частини рішення слово «біологічним». Рішення в частині зобов'язання Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову №3 Харківського міського управління юстиції внести зміни до актового запису №3319 від 02.08.2008 року про народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 зазначивши батьком дитини ОСОБА_2 - скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення про відмову ОСОБА_2 у задоволенні цих вимог. В іншій частині рішення залишено без змін.

Отже, рішенням суду ОСОБА_2 визнаний батьком ОСОБА_3

Відповідно до довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №123 від 28.03.2017, виданої КП «Богодухівжитло», ОСОБА_3 проживає разом з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно висновку органу опіки та піклування при Богодухівській районній державній адміністрації від 13 березня 2017 року № 01-31/212 визнано за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження.

Відповідно до вимог ст. 164 СК мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини і інших осіб, які незаконно її утримують, та ін..), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України).

Матеріали справи містять висновок органу опіки та піклування при Богодухівській районній державній адміністрації від 13 березня 2017 року № 01-31/212, яким визнано за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Водночас, згідно ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим і суперечить інтересам дитини.

Колегія суддів вважає, що висновок органу опіки та піклування при Богодухівській районній державній адміністрації від 13 березня 2017 року є недостатньо обґрунтованим, члени комісії дійшли такого висновку за відсутності обґрунтованого підтвердження самовільного, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків, не встановлювали причин, з яких відповідач у достатній мірі не бере участі у вихованні дитини, винна поведінка батька дитини не з'ясована та не підтверджена.

За таких обставин колегія суддів погодитися із зазначеним висновком не може.

Надані позивачем до суду докази не свідчать про злісне ухилення відповідача від виховання дитини, свідоме нехтування ним батьківськими обов'язками, його винну поведінку щодо дитини.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 з 2014 року докладав значних зусиль для визнання його батьківських прав, визначення йому часу для спілкування з дитиною.

В судовому засідання відповідач пояснив, що вимушений був погодитись з тим, що дитина проживає з опікуном, не бажає психологічно травмувати сина та розлучати з тіткою, яка виховує його тривалий час, має з хлопчиком тісний емоційний зв*язок. Не заперечував проти стягнення з нього аліментів. Виказав бажання спілкуватися та виховувати сина.

Враховуючи бажання відповідача підтримувати стосунки з сином, а також те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом для застосування якого відсутні підстави, колегія суддів вважає за необхідне у задоволенні позову в частині позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітнього сина відмовити.

Разом з тим, рішенням суду в частині стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання сина відповідає вимогам закону.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 180 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Оскільки малолітній ОСОБА_3 проживає із ОСОБА_1 та знаходиться на її утриманні, тому правильним є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення аліментів. При цьому розмір аліментів визначений із дотриманням вимог закону.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав, відмовивши в цій частині у задоволенні позовних вимог, а в решті залишити без змін.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 371, 374, п. 4 ч. 3 ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 червня 2018 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав скасувати, у задоволенні цих вимог відмовити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - Н.П.Пилипчук

Судді - С.С. Кругова

О.В. Маміна