Заводський районний суд м. Запоріжжя

Справа № 332/2751/18
Провадження №: 2/332/1342/18
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 листопада 2018 р. Заводський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючого судді Андрюшиної Л.А. за участю секретаря судового засідання Ковтуна В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу №332/2751/18 (провадження №2/332/1342/18) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у праві власності, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та в їх обґрунтування надала суду пояснення, аналогічні викладеним у позові. Додатково зазначила, що її син ОСОБА_2 вже більше року не проживає у її будинку, який він залишив за власним бажанням, забравши свої особисті речі, та оскільки він значиться зареєстрованим у будинку вона не має змоги оформити субсидію. Вона свого сина з будинку не виганяла та він його залишив добровільно,так як став жити самостійним життям із своєю дівчиною. Будь-яких перешкод у користуванні будинком вона синові не чинила, замки не змінювала. Більше року її син не приходив додому, не надає матеріальної допомоги, комунальні платежі він не сплачує, і взагалі вони не підтримують будь-яких стосунків.
Представник позивача адвокат ОСОБА_3, який діє на підставі ордеру на надання правової допомоги серія ЗП № 032069, в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, зазначивши, що відповідач ОСОБА_2 у відповідності до вимог ч.2 ст. 405 ЦК України втратив право користування спірним житлом, оскільки відсутній у ньому без поважних причин понад один рік.
Відповідач ОСОБА_2 повторно в судове засідання не зявився і від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, відзив на позовну заяву він не подав. Про дату, час і місцесудового засідання відповідач був повідомлений своєчасно та належним чином, вустановленому законом порядку шляхом надіслання судової повістки за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку у відповідності до вимог п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України. Положеннями п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України передбачено, що днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до наданої суду інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача ОСОБА_2, останній значиться зареєстрованим за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, на яку й було надіслано судову повістку з повідомленням про дату, час і місце судового засідання, оскільки відповідач не повідомив суду іншої адреси. Конверти було повернуто на адресу суду з проставленням у поштовому повідомленні відмітки про невручення за закінченням строку зберігання. Разом з тим, відповідач повідомлявся своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання у відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, якою передбачено, що відповідач, зареєстроване місце проживання(перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Оголошення про виклик до суду відповідача ОСОБА_2 було опубліковано на офіційному веб-сайті судової влади 01.11.2018року про явку в судове засідання, призначене на 15.11.2018 року.Але, незважаючи на всі передбачені законом заходи щодо повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання, відповідач ОСОБА_2 до суду повторно не з»явився, відзиву на позовну заяву не подав. Разом з тим, на адресу суду поштою надійшло клопотання відповідача ОСОБА_2 від 03.10.2018 року, відповідно до якого відповідач повідомляє суд, що йому відомо про розгляд справи судом, але з»явитися в судове засідання він не має можливості, так як на даний час не проживає у м. Запоріжжя, а тому просить розглянути справу без його участі. З позовом погоджується та просить його задовольнити(а.с.43).
Суд, заслухавши пояснення позивача та представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК України). Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про зхахист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від інших осіб.
Згідно ч.4,5 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.
Відповідно до вимог ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до свідоцтва про право на спадщинуза законом від 26.04.1994 року, виданого державним нотаріусом Першої Запорізької державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за №2-1666, та Договору дарування від 20.09.1995 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за №1812, житловий будинок 122 по вул. Адмірала Ушакова в м. Запоріжжі належить на праві приватної власності ОСОБА_1(а.с.7-8,9). Право власності зареєстровано за позивачем в установленому законом порядку. Таким чином, судом на підставі наданих позивачем допустимих та достовірних доказів встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником спірного будинку, який належить їй на праві приватної власності.
З копії паспорту громадянина України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 вбачається, що вона з 20.01.1998 року значиться зареєстрованою в ІНФОРМАЦІЯ_3(а.с.10-13).
За інформацією Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської радивід 18.09.2018 року № 01-71/8650 місце проживання відповідача ОСОБА_2 з 20.01.1998 року до теперішнього часу зареєстроване за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4(а.с.36).
Згідно до вимог ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім?ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до вимог ч.1 ст. 156 ЖК України та з урахуванням положень ст. 405 ЦК України члени сім?ї власника, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом(ч.2 ст. 405 ЦК України).
Як встановлено в судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 не є ані власником, ані співвласником спірного будинку, договір найму житла з ним не укладався і він, в розумінні ст. 64, 156 ч.4 ЖК України, є лише членом сім»ї власника спірного будинку ОСОБА_1, як її син, який раніше постійно проживав з нею тасаме з цих підстав він був зареєстрований в спірному будинку.
Відповідно до ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 суду пояснив, що позивач ОСОБА_1 є його матір»ю, відповідач ОСОБА_2 є його братом. Із братом він не спілкується, оскільки ОСОБА_2 веде такий спосіб життя, яким він вважає неприйнятним, а саме:брат ніде не працює, раніше виносив з будинку речі, які йому не належать, та здавав їх у ломбард. На теперішній час його брат з липня 2017 року у будинку з матір»ю не проживає, пішов з нього за власною ініціативою. Також йому відомо, що брат, коли проживав у будинку, ніколи не сплачував комунальні послуги. Вважає, що відповідач добровільно пішов з будинку і якщо б мав намір повернутися до нього, він би це зробив. Зараз його мати проживає сама, отримує невелику пенсію, але не має змоги оформити субсидію, оскільки в будинку зареєстрований відповідач.
Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що позивач ОСОБА_4 є її свекрухою, у якої вона періодично буває у гостях. Їй відомо, що другий син позивача відповідач ОСОБА_2 приблизно в липні 2017 року пішов з будинку матері за власним бажанням, оскільки вирішив проживати окремо. Ніяких перешкод у користуванні будинком відповідачу ніхто не чинив. Стосунки із ОСОБА_2 були напружені, оскільки він ніде не працював та іноді виносив речі з будинку, зв*язку з ними вони не підтримують. Також їй відомо, що всі рахунки за комунальні послуги сплачує її свекруха ОСОБА_1 самостійно.
Аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд дійшов до висновку про можливість задоволення позову у повному обсязі та визнання відповідача ОСОБА_2таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням, оскільки, як зазначалося вище, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном та оскільки вважає, що в судовому засіданні достовірно встановлений і підтверджений належними, допустимими та достатніми доказами факт того, що відповідачне проживає без поважних причин у спірному будинку тривалий період часу, а саме понад один рік, не бере участі у витратах, повязаних з утриманням цього житла, оплаті комунальних послуг, що свідчить про те, що відповідач втратив до цього житла будь-який інтерес та не ставиться до цього житла, як до свого постійного місця проживання, так як за весь цей час до будинку не повертався, не намагався у нього вселитися та в ньому не проживав. Матеріали справи не містять доказів створення позивачем перешкод відповідачу у проживанні в спірному будинку, також як і не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що між позивачем і відповідачем виникали конфлікти, внаслідок яких останній змушений буй виселитися зі спірного житла. Таким чином, всі вище зазначені дії відповідача ОСОБА_2 свідчать про те, що він втратив інтерес до цього житлового приміщення і не ставиться до нього, як до свого постійного місця проживання, у зв»язку з чим він може бути визнаний таким, що втратив право користування ним.
При цьому, при вирішенні спору по суті суд враховує вимоги ст.ст.12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач жодного разу в судове засідання не зявився, не скористався своїми процесуальними правами учасника справи, не надав відзиву на позов та не надав суду жодних доказів, якщо у нього такі малися, що спростовують доводи позивача і надані ним докази в обґрунтування позовних вимог, а навпаки від нього надійшлоклопотаннявідповідно до змісту якого, він з позовом погоджується та просить його задовольнити. Таким чином, суд, на підставі наявних у справі доказів, прийшов до переконання про можливість задоволення позову у повному обсязі, враховуючи позицію відповідача, викладену ним у клопотанні, яке надійшло поштою до суду, про визнання позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 9, 150,156 ЖК України, ст. 317, 319, 386, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 4,5,12, 81, 83, 89, 259, 263-265, 268,274 ЦПК України, суд ,-
Позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5. Ушакова, буд. 122, реєстраційний номер облікової катки платника податків НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_6, реєстраційний номер облікової катки платника податків НОМЕР_2) про усунення перешкод у праві власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити у повному обсязі.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: м. Запоріжжя, вулиця Адм. Ушакова, будинок 122.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду або через Заводський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідкам апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 20.11.2018 року.

Суддя Андрюшина Л.А.