Провадження № 2/522/3702/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2018 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді Чернявської Л.М.

При секретарі судового засідання Ткаченко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання договору купівлі продажу недійсним, скасування реєстрації права власності та витребування майна із чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась 17 липня 2017 року до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 29 червня 2017 року між продавцем ОСОБА_3 та покупцем ОСОБА_5; скасувати реєстрацію права власності на нерухоме майно; витребувати майно із чужого незаконного володіння, а саме зобов'язати ОСОБА_5 повернути ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_2.

Позивач посилається на ст.ст. 11, 16, 202-203, 213, 215-216, 229, 230, 526, 545, 635, 637, 657 ЦК України та мотивує свої вимог тим, що вказаний договір укладений щодо майна, яке є спірним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_3, в зв?язку з наявністю в Приморському районному суді м. Одеси спору щодо усунення перешкод ОСОБА_1 у користуванні квартирою №55 у будинку №8 по вул. Скиданівській в м. Одесі шляхом вселення та спору ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя. При цьому, укладаючи спірний договір ОСОБА_3 не проінформував приватного нотаріуса ОСОБА_4, яка посвідчувала даний договір, про існування такого спору. Крім того, вказаний договір порушує права неповнолітніх дітей, які мешкають в квартирі.

Провадження у справі відкрито 27 липня 2017 року.

07 листопада 2017 року представником ОСОБА_3 подані заперечення на позов, в яких представник відповідача позов не визнає повністю, зазначає, що не вбачається можливим встановити, в чому саме полягає порушення прав Позивача по справі, що, в свою чергу, може призвести до визнання недійсним оскаржуваного правочину, адже квартира № 55, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Скидановська, б. 8, не є обєктом спільної сумісної власності, оскільки була придбана до реєстрації позивачем шлюбу з відповідачем, також згідно довідки про склад сімї зареєстрованими в квартирі № 55, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Скидановська, б. 8, є ОСОБА_1 та ОСОБА_3, тож оскаржуваним правочином не були жодним чином порушені права малолітніх дітей.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 позов підтримала, просила задовольнити повністю. При цьому вона підтвердила те, що станом на дату розгляду справи право власності позивачки на спірну квартиру відсутнє, а його наявність в минулому не підтверджена жодним рішенням суду, позивачка та діти в квартирі не проживають.

Однак, представник позивача послалась на те, що відповідно до положень ст.ст. 215, 216, 229, 526, 635, 657 ЦК України, позов має бути задоволеним.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечувала проти позову, просила відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що будь-яких законних підстав для задоволення позову не має, а витребування майна на користь особи, яка не є власником цього майна взагалі суперечить принципам регулювання цивільних правовідносин.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засіданні не з?явився, про поважність причин неявки суд не повідомив.

Третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 в судове засіданні не з?явилася надала суду заяву про слухання справи за її відсутності.

Суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 29.06.2017 року ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_5 купив квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до п.1.2 Договору квартира, що відчужується належить продавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_8 25.10.2007 року за реєстровим № 3382.

ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 08.10.2011 року по 30.03.2017 року.

Відповідно до положень п.1 ч.1 ст. 57 СК України, майно є особистою приватною власністю дружини, чоловіка, якщо вона набуде до шлюбу.

Тобто, квартира АДРЕСА_1 відповідно до положень норм сімейного законодавства України на дату укладення спірного договору купівлі-продажу була особистою приватною власністю ОСОБА_3

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 відмовлено у визнанні вказаної квартири спільним майном подружжя, про що суду повідомили представники сторін.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

За таких обставин, суд вважає, що ОСОБА_3 як власник квартири АДРЕСА_1 станом на 29.06.2017 року мав законне право на укладення з ОСОБА_2 договору купівлі-продажу даної квартири, без будь-якого додаткового погодження третіх осіб на здійснення такого правочину.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Відповідно до ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Сторона, яка своєю необережною поведінкою сприяла помилці, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Таким чином, суд встановив, що позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, посилається на загальні підстави недійсності правочину, виконання зобов?язань та визначення форми договору купівіл-продажу, не наводить суду будь-яких обставин порушення ОСОБА_3 вказаних норм закону та прав позивачки.

При цьому, посилання позивача не те, що ОСОБА_3, укладаючи спірний договір купівлі-продажу, увів в оману приватного нотаріуса ОСОБА_4, приховавши наявність спору щодо об?єкту правочину, суд вважає безпідставним, так як п. 3.2 Договору містить підтвердження того, що продавець свідчить про не перебування відчужуваного майна «в спорі та під заставою, забороною, арештом», тобто перебування майна в спорі, який потягнув за собою певне його обтяження (заставу, арешт чи інше), чого в даному випадку судом не встановлено.

Щодо позовних вимог про витребування майна, то відповідно до ст. 387 ЦК України, тільки власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, але ОСОБА_1 не підтвердила своє право власності на спірне майно, а отже не може ставити питання про його витребування.

За таких обставин, суд доходить висновку про необґрунтованість та надуманість вимог позивача і відмовляє у їх задоволенні повністю.

Керуючись ст.ст. 319, 387 ЦК України, ст. 57 СК України, ст. 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за адресою: Молдова, АДРЕСА_3) до ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1), ОСОБА_3 (зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1), третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання договору купівлі продажу недійсним, скасування реєстрації права власності та витребування майна із чужого незаконного володіння, а саме позовних вимог: визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 29 червня 2017 року між продавцем ОСОБА_3 та покупцем ОСОБА_5; скасувати реєстрацію права власності на нерухоме майно; витребувати майно із чужого незаконного володіння, а саме зобов'язати ОСОБА_5 повернути ОСОБА_3 квартиру №55 у будинку № 8 по вул. Скиданівській у м.Одесі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 21 грудня 2018 року.

Суддя Л.М. Чернявська

17.12.2018