КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/375/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2018 року місто Київ

справа №755/18018/17

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Волошина В.Р.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача публічного акціонерного банку «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 березня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Гончарука В.П., у справі за позовом публічного акціонерного банку «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рогача Вадима Вікторовича про зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив зобов'язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рогача В.В. поновити запис про обтяження - запис про іпотеку №4749468 та запис про обтяження №4749535.

В мотивування вимог посилався на те, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем В.В. прийнято рішення від 29 червня 2017 року за №71/02-31 про відмову у реєстрації іпотеки та накладення заборони відчуження нежитлового приміщення підвалу №1-5, 1-го поверху №1-13 в літ. «Б-1», розташоване за адресою: місто Харків, вул. Червоноармійська, 11, загальною площею 759,9 кв.м, у зв'язку з тим, що право власності на даний об'єкт зареєстровано за іншим підприємством, ніж те, що вказано в договорі іпотеки та рішенні Господарського суду Харківської області від 22 жовтня 2015 року про визнання нікчемним договору про розірвання іпотечного договору.

Вказував, що він вважає такі дії відповідача неправомірними.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 26 березня 2018 року у задоволенні позову ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції позивач ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, а також невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати рішення суду та постановити нове про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував, що судом першої інстанції не було враховано те, що якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення. За таких умов у разі визнання нікчемним договору про розірвання іпотечного договору, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису в Державному реєстрі іпотек, який виключено на підставі незаконного договору про розірвання договору іпотеки, оскільки відпала підстава виключення цього запису.

Зазначав, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до інші особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Посилався на те, що станом на теперішній час іпотечний договір є чинним та діючим тому, підстави для зняття заборони на відчуження майна, передбачені пунктом 5 глави 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22 лютого 2012 року за №296/5 відсутні.

Відзиву на апеляційну скаргу позивача ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до апеляційного суду від відповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рогача В.В. не надійшло.

Сторони у судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені. Від відповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рогача В.В. на адресу суду надійшла заява, в якій останній просив розглядати справу у його відсутності.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, які не з'явилися у судове засідання відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з вказаний висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 01 серпня 2007 року між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ТОВ «Слобожанський» укладено кредитний договір №332, відповідно до якого кредитодавець надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у розмірі 2700000 доларів США, з кінцевим терміном повернення 01 серпня 2012 року включно, з відсотковою ставкою 14% річних.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 21 травня 2010 року між ТОВ «АЙКОН» та ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» було укладено іпотечний договір №332/1, відповідно до умов якого іпотекодавець з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення підвалу №1-5, 1-го поверху №1-13 в літ. «Б-1» розташоване за адресою: місто Харків, вул. Червоноармійська, 11, загальною площею 759,9 кв.м.

Як зазначено позивачем у позовній заяві, 21 лютого 2014 року між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ТОВ «АЙКОН» укладено договір про розірвання іпотечного договору №332/1, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Тимченко Т.В. 21 травня 2010 року за реєстровим №1086.

Вказаний договір про розірвання іпотечного договору посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Тимченко Т.В. 21 лютого 2014 року та зареєстровано в реєстрі за №316.

22 жовтня 2015 року Господарським судом Харківської області визнано нікчемним договір про розірвання іпотечного договору №332/1 від 21 травня 2010 року за реєстровим №1086, укладений 21 лютого 2014 року між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» як іпотекодержателем та ТОВ «АЙКОН» як іпотекодавцем, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Тимченко Т.В. і зареєстрованого в реєстрі за №316.

20 червня 2017 року ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рогача В.В. для реєстрації іпотеки та заборони відчуження нежитлового приміщення підвалу №1-5, 1-ого поверху №1-13 в літ. «Б-1», розташованого за адресою: місто Харків, вул. Червоноармійська, 11, загальною площею 759,9 кв.м.

За результатами розгляду заяви приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем В.В. було сформовано відомості за результатом пошуку інформації №91118183 від 04 липня 2017 року та встановлено, що право власності на даний об'єкт нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано за іншим підприємством, ніж тим що вказане в договорі іпотеки та рішенні Господарського суду Харківської області від 22 жовтня 2015 року про визнання нікчемним договору про розірвання іпотечного договору у справі 922/5194/1, а саме за ТОВ «ТРАНС-РЕГІОН-АВТО».

29 червня 2017 року за зверненням ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем В.В. було прийнято постанову про відмову у реєстрації іпотеки та заборони відчуження нерухомого майна, у зв'язку з тим, що право власності на об'єкт нерухомого майна, а саме: нежитлові приміщення підвалу №1-5, 1-го поверху №1-13 в літ. «Б-1» розташоване за адресою: місто Харків, вул. Червоноармійська, 11, загальною площею 759,9 кв.м. зареєстровано за іншим власником.

Звертаючись до суду з позовом позивач посилався на те, що якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення, за таких умов у разі визнання нікчемним договору про розірвання іпотечного договору, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису в Державному реєстрі іпотек, який виключено на підставі незаконного договору про розірвання договору іпотеки, оскільки відпала підстава виключення цього запису.

Тому вважає, що запис про іпотеку №4749468 та запис про обтяження 34749535 повинні бути поновлені в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч.1 ст.575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно з ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (ст.3 Закону України «Про іпотеку»).

Положеннями ст.33 вказаного Закону передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з ст.36 Закону сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Відповідно до ст.37 вищевказаного Закону іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Право власності підлягає державній реєстрації (п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Нотаріус відповідно до п.2 ч.1 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є державним реєстратором.

Державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації (ч.3 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Згідно з п.п.1.1, п.2, п.п.4.1 Глави 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року нотаріус накладає заборону щодо відчуження житлового будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна, майнових прав на нерухоме майно і транспортних засобів, що підлягають державній реєстрації, за місцезнаходженням (місцем реєстрації) цього майна або за місцезнаходженням (місцем реєстрації) однієї із сторін правочину, в зв'язку з яким накладається заборона.

Заборона відчуження майна накладається за повідомленням установи банку, підприємства чи організації про видачу громадянину позики (кредиту) на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю житлового будинку (квартири).

Накладання заборони щодо відчуження майна реєструється нотаріусами в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій та реєстрі для реєстрації заборон відчуження нерухомого та рухомого майна, арештів, накладених на майно судами, слідчими органами, і реєстрації зняття таких заборон та арештів. Про накладені заборони щодо відчуження робиться запис в Алфавітній книзі обліку реєстрації заборон відчуження нерухомого та рухомого майна, а також арештів, накладених на таке майно судами, слідчими органами, і реєстрації зняття таких заборон та арештів.

Разом з тим, як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 04 липня 2017 року №91118183, власником нежитлового приміщення підвалу №1-5, 1-го поверху №1-13 в літ. «Б-1», розташоване за адресою: місто Харків, вул. Червоноармійська, 11, загальною площею 759,9 кв.м. є ТОВ «Транс-Регіон-Авто», а не ТОВ «АЙКОН», яке зазначено у договорі іпотеки від 21 травня 2010 року №332/1.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Оскарження відмови у вчиненні нотаріальної дії можливе, якщо особа вважає, що нотаріус безпідставно (неправомірно) відмовив у вчиненні нотаріальної дії, порушивши тим самим покладений на нього обов'язок щодо вчинення нотаріальних дій. У такому разі оскаржується постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій повинні обов'язково обґрунтовуватися причини такої відмови.

При оскарженні в судовому порядку відмови у вчиненні нотаріальних дій предмет доведення повинен визначатися з урахуванням підстав відмови у вчиненні нотаріальних дій, передбачених ст.49 Закону України «Про нотаріат» №3425-ХІІ, оскільки від встановлення або невстановлення перелічених обставин залежить висновок про законність та обґрунтованість відмови у вчиненні нотаріальної дії.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив зобов'язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рогача В.В. поновити запис про обтяження - запис про іпотеку №4749468 та запис про обтяження №4749535.

Разом з тим, вимог про оскарження постанови приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рогача В.В. про відмову у реєстрації іпотеки та заборони відчуження нерухомого майна від 29 червня 2017 року №71/02-31 позивачем не заявлялося.

Також, позивачем відповідно до вимог ст.50 Закону України «Про нотаріат» не оскаржувалася відмова у вчиненні нотаріальної дії та відповідно позивачем не надано рішення, яким би було встановлено неправомірність дій приватного нотаріуса.

Обов'язок доказування та подання доказів згідно з ст.81 ЦПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Згідно з ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог є законним і обґрунтованим, відповідає обставинам справи та положенням матеріального закону.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для задоволення позову.

В апеляційній скарзі апелянтом не наведено доводів, які б спростували висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, судова колегія приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення та залишення без змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача публічного акціонерного банку «Всеукраїнський Акціонерний Банк» - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 березня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 15 листопада 2018 року.

Головуючий:

Судді: