Справа № 522/8584/18
Провадження № 2/522/6477/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАІНИ

17 грудня 2018 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси, у складі :

головуючого - судді Науменко А.В.

за участю секретаря Полегенького В.С.,

розглянувши у загальному позовному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області», ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про визнання дій протиправними та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И В:

17 травня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду міста Одеси з позовом до Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області», ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про визнання дій протиправними та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_1, яку успадкував після своєї матері, ОСОБА_3, яка померла 05 серпня 2010 року. Вказана квартира була придбана ОСОБА_3 на підставі Договору купівлі-продажу 23 березня 2007 року.

У березні 2018 року до квартири Позивача прийшли невідомі йому раніше особи та почали вимагати негайно звільнити квартиру, мотивуючи свої вимоги тим, що квартира належить ТОВ «Кей-Колект». Під впливом тиску фактично Позивача було виселено з належної йому квартири. В наступному Позивачу стало відомо, що 12 січня 2018 року Державний реєстратор Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» ОСОБА_4, прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 39636018 від 12.02.2018 року, згідно до якого новим власником спірної квартири, на підставі договору іпотеки, стало ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ». При цьому, позивачу не було відомо, що квартира знаходилась в іпотеці.

Позивач вважає, що вищевказана державна реєстрація права власності на його квартиру за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» є незаконною, протиправною та підлягає скасуванню, оскільки для такої реєстрації в дійсності були відсутні правові підстави. Позивач просить суд визнати ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» таким, що втратило право вимоги до спадкоємців ОСОБА_3, визнати незаконним Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 39636018 від 12.02.2018 року, прийняте Державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» ОСОБА_4, скасувати запис про державну реєстрацію права власності на обєкт нерухомого майна за реєстраційним номером 101 квартиру, загальною площею 29,3 кв.м., житловою площею 18,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2, за ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ».

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10 липня 2018 року задоволено клопотання представника позивача та витребувано від Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради належним чином завірену копію документів реєстраційної справи №101 на обєкт нерухомого майна - квартира АДРЕСА_3.

14.09.2018 року до Приморського районного суду м.Одеси від Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради надійшли копія реєстраційної справи №101 та скан-копії документів з реєстраційної справи № 101.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2018 року закрито підготовче засідання по цивільній справ та призначено справу до судового розгляду по суті на 15 годин 00 хвилин «22» листопада 2018 року.

Представник Позивача в судове засідання зявився, позов підтримав у повному обсязі, зазначив, що оскільки зі смертю боржника зобовязання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обовязку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. Вважає, що так само не може застосовуватись і іпотечне застереження.

Відповідач ОСОБА_5 підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» в судове засідання явку представника не забезпечили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, будь яких заяв чи клопотань до суду не надходило.

Відповідач ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» своїм правом на подання відзиву не скористався, будь яких доказів до суду не надав. Представник ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» в судове засідання зявився, надав суду пояснення, що проти позову заперечують у повному обсязі, вказав на те, що ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» відповідно до вимог законодавства було надано державному реєстратору усі необхідні документи, а тому державна реєстрація права власності на спірну квартиру за ТОВ «Кей-Колект» є правомірною і не може бути скасована з підстав, викладених у позові.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи та наявні у ній документи, приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 23 березня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6, мати позивача, ОСОБА_3, придбала у приватну особисту власність квартиру під номером № 13 (тринадцять) у будинку № 6 (шість) по вулиці Новоберегова у місті Одеса, Одеської області, Право власності було зареєстроване ОСОБА_5 підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» від 29.03.2007 року за номером запису: 986 в книзі: 570пр-109.

Також, 23 березня 2007 року між ОСОБА_3 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» було укладено Договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого ОСОБА_3 отримала кредит в іноземній валюті в сумі 60 000 (шістдесят тисяч) доларів США 00 центів, строком до 23 березня 2028 року.

В забезпечення виконання зобовязань за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 23.03.2007 р., ОСОБА_3 на підставі Договору Іпотеки від 23 березня 2007 року, посвідченого Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6, було передано в іпотеку нерухоме майно однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_4.

05 серпня 2010 року ОСОБА_3 померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, виданим Першим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції (серія 1-ЖД № 226454) від 06 серпня 2010 року.

Згідно відомостей з Державного реєстру іпотек, 13 серпня 2012 року на підставі Договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, 5207-5208, від 12.12.2011 р., посвідченим Приватним нотаріусом ОСОБА_7, іпотекодержателем за Договором Іпотеки від 23 березня 2007 року, щодо обєкту обтяження квартири за адресою: АДРЕСА_4, зареєстровано ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект».

З Інформаційної довідки № 118664142 від 27.03.2018 р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, вбачається, що 12 січня 2018 року Державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» ОСОБА_4 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 39636018 від 12.02.2018 року згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 на нового власника ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект». Вбачається що підставою виникнення права власності є: Вимога, серія та номер: б/н виданий 05.12.2016 р., видавник ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ»; Договір іпотеки, серія та номер: Д-161, виданий 23.12.2007 р., видавник: ОСОБА_6, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу; Рекомендоване повідомлення, серія та номер: 351, виданий 21.12.2016 р., видавник: Укрпошта.

В матеріалах витребуваної судом реєстраційної справи №101 міститься копія Вимоги про усунення порушень основного зобовязання б/н від 05.12.2016 р., адресована ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_5, з якої вбачається, що ТОВ «Кей-Колект» придбало право вимоги заборгованості по Кредитному договору №0 від 23.03.2007 р., на підставі договору факторингу №1 від 12.12.2011 р., у звязку із чим вимагає від ОСОБА_3 сплатити борг за вказаним договором у розмірі 95 913,33 USD. Також, матеріали реєстраційної справи містять копію Рекомендованого повідомлення про вручення від 05.12.2016 р. за №351, з відміткою та підписом про отримання адресатом.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК У країни за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526 ЦК У країни зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог , що звичайно ставляться.

Згідно ст. 612 ЦК У країни боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 № 898-IV, іпотека - вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки врегульовано Розділом V Закону про іпотеку.

З положень ст. 33 Закону про іпотеку вбачається, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно до ст. 35 Закону про іпотеку, У разі порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобовязань, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідно до ст. 36 Закону про іпотеку, Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно до ст. 37 Закону про іпотеку, Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання.

Згідно до статей 1216, 1218 Цивільного кодексу України Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1, 3 та 4 ст. 1268 ЦК України, Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. […] Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. […] Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 цього Кодексу «Оформлення права на спадщину»).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим обєктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обовязком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора.

Оскільки зі смертю позичальника зобов'язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред'явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Тобто, стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред'явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов'язань, забезпечених іпотекою.

Наведене узгоджується з висновками, викладеними у Постанові ОСОБА_8 Верховного Суду від 17 квітня 2018 року по справі № 522/407/15-ц.

Як вбачається із Довідки вих.№387 від 20.03.2018 р., затвердженої Керівником житлово-експлуатаційної організації, позивач з 08.09.2006 року зареєстрований у квартирі за адресою: АДРЕСА_5, особовий рахунок відкрито на ОСОБА_3, яка померла 05.08.2010 р., крім того, на момент смерті ОСОБА_3, позивач був неповнолітнім, а тому є таким, що прийняв спадщину після померлої.

Судом було встановлено, що вимога б/н від 05.12.2016 р. про усунення порушень основного зобовязання за кредитним договором №0 від 23.03.2007 р. була адресована саме померлій 05.08.2010 року ОСОБА_3, тобто позичальнику, а не її спадкоємцям. Таким чином, Відповідачем не було дотримано порядку, передбаченого ст. 1281 ЦК України.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що за даних обставин, у ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» не було підстав для визнання за собою права власності на предмет іпотеки - квартиру за адресою: АДРЕСА_5, на підставі іпотечного застереження, що міститься у Договорі Іпотеки від 23.03.2007 р., укладеного з ОСОБА_3, у звязку з непредявленням вимог до спадкоємців померлої ОСОБА_3.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання незаконним Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 39636018 від 12.02.2018 року, прийняте Державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» ОСОБА_4 та скасування запису про державну реєстрацію права власності на обєкт нерухомого майна за реєстраційним номером 101, підлягають задоволенню.

При цьому доводи представника відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», щодо виконання останнім, як іпотекодержателем, вимог законодавства для проведення державної реєстрації права власності на підставі іпотечного застереження та подано належні документи, суд вважає неприйнятними з огляду на наступне.

Подані державному реєстратору документи ТОВ «Кей-Колект», а саме вимога б/н від 05.12.2016 р. про усунення порушень основного зобовязання за кредитним договором №0 від 23.03.2007 р. та Рекомендоване повідомлення про вручення від 21.12.2016 р. за №351, не мають в даному випадку правового значення для застосування положень статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку», оскільки по-перше, адресовані спадкодавцю, що помер, а не спадкоємцям, по-друге, порядок задоволення спадкоємцями вимог кредиторів спадкодавця, в тому числі забезпечених іпотекою, регламентовано статтями 1281, 1282 ЦК України, вимоги яких не були дотриманні ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект».

Також суд приймає довод представника позивача, що рекомендоване повідомлення датоване 21.12.2016 з підписом від імені ОСОБА_3 є сумнівним та не належним доказом, тому як остання померла 05.08.2010 року.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що ч.2 ст. 37 Закону У країни «Про іпотеку» визначено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності н а предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Проте, з матеріалів реєстраційної справи вбачається, що для проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки відповідна оцінка вартості предмету іпотеки не надавалась.

Також, суд вважає за необхідне надати оцінку доводам позивача, викладеним у позовній заяві, щодо прийняття оскаржуваного рішення всупереч заборони стягнення майна наданого в забезпечення кредитів в іноземній валюті.

Так, Відповідно до п. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 № 1304-VII, - Протягом дії цього Закону:

1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку;

Згідно до п. 4 вищевказаного Закону, Протягом його дії інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Установлений Законом України від 03 червня 2014 року N 1304-VII, мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє його примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не має у власності іншого житла, окрім спірної квартири, яка має загальну площу 29.3 кв.м., з яких житлова площа 18.1 кв.м. та передана в іпотеку в забезпечення саме споживчого кредиту, а отже, суд приходить до висновку що реєстрація права власності на предмет іпотеки за ТОВ «Кей-Колект» була проведена в порушення вимог договору про іпотеку та вимог діючого законодавства, зокрема ст.ст. 35, 37 Закону У країни «Про іпотеку», ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»

Щодо позовної вимоги про визнання відповідача ТОВ «Кей-Колект» таким, що втратив право вимоги до спадкоємців ОСОБА_3, суд враховує, що порядок предявлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців визначено ст. 1281 ЦК України, згідно до якої, 1. Спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. 2. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. 3. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. 4. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

В матеріалах справи не встановлено, а позивачем не було доведено того, що ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» дійсно було пропущено строки, визначені статтею 1281 ЦК України, щодо предявлення вимог за Кредитним договором №0 від 23.03.2007 р., зокрема і те, що ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» було повідомлено про смерть та про про відкриття спадщини після ОСОБА_3, у звязку з чим суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 612, 1054 ЦК України, ст.ст. 33, 35, 36, 37 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 2, 10, 11, 19, 26, 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, ст.ст. 1, 3 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», ст.ст. 2, 4, 5, 10, 11, 12, 76-80, 141, 158, 223, 258, 259, 263-268, 274-279 ЦПК України, суд

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76,77, 141, 259, 263, 264, 265, 268,272,273 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області», ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про визнання дій протиправними та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно задовольнити частково.

Визнати незаконним Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 39636018 від 12.02.2018 року, прийняте Державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» ОСОБА_4, на підставі якого за ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ», (ЄДРПОУ: 37825968, адреса: 04080, місто Київ, вулиця Кирилівська, будинок № 69), було зареєстровано право власності на об'єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 101 - квартиру, загальною площею: 29,3 кв.м., житловою площею: 18,1 кв.м., за адресою: Одеська область, місто Одеса, вулиця Новоберегова, будинок № 6 (шість)АДРЕСА_6 (тринадцять);

Скасувати запис про державну реєстрацію права власності на обєкт нерухомого майна за реєстраційним номером 101 - квартиру, загальною площею: 29,3 кв.м., житловою площею: 18,1 кв.м., за адресою: Одеська область, місто Одеса, вулиця Новоберегова, будинок № 6 (шість)АДРЕСА_6 (тринадцять) за ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ», (, адреса: 04080, місто Київ, вулиця Кирилівська, будинок № 69), здійснену на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 39636018 від 12.02.2018 року, прийняте Державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» ОСОБА_4.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлений 20 грудня 2018 року.

Суддя А.В. Науменко

17.12.18