Справа № 750/8158/18
Провадження № 2/750/2091/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2018 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова в складі:

судді Карапута Л.В.,

секретаря Пишенко М.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області ОСОБА_2, представника Державної казначейської служби України ОСОБА_3, прокурора Бабича Є.А.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

08.08.2018 позивач звернувся до суду з позовом та просив стягнути у відшкодування матеріальної шкоди за рахунок Державного бюджету України 39713 грн. 76 коп. шляхом безспірного списання коштів Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку України та стягнути у відшкодування моральної шкоди за рахунок Державного бюджету України в розмірі 7942 грн. 75 коп. шляхом безспірного списання коштів Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку України.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та наполягав на задоволенні, в судовому засіданні пояснив, що неправомірність дій відповідачів та державного виконавця щодо невиконання рішення суду не оскаржувались.

Представники відповідачів у задоволенні позову просили відмовити із підстав, вказаних у відзиві.

Прокурор просив відмовити в задоволенні позову.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав.

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 листопада 2017 року позов ОСОБА_4 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання бездіяльності неправомірною та зобовязання вчинити певні дії, задоволено. Визнано бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо не проведення перерахунку ОСОБА_4 пенсії з 1 січня 2016 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» № 900 від 23 грудня 2015 року, ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанов Кабінету Міністрів України № 988 від 11 листопада 2015 року «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» протиправною. Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області провести ОСОБА_4 перерахунок та виплату пенсії відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» № 900 від 23 грудня 2015 року, ст.63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанов Кабінету Міністрів України № 988 від 11 листопада 2015 року «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», починаючи з 01.01.2016 року. згідно наданої довідки №101/01089, № від 29.04.2017 року.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 30.01.2018 вказану постанову залишено без змін.

15.06.2018 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області відкрито виконавче провадження № 56615170 та винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с.16).

Листом від 26.06.2018 № 8099/03 ГУПФУ в Чернігівській області повідомило Відділ примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, що перерахунок пенсії ОСОБА_4 здійснено. Сума пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 складає 39713 грн. 76 коп. та буде виплачена після надходження коштів з Державного бюджету України (а.с.17-18).

Позивач 11.03.2018 звернувся до управління із заявою про виплату заборгованості (а.с.21).

Листом від 04.04.2018 № 2372/01/Д-12 управління вказало, що перерахунок буде здійснено відповідно до вимог Постанови КМУ від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».

Відповідно до ст. 25 Бюджетного кодексу України Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Згідно з ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа звільняється від відповідальності, якщо доведе, що шкода завдана не з її вини.

Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 Цивільного кодексу України необхідно довести такі факти:

а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії;

б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоровя тощо).

в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди;

г) вина завданої шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Відшкодування моральної шкоди передбачене ст. 23 Цивільного кодексу України та регулюється главою 82 цього Кодексу.

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені статтею 1167 Цивільного кодексу України.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративні стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до вимог постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4, спори про відшкодування заподіяної фізичній та юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено законами України.

Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Крім того, обов'язковому з'ясуванню підлягають: характер правовідносин сторін; встановити, якими правовими нормами вони регулюються; чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин.

Розмір визначений позивачем на суму 39713,76 грн. є сумою нарахованої пенсії, яка підлягає виплаті позивачу в порядку виконання постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 листопада 2017 року, відтак не є збитками в розумінні статті 22 Цивільного кодексу України.

Крім того, постанова Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 листопада 2017 року знаходиться на виконанні у відділі примусового виконання рішень суду та частково виконана, оскільки головним управлінням проведений перерахунок пенсії, визнаний розмір та нарахована доплата, а тому стягнення заявленої позивачем суми у даному спорі є подвійною відповідальністю за одне і теж зобов'язання.

Вини головного управління, як юридичної особи перед позивачем у судовому засіданні не встановлено та не встановлювалось неправомірність дій останнього.

Казначейство діє відповідно до повноважень та компетенції, визначених, зокрема, Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 215.

Відповідно до пункту 2 Положення, Казначейство у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства фінансів України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України і Міністра фінансів України,

Згідно з Положенням, Казначейство забезпечує казначейське обслуговування державного та місцевих бюджетів на основі ведення єдиного казначейського рахунка та управління наявними фінансовими ресурсами, що ним обліковуються. Казначейство є юридичною особою, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням.

Казначейство виступає від власного імені, самостійно відповідає за власними зобов'язаннями і є окремим учасником цивільних відносин відповідно до частини 1 статті 2 ЦК України.

Казначейство не порушувало прав та інтересів позивача, не вступало у правовідносини з ним.

Таким чином, збитки у вигляді недоотриманих сум пенсії, заявлені позивачем, не можуть бути відшкодовані в порядку ст. 25 Бюджетного кодексу України за рахунок коштів державного бюджету, оскільки не належать до складу реальних збитків.

Законом України № 2262 від 09.04.1992р. «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», згідно якого позивачу призначена і виплачується пенсія, не передбачено відшкодування моральної шкоди.

Позивач не довів суду, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань з боку відповідача.

Моральні страждання, як правило, виявляються у відчуттях страху, сорому, приниження, а також в інших, несприятливих для людини в психологічному аспекті, переживаннях, пов'язаних із втратою близьких, роботи, розкриттям лікарської таємниці, неможливістю продовжувати активне громадське життя, з обмеженням або позбавленням яких-небудь прав громадян тощо.

Позивач не надає доказів про те, що головне управління своїми діями завдало страждання. Також, позивач жодним чином не обґрунтовує визначену суму моральної шкоди.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_4 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 141, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

в задоволенні позову ОСОБА_4 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст складено 21.12.2018.

Суддя Л.В. Карапута