№ 336/2785/17
пр. № 2/336/95/2018
РІШЕННЯ

Іменем України

26 квітня 2018 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Дацюк О.І., при секретарі Скибі О.Б., за участі позивача ОСОБА_1, представника позивача адвоката ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача адвоката ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок ушкодження здоровя,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_3, вказавши, що 05.09.2016 року приблизно о 17.00 годині ОСОБА_3 зайшла до магазину «Зоологія» з собакою породи Акіта, де ОСОБА_1 працює продавцем. Собака був без намордника та напав на ОСОБА_1, покусавши позивачку та спричинивши їй забій бокової поверхні черевної стінки зліва, який кваліфікується як легке тілесне ушкодження, а також численні рани правого плеча та передпліччя з наступним розвитком нейропатії поверхневої гілки правого променевого нерву, які кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, які потягли за собою довготривалий розлад здоровя. внаслідок отриманих травм ОСОБА_1 проходила лікування протягом 26 днів, зазначала фізичного болю, а також моральних страждань, які викликані тим, що позивач злякалась нападу, перенесла депресію, має поганий сон та постійний стрес від понівечення тіла, була вимушена змінити спосіб життя. Крім того, при нападі собаки була присутні неповнолітня донька позивача, яка також злякалась та отримала стрес.

По суті позовних вимог позивач просила стягнути з відповідача на відшкодування матеріальної шкоди 1615,09 гривень, а на відшкодування моральної шкоди 5000 гривень.

В судовому засіданні позивач та її представник наполягали на позові з зазначених підстав. Позивачка додатково зазначила, що 05.09.2016 року до магазину, де вона працювала на той час продавцем, зайшла ОСОБА_3 з дорослою собакою породи «американська акіта». Собака не проявляв агресії, поводився спокійно. ОСОБА_3 попросила надати їй амуніцію для собаки та почала її одягати, але робила це неправильно, тому ОСОБА_1 вирішила їй допомогти та підійшла до них, але собака зненацька накинувся на неї та декілька разів вкусив за праве плече та передпліччя, після чого ОСОБА_3 собаку відтягла. Далі викликали швидку медичну допомогу та ОСОБА_1 була наджана перша допомога. Потім ОСОБА_1 тривалий час лікувалась, оскільки окрім травм, було виявлено, що пошкоджено нерв, а внаслідок нападу позивач боїться собак та не могла продовжувати роботу в магазині, тому була вимушена звільнитись. Щодо витрат на лікування, ОСОБА_1 стверджувала, що усі препарати та інші медичні товари придбавались нею за призначенням лікарів, за виключенням екзодерилу.

Відповідач та ї представник проти позову заперечували, вказуючи, що ОСОБА_1 сама спровокувала напад собаки, тому немає підстав для відшкодування їй шкоди. Крім того, на думку представника відповідача, позов заявлений до неналежної особи, адже належними відповідача можуть бути працедавець ОСОБА_1, адже це травма, яка отримана під час роботи, або власник собаки, яким є син ОСОБА_3 Також відповідач та її представник вказували на те, що позивачем не доведено факту того, що усі препарати, що вона придбавала, насправді були придбані за призначенням лікарів, оскільки медичними документами це не підтверджено. Також відповідач та її представник вказували на недоведеність спричинення позивачеві моральної шкоди, а також несправедливість суми, яку просить позивач, обсягу моральних страждань.

Під час розгляду справи судом вирішувались клопотання про витребування та долучення письмових доказів.

При вивченні письмових доказів судом встановлено наступне.

Актом проведення розслідування нещасного випадку форми Н-5 від 09.09.2016 року (а.с. 112-120) та актом про нещасний випадок форми Н-1 від 09.09.2016 року (а.с. 116-120) визначено, що за результатами проведення нещасного випадку, що стався в приміщенні торгового залу магазину «Зоологія», розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Поштова, 141, орендованого ФОП ОСОБА_5, встановлено, що 05.09.2016 року до магазину зайшла жінка з сином та собакою породи Акіта, та під час примірювання амуніції собака кинувся на ОСОБА_1 та почав кусати останню за праву руку. Потім ОСОБА_1 надали першу допомогу та викликали бригаду швидкою медичної допомоги.

Нещасний випадок визначений як такий, що пов'язаний з виробництвом, ОСОБА_1 здійснена оплата за період непрацездатності (а.с. 136, 137).

Постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10.10.2016 року ОСОБА_3 притягнуто до відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 154 ч. 2 КУпАП, а саме за те, що ОСОБА_3 05.09.2016 року о 17.00 годині, знаходячись в магазині «Зоологія» по вул. Поштовій, 141 у м. Запоріжжя, не вжила необхідних заходів для забезпечення безпеки громадян, саме зайшла до приміщення магазину із собакою без намордника, внаслідок чого собака вкусив ОСОБА_1, завдавши шкоду її здоровю (а.с. 5).

З 05.09.2016 року по 30.09.2016 року ОСОБА_1 проходила амбулаторне лікування у КУ «Запорізька багатопрофільна клінічна лікарня № 9», що підтверджено копією листка непрацездатності (а.с. 7)., а також висновком спеціаліста № 271 (а.с. 8-9), згідно із яким при обстеження ОСОБА_1 було виявлено садно бокової поверхні черевної стінки зліва, яке кваліфікується як легке тілесне ушкодження, а також травма правої верхньої кінцівки, а саме множинні рани правого плеча та передпліччя з наступним розвитком нейропатії поверхневої гілки правого променевого нерву, що кваліфікується як тілесне ушкодження середнього ступеню тяжкості, яке не є небезпечним для життя, але потягло тривалий розлад здоровя.

При дослідженні медичної книжки ОСОБА_1, а також чеків на придбання медичних препаратів та предметів медичного призначення, вбачається, що дійсно в період часу з 05.09.2016 року ОСОБА_1 проходила лікування у медичному закладі з приводу отриманих внаслідок укусів собаки травм та придбавала медичні препарати самостійно.

Аналізуючи у сукупності надані сторонами поясненя та письмові докази суд дійшов наступних висновків.

Статтею 154 ч. 2 КУпаП передбачено відповідальність, зокрема, за приведення собак в громадські місця або вигулювання собак без повідків і намордників (крім собак, у реєстраційних свідоцтвах на яких зроблено спеціальну відмітку), що спричинили заподіяння шкоди здоровю людей або їх майну.

Як вказує ст. 82 ч. 4 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті саме особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи зміст постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10.10.2016 року суд вважає, що обставинами, які не підлягають доказуванню по цій цивільній справі, є факт того, що саме ОСОБА_3 є особою, якою допущено порушення правил тримання собаки, а саме приведення собаки у громадське місце, яким є магазин, та вигулювання собаки без повідка та намордника, що спричинило заподіяння шкоди здоровю людей.

Також вищевказаною постановою суду встановлено також і те, що реакція собаки була спровокована самою ОСОБА_1

Постанова суду не оскаржувалась ані ОСОБА_3 в частині встановлення саме її вини у скоєнні правопорушення, ані ОСОБА_1 в частині обставин правопорушення та причин, що до нього призвели, набрала законної сили.

Також належними та допустимими доказами підтверджено факт отримання ОСОБА_1 тілесних ушкоджень різного ступеню тяжкості та їх безпосередній причинно-наслідковий зв'язок з укусами собаки ОСОБА_3, а також і амбулаторне лікування ОСОБА_1 отриманих травм в період часу з 05 по 30 вересня 2016 року.

В ході аналізу та співставлення призначень лікарів, вказаних у медичній картці, з наданими позивачем чеками, суд вважає, що такі препарати та предмети медичного призначення, як келтикан, кокарніт, нейромідин, напрофф, офлокаїн, етанол, перекис водню, цедоксим, фламідез, димексид, бинти, лейкопластир, лідокаїн, скальпель, шприци, рукавички були придбані ОСОБА_1 у відповідності до призначень лікарів та саме для проведення лікування травм, отриманих внаслідок укусів собаки. Також за призначенням лікаря ОСОБА_1 проходила медичне обстеження (вартість 150 грн).

Водночас підтвердження того, що такі медичні препарати як екзодерил та лінекс ОСОБА_1 призначались лікарями, позивачем не надано.

Таким чином, позивачем підтверджено належними та допустимими доказами понесення нею витрат у звязку з проходження медичних обстежень, медичними втручаннями, лікуванням та придбанням медичних препаратів на загальну суму 1438,49 гривень.

Позивачем не доведено факту того, що придбані нею медичні препарати екзодерил та лінекс були призначені лікарями, а також що застосування цих препаратів безпосередньо повязане з проведенням лікування отриманих внаслідок укусів собаки травм.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обовязків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Статтею 1195 ч. 1, 3 ЦК України визначено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв'язку з втратою здоров'я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів.

Рішенням Запорізької міської ради № 35 від 27.12.2011 року затверджені «Правила утримання собак, котів і хижих тварин громадянами, підприємствами, установами та організаціями в м. Запоріжжі» (надалі по тексту Правила).

Пунктом 1.1 Правил визначено, що Правила утримання собак, котів і хижих тварин громадянами, підприємствами, установами та організаціями в м. Запоріжжі нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги до утримання домашніх та інших тварин у м. Запоріжжя.

Як вказує п. 1.4 Правил дія цих Правил поширюється на поводження, утримання, розведення та регулювання чисельності тварин юридичними особами, незалежно від форм власності (крім установ Міністерства оборони України, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, Державного комітету у справах охорони державного кордону України, Державного митного комітету), та фізичними особами.

Власником собаки, за визначенням розділу 2 Правил, є юридична або фізична особа, яка здійснює догляд за твариною, що належить їй на праві власності або на інших підставах, які не суперечать законодавству України.

Також Правилами надано визначення потенційно небезпечних собак, якими є собаки, які належать до порід собак, визначених потенційно небезпечними, а також особини, які мають фенотипічні ознаки цих порід. Службові собаки та собаки бійцівських порід є джерелом підвищеної небезпеки.

При цьому відповідно до пунктів 3.3.1, 14.1.2 Правил придбання потенційно небезпечних порід собак та собак, визнаних небезпечними дозволяється лише особам, які досягли 18-річного віку. Дозволяється відчуження тварин особам, які досягли 18 років, або особам, які досягли 16 років, за письмовою згодою батьків цієї особи або осіб, що їх заміняють.

З додатку № 1 до Правил вбачається, що собака породи «акіта іну» включена до Переліку порід собак, визнаних як потенційно небезпечні.

Заперечення відповідача ОСОБА_3 та її представника щодо предявлення позивачем позову до неналежного відповідача, оскільки власником собаки був син ОСОБА_3, а не сама відповідач, на вимогах чинного законодавства не ґрунтується, адже ОСОБА_3 в судовому засіданні вказувала, що собаку вона придбала для сина, який на той момент не досяг шістнадцятирічного віку, та подарувала останньому, водночас особа, яка не досягла шістнадцятирічного віку обмежена у праві придбавати будь-яких тварин, а особа, яка не досягла вісімнадцятирічного віку, не може бути власником собаки, визнаної небезпечною, тож така угода дарування є нікчемною.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що саме ОСОБА_3 була належним власником собаки породи «акіта», якою завдано травм ОСОБА_1 05.09.2016 року за вищевказаних обставин, та саме вона має нести відповідальність за шкоду, яка спричинена внаслідок неналежного утримання та вигулу собаки.

Як вказують Правила, особи, які утримують домашніх та інших тварин, зобовязані, зокрема: виводити собак до місць та зон їх вигулу лише у наморднику (крім собак дрібних порід та їх метисів) та на повідку (для порід собак, які зазначені у додатку 1 - на короткому повідку не більш ніж 1,2 м.) з прикріпленими до нашийника ідентифікуючими позначками, маючи при собі засоби для прибирання екскрементів тварини; забезпечити умови недопущення втечі тварини та нападу її на людей та інших тварин, про що вказує п. 3.4 Правил.

Відповідно до п. 3.6 Правил власникам домашніх тварин забороняється вигулювати собак, що визнані небезпечними, без повідка і намордника у невизначених спеціально для вигулу місцях.

Оскільки ОСОБА_3 здійснювала вигул собаки без намордника та, заходячи до магазину, не забезпечила безпеку оточуючих, тож саме нею допущено порушення, яке має своїм наслідком обовязок відшкодування шкоди, завданої внаслідок пошкодження здоровя інших осіб.

Враховуючи вищевикладені висновки, суд вбачає підстави для задоволення позову в частині відшкодування матеріальної шкоди частково в сумі 1438,49 гривень, що складає вартість медичних обстежень, медичних препаратів та обладнання, які були призначені ОСОБА_1 та придбані нею для лікування травм, отриманих внаслідок укусів собаки ОСОБА_3

Вирішуючи позов в частині стягнення моральної школи, суд виходить з наступного.

Статтею 23 ЦК України визначено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтями 1168 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно розясненням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи тяжкість отриманих травм, обставини їх отримання та тривалість лікування, суд вважає, що ОСОБА_1 внаслідок отримання тілесних пошкоджень безумовно зазнала моральних та фізичних страждань, які обумовлені фізичним болем, обмеженістю рухливості руки, необхідністю докладати певний час додаткових зусиль для організації свого життя.

Водночас посилання позивачки на перенесений стрес, депресію та наслідки у вигляді поганого сну, переживань з приводу понівечення тіла, значного погіршення психоемоційного стану обєктивно жодними доказами не підтверджені, оскільки позивач не зверталась до психолога або психіатра за отримання відповідної допомоги, а також і не довела того, що шрами та рубці, які залишились після загоєння отриманих травм мають такий характер, який би свідчив про «понівечення тіла».

Посилання позивачки на страх перед великими собаками, що зявився після події 05.09.2016 року, та, як наслідок, неможливість подальшої роботи у магазинах для тварин, також нічим не підтверджений та спростований поясненнями позивачки про те, що звільнилась вона лише у листопаді 2017 року за згодою сторін.

Для визначення розміру відшкодування моральної шкоди суд також не приймає до уваги посилання позивача на те, що напад собаки стався у присутності її неповнолітньої доньки, яка через це перелякалась та хвилювалась за мати, оскільки ОСОБА_1 звернулась до суду саме для захисту своїх порушених прав, а не від імені та в інтересах своєї неповнолітньої доньки як законний представник останньої.

Зважаючи на викладене, суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 в частині стягнення моральної шкоди частково, а суму у 2000 гривень вважає такою, що відповідає характеру та обсягу страждань позивача.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, який у свою чергу як складова судових витрат виконує компенсаційну, превентивну і соціальну функції, тож судовий збір має бути стягнутий з відповідача на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 76-81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок ушкодження здоровя задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1438,49 гривень (одну тисячу чотириста тридцять вісім гривень 49 коп) на відшкодування матеріальної шкоди та 2000 (дві тисячі) гривень на відшкодування моральної шкоди внаслідок ушкодження здоровя.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави в особі Державної судової адміністрації України судовий збір в сумі 704,80 гривень (сімсот чотири гривні 80 коп).

Відповідно до положень ст. 265 ч. 5 ЦПК України судом зазначаються наступні відомості: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 у сщ. Харлу Піткярантського району Карелії, індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2; ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Запоріжжя, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4, відомості про індивідуальний ідентифікаційний номер відсутні.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення. З урахуванням положень п. 15.5 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України апеляційна скарга подається через суд першої інстанції.

Суддя О.І. Дацюк