ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/194/18 Номер провадження 22-ц/814/42/18Головуючий у 1-й інстанції Тимчук Р.І. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2018 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів: Одринської Т.В., Панченка О.О.,

при секретарі Коротун І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Сбербанк»

на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 10 травня 2018 року (повний текс рішення оголошено 10 травня 2018 року)

по справі за позовом публічного акціонерного товариства «Сбербанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2018 року публічне акціонерне товариство (далі - ПАТ) «Сбербанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що між банком та відповідачем на підставі заяви-договору укладено договір № 6906/980/Р, відповідно до якого ОСОБА_2 відкрито картковий рахунок строком на 2 роки та встановлено кредитний ліміт у розмірі 250000 грн. Даним договором передбачено відсоток за користування кредитними коштами в розмірі 32 % річних, 08 січня 2015 року розмір процентної ставки було збільшено до 34 %, а з 12 червня 2015 року до 41% річних.

У зв'язку з невиконанням зобов'язання станом на 24 січня 2018 року утворилась заборгованість у розмірі 164858,52 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 525535,72 грн., процентів за користування кредитом - 67375,81 грн., пені за прострочення повернення заборгованості за кредитом - 27752,32 грн., пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом - 17194,67 грн.

Просило стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Сбербанк» заборгованість за заявою-договором № 6906/980/Р у розмірі 164858,52 грн. та судові витрати.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 10 травня 2018 року в задоволенні позовних вимог ПАТ «Сбербанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Не погодившись з вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржило АТ «Сбербанк», посилаючись на порушення і неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що згідно випискам по особовим рахункам ОСОБА_2 останнє надходження готівки відбулися 11 серпня 2014 року на суму 907,88 грн. та 18729,10 грн., 16 грудня 2014 року - 135,10 грн., однак до суду за захистом порушеного права банк звернувся 25 січня 2018 року, тобто на час звернення позивача до суду пройшло більше ніж три роки з часу здійснення останнього платежу.

Проте колегія суддів не може повністю погодитися з рішенням суду виходячи з наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що 19 липня 2013 року між ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії», правонаступником якого є ПАТ «Сбербанк» та ОСОБА_2 був укладений договір №6906/980/Р щодо обслуговування на умовах пакету продуктів та послуг «Лояльний» / «Зарплатний плюс» в рамках договору щодо банківського обслуговування, відповідно до якого банк відкрив відповідачці 22 липня 2013 року картковий рахунок НОМЕР_1 в національній валюті України, видав відповідачу кредитну картку та встановив кредитний ліміт у сумі 250000 грн.

Відповідно до п. 7.2 даного договору, не пізніше 5 робочих днів з дати видачі Позичальнику картки, Банк встановлює Позичальнику по рахунку на умовах цього Договору відновлювальну Кредитну лінію строком на 2 роки (строк дії ліміту кредитної лінії). Максимальний розмір ліміту Кредитної лінії може становити 250000 грн. Банк надає Позичальнику Кредит, Позичальник зобов'язується повернути Банку Кредит не пізніше кінцевого строку дії ліміту Кредитної лінії в тому числі Несанкціонований овердрафт, а також сплачувати Банку мінімальний платіж, проценти за користування Кредитом, комісії, штрафні санкції інші передбачені платежі. Сторони погоджуються, що ліміт Кредитної лінії може бути змінений Банком - збільшений до суми, що не перевищує максимальний розмір ліміту Кредитної лінії або зменшений, але не більше ніж на розмір вільного залишку ліміту кредитної лінії, існуючого на момент такого зменшення.

Згідно п. 8.1 Договору протягом строку дії ліміту Кредитної лінії Позичальник зобов'язаний сплачувати Банку щомісячно, починаючи з розрахункової дати до 15 числа наступного календарного місяця включно: мінімальний платіж, який складається із суми - 8% від розміру загальної суми боргу (сума отриманого непогашеного Позичальником кредиту за цим Договором, суми простроченої заборгованості за будь-якими платежами Позичальником перед Банком по Договору уразі її наявності), суми нарахованих і не сплачених станом на розрахункову дату процентів за користування Кредитом), пеню на суму несанкціонованого овердрафту (при їх наявності).

Клієнт зобов'язується сплачувати Банку за користування кредитом проценти у строк, зазначений в п. 8.1 цієї заяви-договору, які нараховуються: за процентною ставкою у розмірі 32 % річних, яка нараховується на загальну суму заборгованості за Кредитом, починаючи з наступного календарного дня за днем закінчення Пільгового періоду та до моменту погашення заборгованості; за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань Клієнта за цією заявою-договором, клієнт зобов'язаний сплачувати у відповідності до вимог чинного законодавства України Банку пеню у розмірі 0,05 % від простроченої суми за кожен день прострочення сплати мінімального платежу, передбаченого цією заявою-договором (підпункти 2, 5 п. 8.4 Договору)

З 08 січня 2015 року банком було збільшено відсоткову ставку за користування кредитом до 34 %, а з 12 червня 2015 року до 41% річних, про що зроблено оголошення на сайті Банку.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №6906/980/Р від 19 липня 2013 року, укладеного між ПАТ «Сбербанк» та ОСОБА_2, у зв'язку з невиконанням умов договору у відповідача утворилася заборгованість, яка станом на 24 січня 2018 року становить 164858,52 грн. та складається із заборгованості за кредитом - 525535,72 грн., процентів за користування кредитом - 67375,81 грн., пені за прострочення повернення заборгованості за кредитом - 27752,32 грн., пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом - 17194,67 грн.

Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала.

Проте, у судовому засіданні при розгляді справи судом першої інстанції відповідачем заявлено клопотання про застосування до даних правовідносин строку позовної давності.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

При цьому, початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування.

Разом з цим, згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на 2 роки тобто до 19 липня 2015 року.

Відтак, у межах строку кредитування відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами за кожен місяць до 15 числа наступного календарного місяця. Позичальник мав обов'язок незалежно від пред'явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Зважаючи на наведене суд приходить до висновку, що право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.

Також, колегія суддів звертає увагу, що за змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов'язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов'язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов'язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до пункту 1 ч. 2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності.

Згідно з ч. 1 ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст.ст.253-255 цього кодексу.

На відміну від обчислення позовної давності для вимоги про стягнення штрафу, позовна давність за вимогою про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день (місяць), за який нараховується пеня. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені.

Аналогічні правові позиції зазначені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12.

При цьому, безпідставним є посилання в апеляційній скарзі на встановлений договором строк позовної давності щодо пені в 3 роки зважаючи на наступне.

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до вимог ст.ст. ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умови банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Сбербанк Росії», пунктом 11.1 яких установлено позовну давність за будь-якими вимогами Сторін тривалістю в три роки, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки дані Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву-договір, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались.

Крім того, у заяві-договорі позичальника домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає.

Також необхідно звернути увагу, що Умови банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Сбербанк Росії» суду першої інстанції взагалі не надавалися. У позовній заяві відсутні посилання на зазначені умови, як на підставу задоволення позову.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, а саме, враховуючи, що позов було направлено до суду 29 січня 2018 року стягненню з ОСОБА_2 на користь АТ «Сбербанк» підлягає заборгованість за період з 29 січня 2015 року по 19 липня 2015 року - закінчення строку дії договору.

Згідно п. 8.1 заяви-договору щомісячний платіж складає 8 % від розміру заборгованості, яка відповідно до розрахунку наданого банком складає 52535,72 грн., та враховуючи відсоткові ставки, які діяли в зазначений період стягненню підлягає 25980,68 грн.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Тобто, зважаючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір за подачу позову та апеляційної скарги пропорційно до задоволених вимог. Оскільки, за подачу даного позову до суду першої інстанції судовий збір становить 2472,88 грн., а за подачу апеляційної скарги - 3709,32 грн., з ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 389,73 грн. та 584,59 грн. відповідно.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга АТ «Сбербанк» підлягає частковому задоволенню.

Рішення Ленінського районного суду Полтавської області від 10 травня 2018 року слід скасувати.

Позов ПАТ «Сбербанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Сбербанк» заборгованість в розмірі 25980 грн. 68 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Сбербанк» судовий збір сплачений останнім при подачі позовної зави в розмірі 389 грн. 73 коп. та за при подачі апеляційної скарги в розмірі 584 грн. 59 коп.

У задоволенні позовних вимог в іншій частині - відмовити.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Сбербанк» - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду Полтавської області від 10 травня 2018 року - скасувати.

Позов публічного акціонерного товариства «Сбербанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Сбербанк» заборгованість в розмірі 25980 грн. 68 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Сбербанк» судовий збір сплачений останнім при подачі позовної зави в розмірі 389 грн. 73 коп. та за при подачі апеляційної скарги в розмірі 584 грн. 59 коп.

У задоволенні позовних вимог в іншій частині - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текс постанови виготовлено 15 листопада 2018 року

Головуючий В.П. Пікуль

Судді: Т.В. Одринська

О.О. Панченко