Справа № 635/5186/18
Провадження № 2/635/2716/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

15 листопада 2018 року смт. Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області в складі

головуючого судді Назаренко О.В.,

за участі секретаря Ус Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,

УСТАНОВИВ:

30 липня 2018 року до Харківського районного суду Харківської області подано позов ОСОБА_1, який був уточнений 28 серпня 2018 року. Відповідно до уточненої редакції позовних вимог позивач просить визнати дійсним договір купівлі-продажу 3/4 частини квартири № 11 в житловому будинку № 3 по вул. Шовкостанція у м. Мерефа Харківського району Харківської області, укладений 17 липня 2014 р. між нею та ОСОБА_3, померлою 19.02.2017 року; визнати за нею право власності на 3/4частини трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 30 листопада 2012 року між нею, ОСОБА_1 (до розірвання шлюбу Невдачиною) та ОСОБА_4, померлою 19.02.2017 року було укладено договір задатку за квартиру, розташовану за адресою Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, вул. Шовкостанція, б. 3 кв. 11. За договором задатку продавець отримала від неї кошти за квартиру за вказаною адресою у розмірі 66000 грн, що підтверджується розпискою від 30.01.2012 року. 1/2 частина квартири за вказаною адресою належала ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності, зареєстрованого в реєстрі за №1-494 від 11.05.2012 року, виданого Першою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області. 1/4 частина вказаної квартири належала ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності, зареєстрованого в реєстрі за №1-496 від 11.05.2012 року, виданого Першою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області. Власником іншої 1/4 частини квартири є син померлої ОСОБА_2, на підставі свідоцтва про право на спадщину, зареєстрованого в реєстрі за №1-498 від 11.05.2012 року, виданого Першою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області. 17 липня 2014 року між нею та ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище ОСОБА_2) було укладено договір купівлі-продажу 3/4 частин квартири, що належали їй на праві власності, розташованої за адресою АДРЕСА_1. На виконання умов договору купівлі-продажу квартири між нею та ОСОБА_4 було проведено остаточний розрахунок. Продавець отримала кошти у розмірі 82000 грн., що підтверджується розпискою. Позивач вказує, що нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу квартири за вищезазначеною адресою вони відклали на більш пізніший час. Однак 19 лютого 2017 року ОСОБА_4 померла. Після укладання договору купівлі-продажу позивач відкрито та добросовісно користується квартирою, робить у ній поточний ремонт, сплачує комунальні послуги. На теперішній час позивач не може оформити належним чином право власності на 3/4 частини квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1, тому вимушена звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 03 серпня 2018 року позов залишено без руху.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 17 вересня 2018 року після усунення недоліків прийнято до розгляду та відкрити провадження в зазначеній цивільній справі за правилами загального позовного провадження. 09 листопада 2018 року закінчено підготовче судове засідання, призначено справу до слухання.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 13 серпня 2018 року закінчено підготовче провадження у зазначеній цивільній справі та призначено справу до слухання.

Справу розглянуто за відсутності сторін.

Позивач у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, якою просить задовольнити позовні вимоги, розглянути справу у її відсутності, у разі неявки відповідачів ухвалити заочне рішення по справі.

Відповідач у судове засідання неодноразово не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно і належним чином, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області, причини неявки суду не повідомили.

Будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та обєктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обовязки, визначені законом або судом.

Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин.

Враховуючи неодноразову неявку належним чином повідомлених про дату, час та місце судового засідання відповідачів в судове засідання, які не повідомили про причини неявки та не подали відзив, відповідно до ст. 280 ЦПК України суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.

Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши надані докази, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи..

У відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Як вбачається із матеріалів справи, 30 листопада 2012 року між ОСОБА_1 (до розірвання шлюбу Невдачиною) та ОСОБА_4 було укладено договір задатку за квартиру, розташовану за адресою Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, вул. Шовкостанція, б. 3 кв. 11. За договором задатку продавець отримала від ОСОБА_1 (до розірвання шлюбу Невдачиною) кошти за квартиру за вказаною адресою у розмірі 66000 грн, що підтверджується розпискою від 30.01.2012 року.

1/2 частина квартири за адресою Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, вул. Шовкостанція, б. 3 кв. 11 належала ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності, зареєстрованого в реєстрі за №1-494 від 11.05.2012 року, виданого Першою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області.

1/4 частина квартири за адресою Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, вул. Шовкостанція, б. 3 кв. 11 належала ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності, зареєстрованого в реєстрі за №1-496 від 11.05.2012 року, виданого Першою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області.

Власником іншої 1/4 частини квартири є син ОСОБА_4 - ОСОБА_2, на підставі свідоцтва про право на спадщину, зареєстрованого в реєстрі за №1-498 від 11.05.2012 року, виданого Першою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області.

Зазначене підтверджується також Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 12.10.2012 року, копією технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_2, інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, які також надані суду в якості доказів.

28 грудня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вовчанського районного управління юстиції у Харківській області укладено шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб.

17 липня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4) було укладено договір купівлі-продажу 3/4 частин квартири, що належали їй на праві власності, розташованої за адресою АДРЕСА_1.

На виконання умов договору купівлі-продажу квартири між ОСОБА_1 (до розірвання шлюбу Невдачиною) та ОСОБА_4 було проведено остаточний розрахунок. Продавець отримала кошти у розмірі 82000 грн., що підтверджується розпискою.

Позивач вказує, що нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу квартири за вищезазначеною адресою вони відклали на більш пізніший час. Однак 19 лютого 2017 року ОСОБА_4 померла.

Відповідно до положень ст. 218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсності, крім випадків, встановлених законом. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Статтею 657 ЦК України в становлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 розяснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. ст. 210, 640 ЦК України повязується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обовязків для сторін.

01 січня 2013 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якого частину третю статті 640 ЦК України викладено в новій редакції, згідно з якою договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним із дня такого посвідчення, а з частини другої статті 657 ЦК України виключено слова «та державної реєстрації», а відтак положення статті 220 ЦК України можливі до застосування за умови укладення таких правочинів після набрання чинності вищезазначеного Закону.

Суд також враховує і правову позицію Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 06 вересня 2017 року по справі №6-1288цс17.

Відповідно до статті 1 протоколу 1 Європейської Конвенції з прав людини кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном.

Оскільки ОСОБА_4 померла, а також враховуючи що позивач має непорушне право на мирне володіння своїм майном, в тому числі шляхом визнання її власником майна, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 263-265,280-283 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу 3/4 частини квартири № 11 в житловому будинку № 3 по вул. Шовкостанція у м. Мерефа Харківського району Харківської області, укладений 17 липня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, померлою 19.02.2017 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/4частини трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_3.

На рішення суду позивачем може бути подано апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст.ст.284-285 ЦПК України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні касаційні скарги подаються учасниками справи через Харківський районний суд Харківської області або до Харківського апеляційного суду.

Відомості, що не проголошуються:

позивач ОСОБА_1, РНОКПП:НОМЕР_1, місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_1;

відповідач - ОСОБА_2, РНОКПП:НОМЕР_2, зареєстроване місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_2, б. 101.

Повне рішення складено та підписано 16 листопада 2018 року.

Суддя: О.В.Назаренко