Провадження №2/521/3800/18
01 листопада 2018 року місто Одеса
Малиновський районний суд міста Одеси в складі:
головуючий суддя Плавич І.В.,
секретар судового засідання КовальТ.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та виселення,
У провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та виселення.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги та пояснюючи підстави звернення до суду, позивач вказував, що на договору купівлі-продажу від 23 травня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, реєстраційний №3721, він є власником квартири АДРЕСА_1.
Проте, за вказаною адресою зареєстровані та проживають ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, які, як зазначає ОСОБА_1, відмовляються у добровільному порядку знятися з обліку та виселетися, чим здійснюють перешкоди позивачу у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
У звязку із викладеним, збільшивши позовні вимоги, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом у вигляді квартири АДРЕСА_1, та виселення вказаних осіб з квартири АДРЕСА_1.
Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 правом подачі відзиву не скористались, відзиви на позовну заяву на адресу суду не надходили.
Позивач ОСОБА_1 у відкрите судове засідання не зявився, але від представника особи надійшла заява про підтримання позову у повному обсязі та розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 211 ч. 3 ЦПК України.
Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 у відкрите судове засідання не зявилися, про час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі.
Згідно із ст. 280 ч.1 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З огляду на неявку відповідачів по даній цивільній справі, врахувавши позицію сторони позивача, суд зважав можливим розглядати справу в заочному порядку.
Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторони позивача, дослідивши відповідний позов, письмові докази, що були представлені суду, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами, належну правову оцінку, суд доходить висновку про задоволення заявленого позову виходячи з наступного.
Під час судового розгляду справи було встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу серії ННІ №358617 від 23 травня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, реєстраційний №3721, ОСОБА_6, ОСОБА_3, , ОСОБА_7 передали, а ОСОБА_1 прийняв у власність квартиру АДРЕСА_1.
Право власності ОСОБА_1 було зареєстровано у встановленому законом порядку, про що державним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 18 червня 2018 року на підставі дублікату, що має силу оригіналу, договору купівлі-продажу серії та №555 було внесено відповідні відомості.
На вказане майно КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» 21 лютого 2007 року було виготовлено технічний паспорт.
Як зазначає сторона позивача, незважаючи на те, що відповідачі втратили право власності на квартиру АДРЕСА_1, останні продовжують проживати за вказаною адресою та у добровільному порядку відмовляються звільняти вказане житло.
Відповідно до довідок Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 04 травня 2018 року та від 17 серпня 2018 року відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.
Так, 01 серпня 2018 року ОСОБА_1 було надіслано поштою Вимоги про виселення на імя ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, проте, як вбачається із поштових повідомлень ТОВ «Експрес-доскавка «Меркурій» R0828014, R0948360, R0828013, відповідачі відмовились прийняти Вимоги.
Як регламентує ст. 29 ч.1 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Згідно із ст. 317 ч.ч.1,2 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
У силу ст. 321 ч.1 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Також, відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
Згідно із ст. 405 ч.2 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Згідно із ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
За змістом ст. 16 ЦК, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право.
Відповідно до ст. 383 ч. 1, ЦК України, ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок і частину будинку, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Як чітко регламентує ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Як зазначає ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку; зняття з реєстрації внесення інформації про зняття з реєстрації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі зокрема судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання з урахуванням вимог, визначених частиною одинадцятою статті 6 цього Закону.
Як розяснює ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», орган реєстрації здійснює: формування та ведення Реєстру територіальних громад; реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці; передачу інформації та/або внесення у встановленому законом порядку відомостей про реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування до Єдиного державного демографічного реєстру.
Враховуючи викладене, суд доходить висновку про обґрунтованість визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою №112 у будинку №74 по вулиці Гайдара у місті Одесі, та виселення ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із вказаної квартири.
Відповідно до ст. 141 ч. ч. 1, 6 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, суд вважає обґрунтованим стягнути з відповідачів у рівних частках на користь держави судові витрати, а саме: суму неоплаченого судового збору у розмірі 1409,60 гривень.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 12, 13, 19, 76, 81, 133, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 281, 282, п.п. 8, 15.5 розділу ХІІІ ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та виселення задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням у вигляді квартири АДРЕСА_1.
Виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1.
Стягнути у рівних частках з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь держави суму неоплаченого судового збору в розмірі 1409,60 гривень.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано до Малиновського районного суду міста Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Апеляційного суду Одеської області через Малиновський районний суд міста Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повні відомості про учасників справи згідно ст. 265 ч.5 п.4 ЦПК України:
Суддя: І.В. Плавич