Провадження № 2/369/1025/18
РІШЕННЯ

Іменем України

18.04.2018 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

при секретарі Водала А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Бузівська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації державного акту та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Бузівська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області про усунення перешкод у володінні, користуванні, розпорядженні належної йому частиною земельної ділянки, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2015 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду із даним позовом. Свої вимоги обґрунтовували тим, що вони є співвласниками земельної ділянки, площею 0,1577 га, що розташована на території АДРЕСА_1. З метою внесення відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру в лютому 2015 року позивачі звернулись до землевпорядної організації для виготовлення технічної документації із землеустрою та присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці. Технічна документація була виготовлена, однак 02 липня 2015 року позивачам відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру у зв'язку з тим, що їх земельна ділянка перетинається із ділянкою, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,1544 га, що належить ОСОБА_4 Фактично земельні ділянки не перетинаються, між ними встановлені межі. Але при виготовленні технічної документації із землеустрою на земельну ділянку, яка належить ОСОБА_4 допущено помилки при визначенні координат ділянки. Тому, просили суд визнати недійсним державний акт серії НОМЕР_2, виданий ОСОБА_4 на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1544 га з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 та скасувати його державну реєстрацію.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 травня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено в повному обсязі.

За клопотанням відповідача ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 серпня 2016 року вказане заочне рішення скасовано та призначено справу до розгляду у загальному порядку.

У серпні 2016 року відповідач ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Бузівська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області про усунення перешкод у володінні, користуванні, розпорядженні належної йому частиною земельної ділянки. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що існує факт самозахоплення в 1997 році ОСОБА_1 частини його земельної ділянки, шляхом встановлення паркану в межах його земельної ділянки, який збільшив фактичну площу ділянки ОСОБА_1 від вказаної в державному акті, виданого 27.06.2003 року з площу .,1577 га до фактичної площі .,1615 га. За рахунок чого, належна відповідачу земельна ділянка зменшилась до 0,1469 га, замість належної йому на підставі державного акту від 18.11.2008 року площі у розмірі 0,1544 га. Зазначає, що право користування у нього виникло на земельну ділянку у розмірі 0,15 га на підставі рішення Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 30.11.1994 року та від 15.12.1994 року. При цьому, згідно Публічної земельної кадастрової карти України земельна ділянка ОСОБА_4 накладок із земельною ділянкою позивачів не має. Замість цього, у позивачів наявна накладка із іншим співвласником - ОСОБА_5 Наявність захоплення позивачами його частини земельної ділянки встановлено під час обстеження земельною комісією, про що складено акт відповідно до якого вбачається, що фактичні межі ділянки ОСОБА_4 на межі з ОСОБА_1 змінені завдяки паркану. Тому просив суд зобов'язати ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 усунути перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні частини земельної ділянки площею 0,075 га, яка знаходиться у його власності, зобов'язати ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 відновити межу із його земельною ділянкою (перенести паркан) згідно координат, вказаних у державному акті від 18.11.2008 року, визнати недійсним та скасувати реєстрацію державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,1577 га, що належить ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги по основному позову підтримала в повному обсязі. Проти задоволення вимог по зустрічному позову заперечувала.

В судове засідання позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 не з'явились. Про час, день та місце слухання справи повідомлені. Направили до суду клопотання про слухання справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні проти вимог по основному позову заперечував. Вимоги по зустрічному позову підтримав в повному обсязі та просив їх задоволити.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Клопотання про відкладення судового розгляду не направив.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що у задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України (в редакції яка діяла на той час) право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є співвласниками земельної ділянки, площею 0,1577 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, що розташована на території АДРЕСА_1, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3, зареєстрованим у книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 27 червня 2003 року за № 1521/42473 в рівних частках кожній (а.с. 12-13).

Право власності позивачів виникло в порядку спадкування земельної ділянки, яка належала померлому ОСОБА_6 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_4, виданого виконкомом Бузівської сільської ради на підставі рішення виконкому Бузівської сільської ради від 12.12.1997 року за №129, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №447./10839 від 09.06.1998 року (а.с.14).

Таким чином, земельна ділянка позивачів була сформована станом на 09.06.1998 року, однак кадастровий номер на той час земельній ділянці не присвоювався.

Як вбачається з вказаного державного акту, в ньому встановлено зовнішні межі земельної ділянки згідно з планом.

Однак, відповідно до інформації, вказаної в акті обстеження земельної ділянки від 19 березня 2015 року конфігурація та площа земельної ділянки ОСОБА_4 на місцевості не відповідає конфігурації та площі, вказаній в державному акті. Так, згідно рішення Бузівької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області ОСОБА_4 було виділено земельну ділянку площею 0,15 га, що відповідає фактичним обмірам, а відповідно до державного акту ОСОБА_4 належить земельна ділянка 0,1544 га. (а.с. 10).

Право власності на земельну ділянку площею 0,1544 га у ОСОБА_4 виникло на підставі державного акту серії НОМЕР_5, виданого 18.11.2008 року управлінням земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі Київської області на підставі рішення Бузівської сільської ради від 23.05.2008 року (а.с.67).

Разом з цим, з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_4 рішенням Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 15.12.1994 року №281 виділено земельну ділянку площею у розмірі 0,15 га в с.Буча, без адреси, для будівництва індивідуального житлового будинку та господарських будівель (а.с.68).

Крім цього, рішенням Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 23.05.2008 року №31 ОСОБА_4 надано дозвіл на розробку технічної документації щодо виготовлення державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,15 га по АДРЕСА_3 (а.с.72).

Також судом встановлено, що згідно земельно-кадастрової книги ОСОБА_4 користується земельною ділянкою площею 0,15 га (а.с. 74).

На підставі рішення Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області виготовлена технічна документація щодо виготовлення державного акту на право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,1544 га, тобто розміром на 0,0044 га більше, ніж та, яка перебувала у користуванні у ОСОБА_4, починаючи з 1994 року.

Як вбачається з акту зберігання межових знаків та погодження меж землекористування, межі земельної ділянки, щодо якої виготовлена технічна документація ОСОБА_4 із суміжним землекористувачем ОСОБА_1 погоджена не була (а.с. 75).

Згідно ст. 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами; Державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння кадастрового номера.

Разом з цим, відповідно до ч. 2 ст. 20 Закону України «Про державний земельний кадастр» внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про об'єкти Державного земельного кадастру є обов'язковим.

Згідно ч. 8 ст. 24 Закону на підтвердження державної реєстрації земельної ділянки заявнику безоплатно видається витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Отримання такого витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку є обов'язковим при вчиненні правочинів щодо земельної ділянки.

Як вбачається з матеріалів справи, технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж належної позивачам земельної ділянки в натурі (на місцевості) була виготовлена землевпорядною організацією ДП «Київський-науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на підставі договору №4809 від 22 жовтня 2014 року (а.с. 4-16, оригінал досліджувався в судовому засіданні).

Однак, 02 липня 2015 року державним кадастровим реєстратором Управління Держземагенства у Києво-Святошинському районі прийнято рішення про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру у зв'язку з тим, що в межах земельної ділянки, яку передбачалось зареєструвати знаходиться частина іншої земельної ділянки, що підтверджується рішенням №РВ-015 від 02 липня 2015 року.

З технічної документації вбачається, що належна позивачам земельна ділянка перетинається з ділянкою, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,1544 га, що належить ОСОБА_4 на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2.

Як вбачається із вищевказаного акту, межові знаки земельної ділянки позивачів, на момент виділення земельної ділянки ОСОБА_4, були встановлені відповідно до меж, визначених державним актом на право приватної власності на землю, серії НОМЕР_3, зареєстрованим у книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 27 червня 2003 року за № 1521/42473.

Але при виготовленні технічної документації із землеустрою на земельну ділянку, яка належить ОСОБА_4 та при внесенні даних до Державного земельного кадастру встановлені координати земельних ділянок таким чином, що площі земельних ділянок накладаються одна на одну.

Відповідно до ч. 1 п) б, ст. 196 Земельного кодексу України (в редакції яка діяла на той час) (складові частини державного земельного кадастру) державний земельний кадастр включає: кадастрові зйомки.

Згідно ст. 198 Земельного кодексу України кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами.

Усупереч вимогам п. б., ч. 2, ст. 198 Земельного кодексу України ОСОБА_4 при оформленні державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 не погоджував з позивачами, як суміжними землевласниками, межі своєї земельної ділянки (а.с. 75). В судовому порядку право на приватизацію земельної ділянки без погодження меж із сусідніми землекористувачами за ОСОБА_4 також не визнавалось.

З висновку судового експерта Черніна Я.О. за результатами проведеної судової земельно-технічної експертизи від 31.01.2018 року №05/34-17-18 (а.с. 238-254) вбачається, що земельні ділянки, належні на праві власності ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, на місцевості кожна по їх периметру огороджені парканами.

Земельна ділянка площею 0,1577 га, що належить на праві власності ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 фактично в межах встановленого паркану по її периметру має загальну площу 0,1565 га. На 12,0 м2 менше від площі встановленої державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3, зареєстрованим у книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 27 червня 2003 року за № 1521/42473 та в технічній документації із землеустрою на земельну ділянку (а.с. 247 зворотна частина).

Земельна ділянка за кадастровим номером НОМЕР_1 площею 0,1544 га, що належить на праві власності ОСОБА_4, фактично в межах встановленого паркану по її периметру має загальну площу 0,1464 га. На 80,0 м2 менше від площі встановленої державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 18 листопада 2008 року та витягу держкадастру.

Згідно матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 отримав свою земельну ділянку у приватну власність на підставі державного акту, який був виготовлений значно пізніше, ніж виготовлений позивачами державний акт, що свідчить про те, що право власності у ОСОБА_4 на частину земельної ділянки (площу перетинання), виникнути не могло, оскільки вона вже з перебувала у приватній власності позивачів.

При цьому, на підставі рішень Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області у користуванні в нього перебувало 0,15 га, тобто на 0,0044 га менше, ніж у спірному державному акті на право власності на земельну ділянку, а межі земельної ділянки у розмірі 0,1544 га, під час розробки технічної документації із сусіднім землекористувачем ОСОБА_1 погоджені не були (а.с. 75).

У зв'язку з перетином частини земельної ділянки позивачів із земельною ділянкою відповідача позивачі позбавлені можливості реалізувати свої права по володінню, користуванню та розпорядженню своєю власністю в тих межах і в тій площі, що закріплені державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, зокрема на внесення відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру, внаслідок чого не можливо отримати Витяг з державного земельного кадастру, який є обов'язковим документом при вчиненні правочинів щодо земельної ділянки, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

Як встановлено ч. З ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 393 Цивільного кодексу України правовий акт органу державної влади або органу місцевого самоврядування, який не відповідає закону і порушує права власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Разом з цим, враховуючи викладені вище висновки суду, відповідач ОСОБА_4 належних та допустимих доказів суду не надав на підтвердження своїх заперечень та вимог по зустрічному позову, хоч суд відповідно до ст. 12 ЦПК України розяснювава права та обовязки сторін щодо подання доказів, суд приходить до висновків про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог у зв'язку з недоведеністю обставин, на які посилається ОСОБА_4

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову ОСОБА_4 та задоволення первісного позову.

Беручи до уваги вищевикладене, на підставі ст.ст. 391, 393 Цивільного кодексу України, ст. ст. 116, 152, 155 Земельного кодексу, ст.ст. ст.ст.12, 81, 141, 200, 206, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Бузівська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації державного акту задовольнити.

Визнати недійсним державний акт серії НОМЕР_2, виданий ОСОБА_4 на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1544 га з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 та скасувати його державну реєстрацію.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Бузівська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області про усунення перешкод у володінні, користуванні, розпорядженні належної йому частиною земельної ділянки відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області (пп.15.5 п.15 ч.1 Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року) протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скаргу на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 23 квітня 2018 року.

Суддя