Справа № 161/8100/18
Провадження № 2/161/2543/18
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2018 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Гриня О.М.,

з участю секретаря судових засідань - Муригіної А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до акціонерного комерційного інноваційного банку "УкрСиббанк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3, про визнання поруки припиненою, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до АКІБ "УкрСиббанк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3, про визнання поруки припиненою.

Свій позов обґрунтовує тим, що 27 вересня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» в особі відділення №481 Волинського управління Західного регіонального департаменту АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту №0 (основний договір), за умовами якого позичальник отримала кредитні кошти в розмірі 10 000,00 доларів США зі сплатою 11,90% річних за користування ними. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та банком було укладено договір поруки № 0/1 від 27 вересня 2007 року, за умовами якого ОСОБА_2 взяв на себе зобов'язання перед кредитором щодо відповідальності за невиконання позичальником усіх його зобов'язань, які виникли з основного договору. Згідно умов кредитного договору (п.1.3.1.) за користування кредитними коштами протягом перших 30 (тридцяти) календарних днів, розраховуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 11,90 % річних. Однак, із позовної заяви ПАТ «УкрСиббанк» та додатків до неї (подана банком до суду з метою стягнення заборгованості з ОСОБА_3), ОСОБА_2 стало відомо про внесення змін до основного зобов'язання. Зокрема, з довідки-розрахунку заборгованості по процентам за користування кредитом ОСОБА_3 станом на 17.11.2016 року вбачається, що відбулось нарахування підвищеної процентної ставки в розмірі 23,80 %, яке розпочалось 31.03.2016 року. Відповідно до п.2.1. договору поруки, кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. Проте згоди на зміну умов основного зобов'язання визначеного договором про надання споживчого кредиту № 0, в тому числі щодо підвищення процентної ставки за користування кредитними коштами з 11,90% річних на 23,80% річних, позивачем не надавалось, більше того, жодних листів від відповідача з повідомленням про підвищення процентної ставки ОСОБА_2 також не отримував, додаткових угод до договору поруки щодо внесення відповідних змін до договору поруки не укладав. Враховуючи зазначене, позивач просить визнати поруку за договором поруки № 0/1 від 27.09.2007 року, укладеним між ОСОБА_2 та АКБ «УкрСиббанк» в особі відділення № 481 Волинського управління Західного регіонального департаменту АКІБ «УкрСиббанк» припиненою та стягнути з відповідача понесені ним судові витрати.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 травня 2018 року справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Представник АКІБ "УкрСиббанк", скориставшись своїм правом, подав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому позов стороною відповідача не визнається. Зазначає, що відповідно до п.1.1. поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_3 усіх її зобов'язань перед кредитором, що виникли з договору про надання споживчого кредиту №0 від 27.09.2007 року, укладеного кредитором та боржником в повному обсязі як існуючих на теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Договором поруки встановлено термін його дії до 27.09.2028 року. Вказує, що під час укладення договору поруки позивач та позичальник повністю погоджувались з умовами договору (в т.ч. із методикою, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строку і комісій, пов'язаних із конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним, тощо). Позивач, в свою чергу, отримавши свій примірник договору поруки не був позбавлений права відмовитись від укладення договору, якщо вбачав порушення своїх прав, або запропонувати в письмовому вигляді ті умови, які він бажав за необхідне зазначити в договорі. З огляду на наведене, відповідач просить суд відмовити в позові ОСОБА_2

25.06.2018 року на адресу суду надійшли письмові пояснення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3, в яких вона не заперечує факти укладення кредитного договору (між нею та установою банку) та договору поруки (укладеного між ОСОБА_2 та банком в забезпечення виконання зазначеного зобов'язання). Стверджує, що банком дійсно було підвищено процентну ставку за користування кредитними коштами до 23,80 % річних з 31.03.2016 року, однак всупереч вимогам положень кредитного договору ні позичальника ні поручителя не було повідомлено про ці дії. Оскільки таке підвищення відбулось без належного погодження з поручителем та відповідно збільшило обсяг його відповідальності, порука за договором №0/1 від 27.09.2007 року підлягає припиненню.

В судове засідання позивач та його представник не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Однак, представником позивача на адресу суду було подано заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, до суду подав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог заперечує.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась з невідомих для суду причин, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши та оцінивши представлені в справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 27 вересня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі АКІБ «УкрСиббанк») в особі відділення № 481 АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого позичальник отримала кредитні кошти в розмірі 10 000,00 доларів США зі сплатою процентної ставки за користування кредитними коштами протягом перших 30 (тридцяти) календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту у розмірі 11,90 % річних (а.с.6-9).

В забезпечення виконання зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту між позивачем ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір поруки № 0/1 від 27 вересня 2007 року, за умовами якого поручитель взяв на себе зобов'язання перед кредитором щодо відповідальності за невиконання позичальником усіх його зобов'язань, які виникли з договору про надання споживчого кредиту (далі - Основний договір) як в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому (а.с.10).

Відповідно до п.2.1. умов договору поруки, кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови Основного договору, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. Під «згодою поручителя» сторони розуміють візування поручителем змін до Основного договору (шляхом проставлення підпису уповноваженої особи та печатки поручителя, якщо останній є юридичною особою) та/або отримання його письмової згоди з такими змінами та/або шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями та/або укладення поручителем додаткової угоди до договору поруки щодо внесення відповідних змін.

Згідно п.5.7. листування між сторонами здійснюється шляхом направлення або надання однією стороною відповідних повідомлень (рекомендованих листів) іншій стороні на її адресу, що визначена як адреса для листування у розділі 6 договору поруки. Підтвердженням факту відправлення повідомлення (рекомендованого листа) є поштова квитанція або інший поштовий документ, що підтверджує факт відправки або вручення або отримання повідомлення. Сторони погодили, що адреса кредитора для листування, зазначена в договорі поруки, вважається місцем виконання сторонами своїх зобов'язань за договором.

З довідки-розрахунку заборгованості по процентам за користування кредитом ОСОБА_3 станом на 17.11.2016 року за кредитним договором №000 від 27.09.2007 року вбачається, що з 31.03.2016 року з боку АКІБ «УкрСиббанк» відбулось підвищене нарахування процентної ставки в розмірі 23,80% (а.с.13).

Судом встановлено, що повідомлення кредитора про підвищення процентної ставки за користування кредитними коштами з 11,90% на 23,80% установою банку здійснено не було, чим відповідно було порушено вимоги договору поруки.

Жодних доказів того, що ОСОБА_2 повідомлявся про такі зміни, які в свою чергу розцінюються як збільшення обсягу його відповідальності у разі невиконання зобов'язання, в порядку встановленому п.2.1, п.5,7 договору поруки відповідачем не надано.

У своєму відзиві на позов, відповідач ніяким чином не спростовує вказані вище факти.

Крім того, представником відповідача згідно супровідного листа від 05.11.2018 року (№52612/18-Вх.) було долучено ряд документів, а саме: повідомлення, надіслане на адресу позичальника ОСОБА_3 про можливість зміни процентної ставки з боку банку у разі неналежного виконання зобов'язань № 142358 від 19.20.2008 року з підтвердженням відправки (копія списку рекомендованих відправлень № 2462 та копія рекомендованого повідомлення про вручення поштової кореспонденції (з відміткою про отримання від 26.02.2018 року) та дві вимоги від 27.09.2016 року про необхідність виконання зобов'язань (погашення простроченої заборгованості) з повідомленням про загальну суму заборгованості станом на 26.09.2016 року, направлені на адресу позичальника за кредитним договором та на адресу поручителя ОСОБА_2

Вказані документи, судом розцінюються, як такі що не заслуговують на увагу, оскільки належного підтвердження відправки вищезазначених вимог представником відповідача не надано, крім того, з аналізу змісту вказаних повідомлень не вбачається інформування сторін кредитного договору та договору поруки про підвищення процентної ставки в конкретному її вираженні, зазначено лише загальну суму заборгованості станом на певну дату без детального розрахунку, більше того, згідно довідки-розрахунку заборгованості станом на 17.11.2016 року, наявної в матеріалах справи, ставка збільшилась з 31.03.2016 року, вимоги, в свою чергу, датуються 27.09.2016 року, отже, направлені після спливу більше ніж 5 місяців після такої зміни.

Згідно з ст.ст. 526,530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно із частиною 1 статті 553, частиною 1 статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника, та кредитором боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (ч. 1 ст. 653 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що до припинення поруки призводить такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього.

Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом; установлення нових умов порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та виплати користування ним; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки тощо.

У зобов'язаннях, у яких беруть участь поручителі, збільшення процентної ставки навіть за згодою кредитора і боржника, але без згоди поручителя або без відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав для покладання на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх обов'язків перед кредитором. Тобто закон пов'язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя (Подібна позиція також висловлена у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 25 вересня 2013 р. у справі № 6-97цс13; та у Постанові Верховного Суду України у справі 6-1161 цс 15 від 21.10.2015 р. (визнання поруки припиненою)).

Відповідно до положення ч.1 ст. 559 ЦК України припинення поруки у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується. У цьому випадку звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом за наявності відповідного спору (Подібна позиція висловлена в Постановах Верховного Суду України від 21.05.2012 у справі №6-18цс11; 18.06.2012 у справі №6-73цс12).

В п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» встановлено, що якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання.

Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Право поручителя підлягає судовому захисту за позовом поручителя шляхом визнання поруки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору поруки відповідно до п. 7 ч. 2ст. 16 ЦК України, оскільки це суперечило б положенням ст. 559 цього Кодексу (постанова Верховного Суду України від 21 листопада 2012 р. у справі № 6-134цс12).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на зазначене, оскільки відповідачем не було надано суду доказів повідомлення позивача про збільшення відсоткової ставки для позичальника за користування кредитними коштами, а згідно положень затверджених кредитним договором (п. 1.3.1., п.5.2.) та договором поруки (п.2.1., п.5.7.) зміна умов основного договору можлива лише за обов'язковим погодженням із сторонами у визначеному порядку, суд приходить до висновку, що у даному випадку відбулася зміна зобов'язань позичальника за договором про надання споживчого кредиту, яка призвела до значного збільшення обсягу відповідальності поручителя, що з урахуванням відсутності на це його згоди, визначає передбачені ч. 1 ст. 559 ЦК України підстави для припинення зобов'язання поруки за договором № 0/1 від 27 вересня 2007 року, а тому позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі та керуючись ст. ст. 509, 526, 527, 530, ,553, 554, ,559, 610, 627, 629, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, ст. ст. 13, 76, ,81, 89, 141, 264-265, 273, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати припиненою поруку за договором поруки № 0/1 від 27 вересня 2007 року, укладеним між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» в особі відділення № 481 Волинського управління Західного регіонального департаменту АКІБ «УкрСиббанк» .

Стягнути з Акціонерного комерційнного інноваційного банку «УкрСиббанк» (61050, м.Харків, просп. Московський 60, ) в особі відділення № 481 Волинського управління Західного регіонального департаменту АКІБ «УкрСиббанк» (43023, м. Луцьк, вул. Конякіна 12 Б) на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_1; РНОКПП: НОМЕР_1) 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок понесених судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст судового рішення складено 15 листопада 2018 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду О.М. Гринь

Волинської області