АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 638/8086/17 Головуючий суддя І інстанції Подус Г. С.
Провадження № 22-ц/790/2693/18 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори про самочинне будівництво
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2018 року м. Харків.

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.

суддів колегії: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області А. Гончаренко на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2017 року у справі за позовом керівника Харківської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави в особі Харківської міської ради, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради до ОСОБА_3 про заборону експлуатації будівлі,

встановив :

25 травня 2017 року до Дзержинського районного суду м. Харкова звернувся керівник Харківської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі Харківської міської ради, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради з позовом до ОСОБА_3 про заборону експлуатації будівлі.

Позовна заява мотивована тим, що заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.07.2011 у справі №2-5292/11 задоволено позов ОСОБА_3 до Харківської міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво. Визнано за ОСОБА_3 право власності на самочинно побудований будинок літ. «Д-2» житловою площею 117,5 кв.м. загальною площею 348,7 кв.м. з прибудованими літ. «д» та «д1» по вул. Заліська, 26 у м. Харкові.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 30.11.2016 відмовлено у задоволенні заяви заступника керівника Харківської місцевої прокуратури №1 про перегляд вказаного заочного рішення суду. Заочне рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 04.07.2011 у справі №2-5292/11 ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, заступником керівника Харківської місцевої прокуратури №1 подавалась апеляційна скарга.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 23.12.2016 у справі 2-5292/11 відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

Дзержинським районним судом м. Харкова по справі №2-5292/1 1 встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 25.06.2005 ОСОБА_3 на праві власності належить житловий будинок з надвірними будівлями по вул. Заліській, 26 в м. Харкові на земельній ділянці площею 995 кв. м., зареєстрованій згідно з рішенням виконкому Дзержинського району № 20 від 26.07.1995. На підставі рішення Харківської міської ради №85/07 від 25.04.2007 ОСОБА_3 стала власником земельної ділянки площею 0,1000 га у м. Харкові по вул. Заліська, 26 з цільовим призначенням: обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Протягом 2006-2011 років ОСОБА_3 за власні кошти побудувала другий житловий будинок літ. «Д-2» житловою площею 117,5 кв. м., загальною площею 348, 7 кв.м. з прибудовами літ. «д» та літ. «ді» по вул. Заліська, 26 у м. Харкові.

У Реєстрі дозвільних документів Державної архітектурно-будівельної інспекції України, інформація щодо наявності права на виконання будівельних робіт та прийняття в експлуатацію у встановленому законом порядку спірної будівлі літ. «Д-2», яка знаходиться за адресою: вул. Заліська, 26, у м. Харкові відсутня. В Реєстрі дозвільних документів відсутня інформація стосовно повідомлень про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, виданих дозволів на виконання будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про готовність обєкта до експлуатації та інших дозвільних документів стосовно обєктів по вказаній адресі.

Зазначив, що факт визнання стану об'єкту як закінченого будівництвом може встановлюватися тільки Інспекцією виключно в ході проходження встановленої законодавством процедури прийняття об'єкту в експлуатацію. Отже, враховуючи, що обєкт не було прийнято в експлуатацію позивач просить заборонити ОСОБА_3 експлуатацію будівлі літ. «Д-2», яка знаходиться за адресою: вул. Заліська, 26, у м. Харкові шляхом заборони користування зазначеною будівлею, розпорядження нею, в тому числі будь-яким чином передавати її у володіння та користування третім особам, до введення об'єкту в експлуатацію у встановленому законодавством порядку.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2017 року у задоволенні позовної заяви керівника Харківської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави в особі Харківської міської ради, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради до ОСОБА_3 про заборону експлуатації будівлі - відмовлено.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Харківської області А. Гончаренко просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права. Судом першої інстанції не надано оцінки доказам, наданим Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю, а саме акту №93-1 від 26.02.2017, відповідно до якого встановлено, що будівля літ. «Д-2», яка знаходиться за адресою: вул. Заліська, 26, у м. Харкові експлуатації та використовуються в якості складу та оптово-роздрібної торгівлі канцелярськими товарами та поліграфії, а документи що підтверджують введення обєкту в експлуатацію відсутні.

Зазначив, що матеріали цивільної справи № 2-5292/11 по якій заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 липня 2011 року позов ОСОБА_3 до Харківської міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво -задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності на самочинно побудований будинок літ. «Д-2» житловою площею 117,5 кв.м. загальною площею 348,7 кв.м. з прибудованими літ. «д» та «д1» по вул. Заліська, 26 у м. Харковіне містили доказів отримання ОСОБА_3 містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки, містобудівного обґрунтування, розроблення проектної документації, отримання дозволів на виконання підготовчих та будівельних робіт. Судом першої інстанції було прийнято до уваги технічний висновок ТОВ «ТАМ «Арди-Кондур» про відповідність спірного обєкту будівельним нормам, який не є висновком експерта та не може бути належним доказом відповідності конструкції спірної будівлі будівельним нормам.

Вказав, що відповідно до даних з Реєстру дозвільних документів Державної архітектурно-будівельної інспекції України, інформація щодо наявності права на виконання будівельних робіт та прийняття в експлуатацію у встановленому законом порядку спірної будівлі літ. «Д-2», яка знаходиться за адресою: вул. Заліська, 26, у м. Харкові відсутня.

Зазначив, що спірна будівля літ. «Д-2», яка знаходиться за адресою: вул. Заліська, 26, у м. Харкові не приймалася до експлуатації у встановленому законом порядку, використання даного обєкту як самостійно, так і передачі в найм або іншим чином третім особам до вводу її в експлуатацію є таким, що суперечить закону.

Зауважив, що експлуатація будівлі літ. «Д-2» порушує визначений чинним законодавством порядок будівництва об'єктів нерухомості та державної реєстрації речових прав на них та нівелює роль цілої системи органів державної влади та контролю, які здійснюють повноваження у цій сфері та покликані забезпечувати відповідність забудови вимогам закону. Крім того, відсутність висновків компетентних органів, які б підтверджували додержання при будівництві (реконструкції) архітектурних, екологічних, санітарних, протипожежних та іншим норм ставить під загрозу надійність та безпечність експлуатації самочинно збудованої будівлі. Будь-яка самовільна побудова становить небезпеку, оскільки здійснюється без відповідних дозволів, погоджень, контролю та нагляду. Шкода наноситься публічним інтересам, оскільки ігноруються обов'язки особи прийняти об'єкт в експлуатацію в установленому порядку і права особи, яка здійснює відповідний контроль та нагляд.

Вказав, що аналогічної позиції дотримується Вищий господарський України у постанові №922/5579/14 від 30.06.2015 року.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які зявилися у судове засідання, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що діюче законодавство передбачає можливість заборонити експлуатацію за лише за вмотивованим письмовим рішенням уповноваженого органу за наявності суттєвих порушень будівельних норм, стандартів і правил. Відповідачем станом на 2011 рік було у законний спосіб підтверджено право власності та здійснено подальшу реєстрації такого права.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суд першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.07.2011 у справі №2-5292/11 задоволено позов ОСОБА_3 до Харківської міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво. Визнано за ОСОБА_3 право власності на самочинно побудований будинок літ. «Д-2» житловою площею 117,5 кв.м. загальною площею 348,7 кв.м. з прибудованими літ. «д» та «д1» по вул. Заліська, 26 у м. Харкові.(а.с. 11-12).

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 30.11.2016 року відмовлено у задоволенні заяви заступника керівника Харківської місцевої прокуратури №1 про перегляд вказаного заочного рішення суду (а.с.13)

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 23.12.2016 року у справі 2-5292/11 було відмовлено у відкритті апеляційного провадження, внаслідок чого заочне рішення суду першої інстанції набрало чинності (а.с.14-15)

Позивач у своїй заяві зазначає, що рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.07.2011 у справі № 2-5992/11 ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Суд першої інстанції обґрунтовано відхилив такі доводи, оскільки з набранням чинності вказане рішення суду відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 129 Конституції України є обовязковим для виконання.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Судові рішення не можуть бути переглянуті іншими органами чи особами поза межами судочинства, за винятком рішень про амністію та помилування. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Відповідно до ст. 375 ЦК України, власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності. на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Відповідно до ст. 90 Земельного кодексу України, власники земельних ділянок мають право споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Встановлено, що ОСОБА_3 на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 0,1000 га по вул. Заліська, 26 у м. Харкові з призначенням «для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд».

Згідно з наявною технічною документацією, за вказаною вище адресою, знаходиться житловий будинок з прибудовами, що цілком відповідає цільовому призначенню землі. Наявними висновками встановлено, що об'єкти нерухомості відповідають встановленим архітектурним, будівельним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам. Зазначений факт підтверджено судовим рішенням по справі №2-5992/11.

Згідно із «Тимчасовим положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно» (діяло станом на 2011 рік), рішення суду про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна є правовстановлюючим документом, на підставі якого проводиться державна реєстрація права власності на нерухоме майно.

Станом на 2011 рік відповідачем було у законний спосіб підтверджено право власності та здійснено подальшу реєстрації такого права.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Держава не втручається у здійснення власником права власності.

Згідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Згідно до ч. 3 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право, серед іншого, забороняти за вмотивованим письмовим рішенням експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих в експлуатацію.

Таким чином, діюче законодавство передбачає можливість заборонити експлуатацію за лише за вмотивованим письмовим рішенням уповноваженого органу за наявності суттєвих порушень будівельних норм, стандартів і правил.

ОСОБА_3 на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 0,1000 га по вул. Заліська, 26 у м. Харкові з призначенням «для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд».

Згідно з наявною технічною документацією, за вказаною вище адресою, знаходиться житловий будинок з прибудовами, що цілком відповідає цільовому призначенню землі. Наявними висновками встановлено, що об'єкти нерухомості відповідають встановленим архітектурним, будівельним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам. Зазначений факт підтверджено судовим рішенням по справі № 2-5992/11.

Згідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 25.05.2017 року ОСОБА_3 зареєструвала право власності на нерухоме майно.

Дійсно, будівля літ. «Д-2», яка знаходиться за адресою: вул. Заліська, 26, у м. Харкові» не була прийнято до експлуатації. Однак прокурор не надав до суду належних і допустимих доказів на підтвердження того, що експлуатація вказаної будівлі є небезпечною, або порушує встановленні норми безпеки. Згідно до вказаного заочного рішення суду технічний стан будівельних конструкцій знаходиться у задовільному стані, відповідає санітарним і протипожежним нормам (а.с. 11). При цьому судом не встановлено, що відповідач перешкоджав компетентним державним органам провести відповідну перевірку.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Оскільки у даному випадку не введення до експлуатації будівлі, яка перебуває у відповідача у власності само по собі не означає, що цей обєкт створює небезпеку для оточуючих, або завдає шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, чи погіршує екологічну ситуацію і природні якості землі, - заборона його подальшої експлуатації становить непропорційне втручання у право власності відповідача, яке захищене гарантіями ст. 41 Конституції України, а також ст. 1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» 1950р.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року, посилався на те, що у контексті скасування через шість років помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» при виправленні своєї помилки покладає на державні органи обов'язок діяти невідкладно. Крім того, повноваження з перегляду власних рішень, включаючи випадки виявлення помилки, не обмежено жодними часовими рамками, має суттєвий негативний впливає на юридичну визначеність у сфері особистих прав і цивільних правовідносин, що шкодить принципу «належного урядування» та вимозі «законності», закріпленому ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності», набув чинності вже після здійснення реконструкції житлового домоволодіння, тому в силу приписів ст. 58 Конституції України про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи, його положення на поширюються на спірні правовідносини.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права, порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Тому судова колегія визнає, що рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення.

За таких обставин згідно статті 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, перерозподіл судових витрат між сторонами відповідно до статті 141 ЦПК України не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 268, 367,368, п. 1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384, 388-392 ЦПК України, та пунктом 8 частини першої Розділу ХIII Перехідних положень ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області А. Гончаренко залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення виготовлений 16 травня 2018 року.

Головуючий: В.Б. Яцина.

Судді: І.О.Бровченко.

ОСОБА_2.