КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Головуючий в 1 інстанції - Диба О.В.
№22-ц/824/3752/2018 Доповідач - Українець Л.Д.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2018 року Київський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Українець Л.Д.

суддів Оніщука М.І.,

Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря Федорчук Я.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 28 вересня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: Одинадцята Київська державна нотаріальна контора Головного територіального управління юстиції у місті Києві про усунення від права спадкування, -

В С Т А Н О В И В

У вересні 2017 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення від права спадкування за законом.

Свої вимоги мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_6 після смерті якої залишилась спадщина у вигляді 1/4 частини квартири АДРЕСА_1, 5/8 частин земельної ділянки площею 0,40 га та 5/8 частин земельної ділянки площею 0,25 га, що розташовані по АДРЕСА_2

Спадкоємцями за законом є її діти - ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Зазначила, що померла ОСОБА_6 була недієздатною особою. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 25.08.2010 року над ОСОБА_6 було встановлено опіку, а її призначено опікуном. Мати була особою похилого віку і протягом останніх років хворіла на хронічний психічний розлад, потребувала сторонньої допомоги та піклування, знаходилась у безпорадному стані, що виявилось у неможливості самостійно харчуватися, перевдягатись, приймати ванну, самостійно ходити до вбиральні, і потребувала постійного піклування, лікування, утримання.

Відповідачі, які з 2008 року проживали окремо від матері, не цікавилися її станом, не надавали допомоги, хоча знали про таку потребу та мали можливість її надавати.

Ураховуючи наведене просила суд усунути ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_6

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 28 вересня 2018 рокуу задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

Вважає недоведеними обставини, що відповідачі не знали про безпорадний стан спадкодавця, а також той факт, що вона чинила перешкоди для реалізації ОСОБА_4 права на догляд за спадкодавцем.

Хибним є висновок суду про те, що ОСОБА_4 не мала можливості вселитися у квартиру та користуватися нею.

Судом не з'ясовано, чи є обставина перебування у декретній відпустці ОСОБА_4 перешкодою у наданні допомоги спадкодавцю, адже вона на той час також самостійно виховувала неповнолітню доньку та при цьому здійснювала догляд за спадкодавцем.

Також судом не з'ясовано чи була достатньою допомога спадкодавцеві зі сторони ОСОБА_5 адже допомога не полягала виключно у наданні часткової фінансової допомоги, яку відповідач надавав і лише за її зверненням про таку допомогу.

Зауважує, що неприязні стосунки між сторонами по справі не є підставою для ненадання допомоги спадкодавцю, яка перебувала в безпорадному стані.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача та відповідачів, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 та відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 є дітьми ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина, в зв»язку з чим Одинадцятою київською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №645/2017. (а.с.140-156)

На момент смерті спадкодавцю належала ? квартири АДРЕСА_1, 5/8 частини земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_2 площею 0,4 гектарів, що розташована у АДРЕСА_2 та 5/8 частини земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_3 площею 0,25 гектарів, що розташована у АДРЕСА_2 (а.с. 149-150).

Звертаючись в суд з позовом про усунення відповідачів від права на спадкування за законом, ОСОБА_3 посилалася на те, що ОСОБА_6 була особою похилого віку і протягом останніх років хворіла на хронічний психічний розлад, потребувала сторонньої допомоги та піклування, знаходилась у безпорадному стані. Разом з тим, відповідачі останні 7 років не цікавились станом матері, не відвідували її, не надавали матеріальної чи будь-якої іншої допомоги.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх недоведеності та необґрунтованості.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується в повному обсязі, виходячи з наступного.

Відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Лише умисне, свідоме ненадання допомоги спадкодавцеві при наявності можливості надавати таку допомогу є підставою для усунення особи від права на спадкування.

Крім цього, підлягає з'ясуванню питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування згідно ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі цієї особи.

Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

У силу ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України).

Як убачається з матеріалів справи, рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 05.07.2010 року №2-о-113/2010 ОСОБА_6 визнано недієздатною (а.с. 8).

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 25.08.2010 року №2-о-240/2010 над ОСОБА_6 встановлено опіку та призначено її опікуном ОСОБА_3 (а.с. 9).

14.06.2012 року спадкодавцю ОСОБА_6 була встановлена друга група інвалідності безстроково, що підтверджується довідкою до Акта огляду МСЕК. (а.с.15)

За таких обставин, доведеним є факт перебування спадкодавця в безпорадному стані. Крім того, даний факт не заперечувався відповідачами.

Таким чином, для задоволення позову необхідним є доведення також ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання та потреба спадкодавця в допомозі цієї особи.

Щодо вимоги про усунення від спадкування ОСОБА_4 судом вірно взято до уваги наступне.

У суді ОСОБА_4 зазначала, що вона намагалась допомагати матері ОСОБА_6, проте ОСОБА_3 постійно перешкоджала потрапити в квартиру, яка належить їм на праві спільної власності та спілкуватися з матір'ю.

Зазначені доводи підтверджуються тим, що у грудні 2009 року ОСОБА_4 зверталася в суд з позовом до ОСОБА_3 про вселення та визначення порядку користування квартирою та рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 31.08.2010 року №2-4617 позовні вимоги були задоволені (а.с. 50).

У 2010 році ОСОБА_4 зверталась із заявою до прокурора Оболонського р-ну м. Києва про те, що не має змоги спілкуватись із своєю матір'ю (а.с. 49).

15.12.2010 року відповідач зверталась із заявою до Органу опіки і піклування Оболонської РДА із заявою про те, що ОСОБА_3 негативно впливає на психо-емоційний та фізіологічний стан ОСОБА_6 (а.с. 51).

23.05.2011 року ОСОБА_4 повторно звернулась із заявою до Органу опіки і піклування Оболонської РДА із заявою про те, що вона намагається надати допомогу ОСОБА_6, але не має такої можливості (а.с. 52).

25.03.2012 року ОСОБА_4 звернулась до правоохоронних органів із заявою про побиття ОСОБА_6, оскільки бачила синці на її обличчі та руках. (а.с. 57).

27.03.2012 року відповідачем подано заяву до Органу опіки і піклування Оболонської РДА про факт знущання ОСОБА_3 над матір'ю ОСОБА_6 (а.с. 53).

Ураховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що позивач здійснювала перешкоди ОСОБА_4 у спілкуванні з матір'ю.

Крім того, у суді першої інстанції позивач зазначила, що з відповідачем ОСОБА_4 не спілкується, стосунків не підтримує, і тому не повідомляла їй про те, що їхня спільна мати потребує допомоги. Апеляційна скарга не містить доводів на спростування даної обставини.

За таких обставин, вірним є висновок суду про те, що факт ухилення ОСОБА_4 від надання допомоги спадкодавцеві є недоведеним.

Також колегія суддів вважає недоведеним й те, що спадкодавець потребувала допомоги саме ОСОБА_4, зверталася до неї з проханням про допомогу, проте остання свідомо ухилялася від надання такої допомоги.

Позивач також не надала доказів на підтвердження того, що вона, як опікун, безпосередньо зверталася до ОСОБА_4 з проханням надати допомогу матері.

Щодо вимоги про усунення від спадкування ОСОБА_5 суд підставно виходив з такого.

ОСОБА_5 надавав матеріальну допомогу на утримання матері ОСОБА_6, брав участь в оплаті витрат на послуги доглядальниці, придбавав ліки, підгузки, на власному автомобілі відвозив ОСОБА_6 до медичних закладів для лікування та обстеження. Надав кошти позивачу для заміни вікон у кімнаті ОСОБА_6 З липня 2015 року ОСОБА_5 щомісячно переказував грошові кошти на платіжну картку позивача у розмірі 500,00 грн. Також з 2015 року сплачував за житлово-комунальні послуги, що підтверджується відповідними квитанціями (а.с. 78-105).

Також у запереченнях проте позову ОСОБА_5 зазначив, що після смерті ОСОБА_6 припинив надавати будь-яку допомогу. Витрати на поховання були розподілені між позивачем та відповідачами, проте оформлення здійснювала позивач, оскільки мала всі необхідні документи.

Позивач ОСОБА_3 суді першої інстанціїзазначені обставини підтвердила. Апеляційна скарга не містить спростувань наведених обставин.

Ураховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_7 надавав допомогу спадкодавцю та не ухилявся від утримання ОСОБА_6

Також судом було допитано в якості свідка ОСОБА_8, яка показала, що перебуває у дружніх стосунках із позивачем. Допомагала ОСОБА_3 доглядати за померлою. Зі слів позивача їй відомо, що до відповідача ОСОБА_4 з 2010 року позивач з метою отримання допомоги не зверталась; а відповідач ОСОБА_5 декілька разів відвозив ОСОБА_6 до лікарні та допомагав матеріально.

Ураховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову про усунення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від права спадкування за законом після померлої ОСОБА_6, оскільки позивачем не доведено факт потребування спадкодавцем допомоги саме ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а також того, що вони знали про таку необхідність, мали можливість її надати, проте умисно ухилилися від обов'язку щодо її надання.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, всі доводи апеляційної скарги були предметом дослідження суду першої інстанції, який повно та всебічно з'ясував обставини справи, дав їм належну оцінку і в апеляційного суду відсутні правові підстави для переоцінки доказів.

Рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 28 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 грудня 2018 року.

Суддя-доповідач Л.Д. Українець

Судді М.І. Оніщук

В.А. Шебуєва