ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2018 року

м. Харків

Справа № 636/853/18

Провадження № 22-ц/818/1336/18

Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1,

відповідач: Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Маяк» в особі директора ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Маяк» в особі директора ОСОБА_2 про розірвання договору оренди земельної ділянки, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 22 червня 2018 року в складі судді Ковригіна О.С.,

встановив:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Маяк» в особі директора ОСОБА_2, в якому просила суд розірвати договори оренди земельних ділянок, укладених між нею та СТОВ «Маяк» в особі директора ОСОБА_2, призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованих на території Коробочкинської сільської ради Чугуївського району Харківської області: кадастровий № :01:000:1115, площею 3,2218 гектарів та кадастровий № :01:000:1116, площею 0,4596 гектарів..

Позов мотивований тим, що її не влаштовує розмір орендної плати у 4 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, визначений спірними договорами оренди. Зазначила, що вважає, що розмір орендної плати за спірними договорами повинен становити не менш ніж 11 % від нормативної грошової оцінки земельних ділянок. Також зазначила, що відповідачем не розроблений та наданий позивачеві проекту землеустрою щодо еколого-економічного обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь, що може призвести до погіршення екологічного стану належних позивачеві земельних ділянок.

Відповідач надав суду відзив, у якому позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав у повному обсязі та вказав, що спірні договори є укладеними та зареєстрованими у ДРРП належним чином. Спірними договорами визначені всі істотні умови, передбачені вимогами Земельним кодексом, Цивільним кодексом та Законом України «Про оренду землі». Зазначив, що орендна плата була узгоджена між сторонами обома спірними договорами та сплачується позивачеві у строки, визначені цими договорами. Також вказав, що порушень умов договору та вимог чинного земельного законодавства щодо розроблення та надання проекту сівозмін позивачеві відповідачем не допущено. Зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та належним чином не доведеними..

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 22 червня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Маяк» в особі директора ОСОБА_2 про розірвання договору оренди земельної ділянки - відмовлено.

Не погодившись із вказаним вище рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернулась на це рішення з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права. Зазначає, що вона є власником земельних ділянок площею 3,2218 гектарів кадастровий № :01:000:1115 та площею 0,4596 гектарів кадастровий № :01:000:1116. Вказує, що наприкінці 2017 року звернулась до відповідача з вимогою про збільшення розміру орендної плати з 4% на 11 % та внесення відповідних змін до п. 8 Договорів оренди земельних ділянок, проте згоди з відповідачем не дійшли. Крім того, вказує на те, що відповідач утримує у себе оригінали належних позивачу екземплярів договорів оренди земельних ділянок, що дає можливість відповідачу в односторонньому порядку змінювати умови договору. Зазначає, що в самих договорах оренди землі не міститься конкретної дати закінчення терміну їх дії, що є одним з порушень істотних умов договору оренди землі. На час підпису договорів оренди позивач також підписала акти приймання-передачі земельних ділянок без конкретизації дати, хоча самого факту передачі на місцевості не відбулося, оскільки позивач і досі не має відомостей від відповідача про місцезнаходження земельних ділянок та їх стан. Звертає увагу суду на те, що орендна плата, яку виплачує відповідач, незрівнянно мала по відношенню до прибутку, який він отримує від здійснення підприємницької діяльності за рахунок орендованої у позивача земельної ділянки. Вказує, що плата за оренду позивачу земельної ділянки це єдиний додатковий дохід, на який розраховує за для забезпечення належного рівня життя. Звертає увагу суду на те, що орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку. Наполягає на тому, що договором оренди закріплено обовязок орендаря щорічно переглядати розмір орендної плати, зокрема внаслідок інфляції. Також розмір орендної плати обовязково переглядається за умови зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, а також зміни нормативної грошової оцінки землі. Також вказує на те, що відповідач не надав проект землеустрою щодо забезпечення еколого-економічного обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь, як того вимагає чинне законодавство, а тому суд дійшов передчасного висновку про відсутність порушень прав позивача стосовно того, що земельна ділянка позивача використовується за цільовим призначення та удобрюється згідно екологічних норм.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує щодо змісту апеляційної скарги ОСОБА_3. Вказує на те, що в договорах оренди землі, які позивач просить достроково розірвати, зазначені всі істотні умови договору оренди землі, які передбачені Законом України «Про оренду землі». Звертає увагу суду, що договори є укладеними та чинними. Зазначає, що твердження апелянта про те, що відповідач отримує від користування земельною ділянкою немалий прибуток, однак не погоджується на збільшення розміру орендної плати до такого розміру, який би влаштовував позивача не ґрунтуються на Законі, оскільки орендна плата це не дивіденди і розмір орендної плати не залежить від отриманих орендарем прибутків та результатів господарської діяльності орендаря. Також вказує на те, що при розрахунку орендної плати відповідачем щорічно індексується її розмір на підставах даних та інформації Управляння Держгеокадастру у Чугуївському районі Харківської області. Крім того, звертає увагу на те, що використовує орендовану земельну ділянку за її цільовим призначенням, дотримується екологічної безпеки землекористування і зберігання родючості ґрунтів, не допускає погіршення екологічного стану земельної ділянки внаслідок своєї господарської діяльності, використовує орендовану земельну ділянку способами, які не суперечать екологічним вимогам.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 369 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, позивачем не доведено істотності порушення відповідачем умов спірного договору.

З таким висновком суду першої інстанції судова колегія погоджується виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить земельна ділянка, кадастровий № :01:000:1115, площею 3,2218 гектарів та земельна ділянка, кадастровий № :01:000:1116, площею 0,4596 гектарів, які розташовані на території Коробочкинської сільської ради Чугуївського району Харківської області, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії САЕ № 257741 від 07.10.14 та Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії САЕ № 257742 від 07.10.14.

Згідно до Договорів оренди земельної ділянки б/н, укладеного (без дати укладання) між позивачем та СТОВ «Маяк» в особі ОСОБА_2, зареєстрованих ДРРП 02.09.2014 року за № 7250887 та № 7250372, вищевказані земельні ділянки позивач передала відповідачеві в оренду строком на 10 років з щорічною виплатою орендної плати в розмірі 4 % від нормативної грошової оцінки землі, що визначено п.8 спірного договору.

Таким чином, сторонами укладено два правочини, за яким позивач передала у платне користування відповідачу належні їй на праві приватної власності земельні ділянки на умовах, визначених сторонами спірними договорами.

В листопаді 2017 року позивач звернулася до відповідача з письмовою вимогою про збільшення розміру орендної плати з 4% на 11%, шляхом оформлення додаткової угоди про внесення змін в п.8 спірного Договору оренди земельної ділянки б/н, на яку отримала відповідь у вигляді листа від 29.11.2017 року, яким позивачу було відмовлено у збільшенні розміру орендної плати за спірним договором.

Доводи ОСОБА_3 про наявність підстав для розірвання договорів оренди через небажання відповідача підвищувати орендну плату не ґрунтуються на законі.

Так, згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом статтею 21 Закону України «Про оренду землі» розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди.

Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно з пунктами 3, 4 статті 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

З матеріалів справи вбачається, що орендна плата СТОВ «Маяк» сплачена позивачу відповідно до умов договору. Зазначене вбачається: із розрахунку орендної плати від 29.03.2018 р. № 104 за оренду земельної ділянки кадастровий номер :01:000:1115 за 2017 рік; із розрахунку орендної плати від 27.03.2018 р. № 105 за оренду земельної ділянки кадастровий номер :01:000:1116 за 2017 рік, листа Управління Держгеокадастру у Чугуївському районі Харківської області від 14.02.2017 р. № 27-20.07-0.1-560/2-17, а також з довідки СТОВ «Маяк» від 29.03.2018 р. № 128, лицевої картки пайщика, прибуткового касового ордеру № 164 за 27 жовтня 2017 р., видаткового касового ордеру від 27.10.2017 року, з витягу «Відомість на виплату грошей № за жовтень 2017р. орендна плата за земельний пай від 27 жовтня 2017р.», накладною № 225 за 30.10.2017 р., витягом з відомості на видачу товару (пшениця, ячмінь) в рахунок оренди земельного пая за 2017 рік, накладною № 229 за 20.11.2017 р..

Отже, сумарний розрахунковий розмір орендної плати за двома договорами оренди становить 5263,97 грн. за 2017 рік.

За оренду земельних ділянок за 2017 рік за двома договорами оренди відповідач фактично сплатив позивачу у термін до 31.12.2017 р. грошима та в натуральній формі (озима пшениця, ячмінь, кукурудза) орендну плату у розмірі 9596,27 грн.

Таким чином, відповідач фактично переплатив позивачу порівняно з умовами двох спірних Договорів оренди орендну плату за 2017 рік на загальну суму 4332,3 грн.

Факту систематичної несплати орендарем орендної плати у справі не встановлено.

Частиною 2 ст. 23 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін.

Указом Президента України від 02 лютого 2002 року № 92/2002 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» (у редакції Указу від 19 серпня 2008 року № 725/2008) забезпечення підвищення рівня соціального захисту сільського населення визнано одним із пріоритетних завдань пореформеного розвитку аграрного сектора економіки, зокрема, шляхом запровадження плати за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) у розмірі не менше 3 відсотків визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю) та поступового збільшення цієї плати залежно від результатів господарської діяльності та фінансово-економічного стану орендаря.

Дійсно, позивач зверталася до відповідача з пропозицією про підвищення розміру орендної плати і їй було відмовлено. Між тим, позовних вимог про зміну умов договору щодо розміру орендної плати ОСОБА_1 не заявляла. Доказів щодо наявності або відсутності підстав для такого підвищення сторони не надавали. Відмова СТОВ «Маяк» у підвищенні орендної плати сама по собі не є підставою для розірвання договору.

Статтею 5 Земельного Кодексу України визначені основні принципи земельного законодавства, серед яких зазначено принцип раціонального використання та охорони земель.

Згідно зі статтею 141 ЗК України підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо збереження родючості ґрунтів» від 4 червня 2009 року статтю 22 Земельного кодексу України було доповнено частиною четвертою з наступним змістом: «Земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва використовуються відповідно до розроблених та затверджених в установленому порядку проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь і передбачають заходи з охорони земель».

Між тим, згідно п. 18 Перехідних положень Земельного Кодексу України вимоги частини четвертої статті 22 цього Кодексу поширювалися лише на тих власників та користувачів, які використовують земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею більш як 100 гектарів.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення умов ведення бізнесу (дерегуляція)» від 12 лютого 2015 року № 191-VIII частину четверту статті 22 Земельного Кодексу України виключено.

Отже, ненадання проекту землеустрою, що забезпечує еколого - економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь не є самостійною підставою для розірвання договору. Доказів про те, що відповідач використовує земельну ділянку способами, які суперечать екологічним вимогам, що він допускає погіршення екологічного стану та родючості земельної ділянки позивачкою не надано.

Застосування сівозміни та внесення мінеральних добрив підтверджено відповідною довідкою СТОВ "Маяк".

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Посилання апелянта на те, що в договорі оренди та в акті прийому-передачі відсутня дата його укладення, що у свою чергу є одним з порушень істотних умов договору оренди землі, колегія суддів не приймає, оскільки спірний договір недійсним не визнаний, зареєстрований у встановленому законом порядку.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 365, 366, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 22 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає чинності з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 16 листопада 2018 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

ОСОБА_4