Справа № 463/4058/18
Провадження № 2/463/1570/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2018 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Шеремети Г.І.

за участю секретаря с/з Козак О.В.

представника позивача Фіцика Н.Я.

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Рік-Автогарант» до ОСОБА_3, третьої особи: Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» про відшкодування шкоди, що завдана внаслідок ДТП (в порядку регресу), суд,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом, просив стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Рік-Автогарант» 21 370,20 грн. відшкодування шкоди, а також 1841,00 грн. судового збору.

Позов мотивує тим, що 14.02.2018 року на вул. Мельника,18 у м. Львові відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої мало місце зіткнення між автомобілем під керуванням водія ОСОБА_4 (автомобіль марки LEXUS LX570 д.н.з. НОМЕР_3) та відповідача ОСОБА_3 (автомобіль марки FIAT DUCATO д.н.з. НОМЕР_4), внаслідок чого автомобілі зазнали технічних пошкоджень. Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 28.02.2018 року була встановлена винність водія ОСОБА_3 у зазначеному ДТП. Цивільна відповідальність водія ОСОБА_4 на момент ДТП була застрахована в ТзОВ «Страхова компанія «Рік-Автогарант» за договором добровільного страхування наземного транспорту №КТЗ-128/10/17 від 18.10.2017 року. Позивачем враховуючи висновок №75 від 07.03.2018 року про вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки "LEXUS LX570" д.н.з. НОМЕР_3, та на підставі страхового акту №019/18 КТЗ від 27.03.2018 року виплатив страхувальнику (власнику транспортного засобу марки "LEXUS LX570") страхове відшкодування в розмірі 22 870,00 грн. В порядку вимог ст.993, ч.1 ст.1191 ЦК України та ст.27 ЗУ «Про страхування» позивач 30.05.2018 року скерував відповідачу, як винній стороні, досудову вимогу з проханням відшкодувати заподіяну шкоду в добровільному порядку. Відповідач заподіяну воду не відшкодував, надіслав позивачу листа згідно якого повідомив, що на момент ДТП його відповідальність була застрахована в третьої особи - ТзОВ «Страхове товариство «Домінанта», яке і має відшкодовувати заподіяну шкоду. А тому позивач звернувся до суду з відповідним позовом, який просить задоволити.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, передбачених в позові. Крім того, пояснив, що 07.06.2018 року Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, винесла розпорядження №866 про анулювання ліцензії ТДВ «СТ «Домінанта», а відтак остання позбавлена можливості нести відповідальність за завдану відповідачем, її страхувальником, шкоду.

Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечив з підстав його необґрунтованості та безпідставності. Додатково пояснив, що відповідальність за заподіяну шкоду має нести третя особа ТзОВ «Страхове товариство «Домінанта». Свої заперечення обґрунтував покликавшись на позицію Великої Палати Верховного суду, висловлену в постанові від 04.07.2018 року за результатами розгляду справи №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18).

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Заяв про його справи у його відсутність не подавав. Його неявка у відповідності до ч.1 ст.223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті.

Ухвалою судді від 26.07.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, а провадження по справі відкрито з призначенням справи до розгляду в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження.

Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, оглянувши матеріали справи та додані до неї письмові документи, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.265 ЦПК України, суд вважає, що в позові слід відмовити виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14.02.2018 року на вул. Мельника,18 у м. Львові відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої мало місце зіткнення між автомобілем під керуванням водія ОСОБА_4 (автомобіль марки LEXUS LX570 д.н.з. НОМЕР_3) та відповідача ОСОБА_3 (автомобіль марки FIAT DUCATO д.н.з. НОМЕР_4), внаслідок чого автомобілі зазнали технічних пошкоджень.

Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 28.02.2018 року була встановлена винність водія ОСОБА_3 у зазначеному ДТП.

З матеріалів справи вбачається, що цивільна відповідальність водія ОСОБА_4 на момент ДТП була застрахована в ТзОВ «Страхова компанія «Рік-Автогарант», позивача по справі, за договором добровільного страхування наземного транспорту №КТЗ-128/10/17 від 18.10.2017 року. А тому позивач враховуючи висновок №75 від 07.03.2018 року про вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки "LEXUS LX570" д.н.з. НОМЕР_3, та на підставі страхового акту №019/18 КТЗ від 27.03.2018 року здійснив виплату страхувальнику (власнику транспортного засобу марки "LEXUS LX570") страхового відшкодування в розмірі 22 870,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №702 від 30.03.2018 року та №76 від 30.03.2018 року.

У відповідності до вимог ст.993, ч.1 ст.1191 ЦК України та ст.27 ЗУ «Про страхування» позивач 30.05.2018 року скерував відповідачу, як винній стороні, досудову вимогу з проханням відшкодувати заподіяну шкоду в добровільному порядку. Відмову відповідача відшкодувати заподіяну шкоду вважає незаконною, оскільки саме боржник за загальним правилом несе відповідальність за заподіяну шкоду, а в потерпілої сторони є право вибору щодо отримання відшкодування в договірному чи деліктному зобов'язанні.

Однак з вказаною позицією сторони позивача важко погодитись виходячи з наступного.

Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов'язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов'язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов'язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов'язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов'язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов'язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Вказане вище підтверджується і позицією Великої Палати Верховного суду, висловленою в постанові від 04.07.2018 року за результатами розгляду справи №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18), в якій Велика Палата відступила від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.

Щодо покликань представника позивача про те, що 07.06.2018 року Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, винесла розпорядження №866 анулювала ліцензію ТДВ «СТ «Домінанта», в якої була застрахована на момент ДТП цивільна відповідальність відповідача, а відтак така у зв'язку з втратою ліцензії позбавлена можливості нести відповідальність за завдану відповідачем, шкоду, то суд вважає такі хибними, оскільки анулювання ліцензії не звільняє ТДВ «СТ «Домінанта» від обов'язку виконати свої зобов'язання за укладеним з відповідачем договором (полісом) страхування.

Зважаючи на вищенаведене, суд вважає заявлений позов необґрунтованим та безпідставним, а тому в його задоволенні відмовляє.

Керуючись ст.ст.10,12,13,76-80,259,263,264,273, 354,355 ЦПК України, ст.ст. 1166, 1187 ЦК України, ст.22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" суд,-

в и р і ш и в :

В позові Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Рік-Автогарант» (місце знаходження: м.Львів, вул. Щирецька, 36) до ОСОБА_3 (місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1), третьої особи: Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» (місце знаходження: м.Київ, провулок Індустріальний, 23) про відшкодування шкоди, що завдана внаслідок ДТП (в порядку регресу) - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку в порядок та строки, передбачені ст.ст.354,355 ЦПК України, п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено та підписано 14 листопада 2018 року

Суддя: Шеремета Г. І.