КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_____________________________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/1412/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 листопада 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Федан Д.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Національного університету біоресурсів і природокористування України на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17 липня 2018 року (суддя Ладиченко С.В.) у цивільній справі за позовом Національного університету біоресурсів і природокористування України до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за проживання у гуртожитку,

встановила:

у листопаді 2017р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за проживання у гуртожитку у сумі 3 410грн, інфляційних втрат у розмірі 214грн 17коп., 3% річних у розмірі 50грн 84коп. та витрат на оплату судового збору у сумі 1600грн.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що він є балансоутримувачем гуртожитку АДРЕСА_1. Згідно наказу Національного університету біоресурсів і природокористування України від 30 вересня 2016р. № 1723 СК «Про поселення студентів 2-4 курсів та студентів магістратури другого року навчання», договору про користування житловим приміщенням, відповідач був поселений у кімнату АДРЕСА_1 університету до 30 червня 2017р.

Позивач стверджував, що виконав взяті на себе зобов'язання, проте відповідач має заборгованість за користування житловим приміщенням у сумі 3 410грн, що підтверджується довідкою № 102/126 від 5 жовтня 2017р.

18 жовтня 2017р. відповідач отримав претензію про стягнення грошових коштів № 2719 від 11 жовтня 2017р., яка відповідачем не виконана.

У квітні 2018р. позивач подав заяву з поясненнями по суті справи та просив стягнути з відповідача заборгованість за проживання у гуртожитку за період з жовтня 2016р. по червень 2017р. у сумі 1 105грн, інфляційні втрати у розмірі 214грн 17коп., 3% річних у розмірі 50грн 84коп. та судові витрати, посилаючись на те, що відповідачу, як дитині, яка зареєстрована як внутрішньо переміщена особа, була відшкодована пільга за проживання у студентському гуртожитку за період з 1 січня 2017 року по 30 червня 2017 року у сумі 1265грн, а 4 квітня 2018 року на рахунок Університету від відповідача надійшла оплата у розмірі 1040грн, яка була зарахована на погашення заборгованості.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 17 липня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі Національний університет біоресурсів і природокористування України просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Позивач посилається на порушення судом норм процесуального права, оскільки його не було повідомлено про призначення судового засідання на 17 липня 2018р., у зв'язку із чим порушено його право на подачу клопотання про розгляд справи з викликом сторін.

Крім того, позивач вважає, що суд неповно з'ясував обставини справи та не врахував надані сторонами докази, оскільки за період з жовтня 2016р. по січень 2017р. були відсутні підстави для надання відповідачу державної цільової підтримки, так як до заяви від 25 серпня 2016р. про звільнення від оплати за гуртожиток ним не була додана довідка про взяття його на облік як внутрішньо переміщену особу.

Також позивач зазначає, що на підставі довідки № від 12 жовтня 2017р. про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи за період з 1 січня 2017р. по 30 червня 2017р. відповідачу була відшкодована пільга за проживання у гуртожитку у розмірі 50% від встановленої вартості проживання, а 4 квітня 2018р. відповідач сплатив 1 040грн, які були зараховані на погашення заборгованості.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду без змін, вважаючи доводи позивача безпідставними, оскільки відповідно до ч. 17 ст. 44 Закону України «Про вищу освіту» має право на безоплатне проживання в гуртожитку.

Національний університет біоресурсів і природокористування України, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.178), свого представника у судове засідання не направив, клопотання про його перенесення не подав, тому відповідно до ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у його відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача, який просив залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що гуртожиток АДРЕСА_1 обліковується на балансі Національного університету біоресурсів і природокористування України (далі Університет).

Згідно наказу проректора з навчальної і виховної роботи Університету № 1723С від 30 вересня 2016 року відповідач поселений у гуртожиток на період з 1 вересня 2016 року по 30 червня 2017 року.

30 серпня 2016 року між Університетом та ОСОБА_2 укладений договір на тимчасове платне користування жилим приміщенням у гуртожитку з 1 вересня 2016 року по 30 червня 2017 року.

25 серпня 2016 року відповідач звернувся до ректора Університету із заявою про звільнення його від оплати за проживання у гуртожитку, оскільки він є особою, переміщеною з тимчасово окупованої території.

11 жовтня 2017р. відповідачу була направлена претензія про сплату заборгованості за проживання у гуртожитку за період з жовтня 2016 року по червень 2017 року у розмірі 3410грн.

Наказом ректора Університету № 2520С від 6 грудня 2017 року відповідачу надано пільгу з оплати за проживання в 2017 році у гуртожитку в розмірі 220грн за місяць.

Згідно довідки головного бухгалтера Університету від 18 квітня 2018 року за відповідачем обраховується заборгованість по оплаті за проживання у гуртожитку за період з жовтня 2016 року по червень 2017 року у розмірі 1105грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст. 44 Закону України «Про вищу освіту» відповідач, який зареєстрований як внутрішньо переміщена особа, має право на безоплатне проживання у гуртожитку.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду ґрунтується на нормах матеріального права.

Відповідно до ч. 17 ст. 44 Закону України «Про вищу освіту», редакція якої діяла на момент виникнення спірних правовідносин, держава забезпечує особам, визнаним учасниками бойових дій відповідно до пункту 19 частини першої статті 6 Закону України &quдітям, зареєстрованим як внутрішньо переміщені особи, у тому числі дітям, які навчаються за денною формою навчання у закладах вищої освіти, - до закінчення навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, державну цільову підтримку для здобуття вищої освіти у державних та комунальних навчальних закладах.

Державна цільова підтримка для здобуття вищої освіти надається у вигляді: повної або часткової оплати навчання за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів; пільгових довгострокових кредитів для здобуття освіти; соціальної стипендії; безоплатного забезпечення підручниками; безоплатного доступу до мережі Інтернет, систем баз даних у державних та комунальних навчальних закладах; безоплатного проживання в гуртожитку; інших заходів, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Порядок та умови надання державної цільової підтримки для здобуття вищої освітизазначеним категоріям громадян визначаються Кабінетом Міністрів України.

Вказаною нормою Закон України «Про вищу освіту» був доповнений Законом України № 425-VIII від 14.05.2015, який набрав чинності 5 липня 2015р.

Прикінцевими та перехідними положеннями вказаного Закону було визначено, що Кабінету Міністрів України протягом одного місяця з дня опублікування цього Закону (5.06.2015) необхідно розробити та затвердити державну цільову програму підтримки учасників бойових дій та їхніх дітей, дітей, один із батьків яких загинув у районі проведення антитерористичних операцій, бойових дій чи збройних конфліктів або під час масових акцій громадянського протесту, дітей, зареєстрованих як внутрішньо переміщені особи, для здобуття професійно-технічної та вищої освіти; затвердити порядок та умови надання державної цільової підтримки для здобуття професійно-технічної та вищої освіти.

Однак, Кабінетом Міністрів України Порядок та умови надання державної цільової підтримки деяким категоріям громадян для здобуття професійно-технічної та вищої освіти (далі Порядок) був затверджений тільки постановою № 975 від 23 листопада 2016 року, в якій зазначено, що вона набирає чинності з 1 січня 2017 року.

Згідно підпункту 4 пункту 4 Порядку державна цільова підтримка надаєтьсядітям, зареєстрованим як внутрішньо переміщені особи, у вигляді, зокрема, безоплатного проживання в учнівських гуртожитках - для учнів професійно-технічних навчальних закладів, проживання у студентських гуртожитках з пільговою оплатою у розмірі, визначеному вищим навчальним закладом в установленому законодавством порядку, - для студентів вищих навчальних закладів, курсантів невійськових вищих навчальних закладів за умови, що зазначені у цьому абзаці особи не отримують допомогу відповідно до постанови Кабінету

Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 505 "Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг"

Пунктом 5 Порядку визначено, що проживання в учнівських та студентських гуртожитках осіб, зазначених у пункті 4 цих Порядку та умов, забезпечується відповідним навчальним закладом за рахунок та в межах видатків, передбачених на зазначену мету в кошторисах таких навчальних закладів, затверджених в установленому порядку.

Для певних категорій осіб, що відповідно до цих Порядку та умов мають право на проживання у студентських гуртожитках з пільговою оплатою, державний або комунальний вищий навчальний заклад може самостійно встановлювати конкретний розмір плати, що не може перевищувати 50 відсотків граничного розміру плати за проживання у студентських гуртожитках вищих навчальних закладів державної та комунальної форми власності, визначеного в установленому порядку.

Згідно довідки № від 12 жовтня 2017 року ОСОБА_2 взятий на облік внутрішньо переміщеної особи.

Крім того, до апеляційного суду відповідачем надана довідка Управління соціального захисту населення Обухівської районної державної адміністрації Київської області від 14 листопада 2017 року, згідно якої ОСОБА_2 з 20 жовтня 2014 року по 12жовтня 2017 року перебував на обліку в Єдиній інформаційній базі даних внутрішньо переміщених осіб в управлінні соціального захисту населення Обухівської районної державної адміністрації.

За таких обставин, колегія суддів вважає підтвердженим, що відповідач має право на безоплатне проживання у гуртожитку відповідно до ч. 17 ст. 44 Закону України «Про вищу освіту».

Право на безоплатне користування гуртожитком дітям, зареєстрованим як внутрішньо переміщені особи, у тому числі дітям, які навчаються за денною формою навчання у закладах вищої освіти, - до закінчення навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, було встановлено нормою закону, яка набрала чинності 5 липня 2015 року, дія вказаної норми не була зупинена, тому відповідач мав законні сподівання на його звільнення від оплати за проживання у гуртожитку хоча би до 1 січня 2017 року, коли таке право було обмежено постановою Кабінету Міністрів України.

Суд першої інстанції правомірно послався на прецедентну практику Європейського суду з прав людини та правильно зазначив, що держава не може посилатися на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач до заяви від 25 серпня 2016 року не додав довідку про взяття його на облік як внутрішньо переміщену особу, колегія суддів вважає безпідставними, так як позивачем суду не було надано доказів, що розглянувши зазначену заяву ОСОБА_2, Університет прийняв рішення про відмову у її задоволенні у зв'язку із не надання заявником доказів реєстрації його як внутрішньо переміщеної особи.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що позивачем суду не було надано розрахунку розміру заборгованості та документів, які підтверджують встановлення щомісячної оплати за гуртожитку, та її розмір.

Згідно укладеного сторонами договору від 30 серпня 2016 року розмір оплати за проживання та додаткові послуги визначаються договором (додаток 3) та наказом ректора (пункт 3.2.2.). Однак позивачем не надано суду ні додатку 3 до договору, ні наказу ректора.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Разом з цим, відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи

обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (пункт3).

З матеріалів справи вбачається, що з 12 грудня 2017 року по 3 липня 2018 року дана справа розглядалася судом першої інстанції за правилами позовного провадження, з викликом учасників справи.

3 липня 2018 року розгляд справи не відбувся у зв'язку із закінченням повноважень судді, у зв'язку із чим був здійснений автоматизований перерозподіл даної справи.

Ухвалою судді від 4 липня 2018 року ухвалено проводити розгляд справи у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін. Судовий розгляд справи був призначений на 17 липня 2018 року і учасникам справи було надано право заявити клопотання про розгляд справи з викликом учасників.

Згідно матеріалів справи 4 липня 2017 року копія ухвали суду була направлена сторонам, однак матеріали справи не містять даних про її отримання учасниками справи, що за твердженням позивача позбавило його можливості заявити клопотання про розгляд справи за участі сторін.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв'язку із порушенням норм процесуального права стосовно належного повідомлення учасників справи про розгляд справи, з ухваленням нового рішення суду про відмову у задоволенні позовних вимог у зв'язку із його безпідставністю та недоведеністю.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу Національного університету біоресурсів і природокористування України задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17 липня 2018 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у позові Національного університету біоресурсів і природокористування України до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за проживання у гуртожитку відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 15 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк