Постанова

Іменем України

17 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 303/3647/13-ц

провадження № 61-131св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - відкрите акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит»,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 червня 2013 року у складі судді Гутій О. В., та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 03 вересня 2013 року у складі колегії суддів: Ігнатюка Б. Ю., Фазикош Г. В., Бисагги Т. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

29 травня 2013 року представник ОСОБА_5 ? ОСОБА_6 звернувся до суду з заявою, в якій просить скасувати судовий наказ № 2-н-870, виданий Мукачівським міськрайонним судом 05 травня 2009 року у справі за заявою ВАТ «Банк «Фінанси і Кредит» про стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від

03 червня 2013 року заяву представника ОСОБА_5 ? ОСОБА_6 про скасування судового наказу, виданого Мукачівським міськрайонним судом 05 травня 2009 року залишено без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заява ОСОБА_5 про скасування судового наказу подана після закінчення строку, встановленого частиною першою статті 105 ЦПК України ( в редакції, чинній на момент постановлення ухвали судом), залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку для подання цієї заяви.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_5 оскаржила її в апеляційному порядку.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 03 вересня 2013 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_7 відхилено.

Ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від

03 червня 2013 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги правильність висновків суду не спростовують.

08 грудня 2017 року ОСОБА_5 звернулася через засоби поштового зв'язку до Вищого спеціалізованого суду України із касаційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 червня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 03 вересня 2013 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, щосуди не врахували, що ОСОБА_5 не була повідомлена про розгляд справи судом першої інстанції, судових повісток про розгляд справи та жодних ухвал суду першої інстанції не отримувала. Посилання апеляційного суду на те, що 11 травня 2009 року ОСОБА_5 отримала копію оскаржуваного судового наказу є безпідставними, оскільки підпис на повідомленні про вручення поштового відправлення не належить заявнику.

16 лютого 2018 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» подало до суду відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 червня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 03 вересня 2013 року залишити без змін.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частини першої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 05 травня 2009 року Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області був виданий судовий наказ про стягнення солідарно з боржників ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь стягувача

ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договори в розмірі 509 561,50 грн та судові витрати.

Відповідно до частини першої статті 105 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень) боржник має право протягом десяти днів з дня отримання копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб.

Згідно з частиною другою статті 105-1 (в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень) заява боржника про скасування судового наказу, подана після закінчення строку, встановленого частиною першою статті 105 цього Кодексу, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку для подання цієї заяви.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що копію вищевказаного судового наказу було направлено боржнику ОСОБА_5, що підтверджується супровідним листом № 2-Н-870/09 від 07 травня 2009 року. ОСОБА_5 особисто отримала копію судового наказу 11 травня 2009 року, що підтверджується відповідною відміткою на повідомленні вручення поштового відправлення.

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (Перетяка та Шереметьев проти України, № 17160/06 та

№ 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз'яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Враховуючи викладене, суди попередніх інстанцій за наявності в матеріалах справи даних про отримання рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, яким підтверджено факт надсилання боржнику винесеного у справі судового наказу та отримання його, і відсутності клопотання про поновлення строку для подання заяви про скасування судового наказу, дійшли правильного висновку про те, що ця заява підлягає залишенню без розгляду.

Крім того, заявник не довів поважності причин пропуску строку на подачу заяви про скасування судового наказу від 05 травня 2009 року, що відповідно норм ЦПК України є її процесуальним обов'язком.

Наведені ОСОБА_5 у касаційній скарзі доводи не заслуговують на увагу, оскільки видача судового наказу проводиться без судового засідання і виклику стягувача та боржника для заслуховування їх пояснень.

Інші доводи касаційної скарги стосуються незгоди із судовим наказом по суті, що не є предметом касаційного перегляду.

Передбачених частиною третьою статті 400 ЦПК України підстав для виходу за межі доводів та вимог касаційної скарги Верховним Судом не встановлено.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 червня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 03 вересня 2013 року без змін, оскільки судові рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від

03 червня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 03 вересня 2013 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В.М. Коротун

М.Є. Червинська