Справа № 296/8673/17
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" березня 2018 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Сингаївського О.П.,

секретаря судового засідання Галіцької А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Корольовської районної ради м. Житомира про визнання членом сім`ї загиблого військовослужбовця,

ВСТАНОВИВ:

До Корольовського районного суду м. Житомира звернувся ОСОБА_1 із вказаним позовом, в якому просить визнати його членом сім`ї (вітчимом) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує на те, що він з 28 липня 1991 по 15 червня 1992 року був одружений з ОСОБА_3 . З 1992 року по 15.02.2011, тобто від дати розлучення по дату повторного його одруження з останньою, проживав разом однією сім`єю з дружиною та її рідним сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У зв`язку з тим, що рідний батько ОСОБА_2 - ОСОБА_5 з моменту розірвання шлюбу з ОСОБА_3 , взагалі припинив будь-яку допомогу колишній дружині в утриманні свого сина, позивач добровільно прийняв на себе обов`язок по утриманню ОСОБА_4 в матеріальному плані та вихованню як батько. За весь час їх спільного проживання з 1992 року, не дивлячись на незначні непорозуміння, що призвели до розірвання шлюбу з 1992 року, позивач проживав однією сім`єю з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , займався вихованням та утриманням останнього, водив до школи, відвідував шкільні збори, був присутній як на випуску з школи так і на даванні присяги підчас проходження служби в армії, займався організацією його весілля і нажаль організацією поховання останнього.

Позивач зазначає, що він з дружиною та її рідним сином з 1992 року по 2015 рік вели спільне господарство, несли спільні витрат на утримання житла, займались ремонтом квартири, іншими словами проживали однією сім`єю.

В зв`язку з викладеним позивач після смерті ОСОБА_2 , як член сім`ї загиблого військовослужбовця на підставі ЗУ «Про статус ветеранів війни гарантії їх соціального захисту», звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Корольовської районної ради з відповідною заявою про надання йому статусу члена сім`ї загиблого та видачі відповідного посвідчення для отримання пільг, визначених законодавством.

Управлінням праці та соціального захисту населення Корольовської районної ради позивачу було відмовлено у наданні такого статусу, оскільки він не є батьком загиблого ОСОБА_2 та у розумінні ст.10 ЗУ «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту», не являється членом сім`ї загиблого військовослужбовця так, як будь-якого родинного стосунку до загиблого не має.

У зв`язку з тим, що визнання встановлення зазначеного факту, породжує спір про право, а саме, наданні позивачу статусу члена сім`ї загиблого військовослужбовця та видачі відповідного посвідчення, останній змушений звертатись до суду з відповідною позовною заявою в порядку позовного провадження.

Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали з викладених у ньому підстав та просили позов задовольнити повністю. Представники відповідача у залі суду не заперечили щодо визнання позивача вітчимом померлого ОСОБА_2 .

Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснила, що вона з позивачем та своїм рідним сином з 1992 року по 2015 рік вели спільне господарство, несли спільні витрат на утримання житла, проживали однією сім`єю, що також підтвердила свідок ОСОБА_6 , дружина покійного ОСОБА_2 .

Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням наявні в матеріалах справи докази як окремо, так і в їх сукупності, дійшов наступних висновків.

Встановлено, що ОСОБА_1 , був одружений з ОСОБА_3 , з 28 липня 1991 року по 15 червня 1992 року, що підтверджується відповідним витягом з державного реєстру актів цивільного стану № 0. Протягом всього часу з 1992 року по 15.02.2001 (свідоцтво про одруження № НОМЕР_1 ), тобто від дати розлучення по дату повторного одруження позивача з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 проживав разом однією сім`єю з ОСОБА_3 та її сином ОСОБА_4 .

У зв`язку з тим, що рідний батько ОСОБА_2 - ОСОБА_5 з моменту розірвання шлюбу, взагалі припинив будь-яку допомогу колишній дружині в утриманні свого сина, то ОСОБА_1 добровільно прийняв на себе обов`язок по утриманню дитини в матеріальному плані та вихованню як батько.

За весь час їх спільного проживання з 1992 року, не дивлячись на незначні непорозуміння, що призвели до розірвання шлюбу, з 1992 позивач проживав однією сім`єю з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , займався вихованням та утриманням останнього, водив до школи, відвідував шкільні збори, був присутній як на випуску з школи так і на даванні присяги підчас проходження служби в армії, займався організацією його весілля та організацією його поховання.

Також підтвердженням стійкості їх родинних відносин з ОСОБА_2 , є зміна прізвища та по батькові з ОСОБА_7 на ОСОБА_2 , відповідно до свідоцтва про переміну прізвища, імені та по батькові № ІТП № 002610 від 06.02.2001.

Відтак позивача з дружиною та ОСОБА_2 з 1992 року по 2015 рік., вели спільне господарство, несли спільні витрат на утримання житла, займались ремонтом квартири, іншими словами проживали однією сім`єю.

Тобто, протягом всього життя ОСОБА_2 , його мати та її чоловік (позивач) були разом, саме, ОСОБА_1 замінив дитині біологічного батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 38 років.

21.08.2014 ОСОБА_2 був призваний на військову службу по частковій мобілізації Житомирським ОМВК в Житомирській області і проходив службу на сході країни, та виконуючи свої військові обов`язки загинув.

Дані обставини підтверджуються відповідним витягом із наказу командира військової частини від 30.01.2015 року.

В зв`язку з цим позивач, як член сім`ї загиблого військовослужбовця на підставі ЗУ «Про статус ветеранів війни гарантії їх соціального захисту» звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Корольовської районної ради з відповідною заявою про надання йому статусу члена сім`ї загиблого та видачі відповідного посвідчення.

Згідно відповіді Управління праці та соціального захисту населення Корольовської районної ради, позивачу було відмовлено у наданні такого статусу, оскільки він не є батьком загиблого ОСОБА_2 та у розумінні ст.10 ЗУ «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту», не являється членом сім`ї загиблого військовослужбовця так, як будь-якого родинного стосунку до загиблого не має.

Стаття 1 ЦК України передбачає, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Відповідно до ст.15. ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Рішенням Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п.

Статтею 151-2 Конституції України проголошено, що рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Згідно ст.20 Кодексу про шлюб та сім`ю УРСР, який діяв на час зазначених правовідносин, передбачає, що кожен з подружжя користується в сім`ї рівними правами і несе рівні обов`язки. Питання виховання дітей та інші питання життя сім`ї вирішується подружжям спільно.

Відповідно до ст.95 Кодексу про шлюб та сім`ю УРСР, обов`язок по утриманню неповнолітніх дітей, якщо вони не мають батьків, або якщо батьки з поважних причин не в змозі їх утримувати, може бути покладений на інших родичів - діда, бабу, брата, сестру, а також, вітчима і мачуху дитини й на осіб, які постійно виховували дитину і утримували її як члена своєї сім`ї, подаючи їй постійну матеріальну допомогу.

Судом враховується, що встановлення вказаного факту необхідно позивачу для захисту та реалізації його особистих та майнових прав.

Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог, а тому вважає за необхідне встановити відповідний факт.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3, 4, 5, 7-13, 17, 43, 49, 76-81, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Корольовської районної ради м. Житомира про визнання членом сім`ї загиблого військовослужбовця - задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , членом сім`ї (вітчимом) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржене в Апеляційному суді Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О. П. Сингаївський