Постанова

Іменем України

12 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 520/4804/15-ц

провадження № 61-31006св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду:

Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Курило В. П., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

представник відповідача - ОСОБА_7,

третя особа - публічне акціонерне товариство комерційний банк «Аваль»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7, на рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2017 року у складі судді Луняченка В. О. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 27 червня 2017 року у складі колегії суддів: Плавич Н. Д., Ващенко Л. Г., Вадовської Л. М.,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2015 року ОСОБА_4звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, третя особа - публічне акціонерне товариство комерційний банк «Аваль», про поділ спільного майна подружжя.

Позовна заява мотивована тим, що з 27 серпня 2004 року він з ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Київського районного суду м. Одеси від 30 травня 2014 року розірвано. За період сумісного життя за спільні кошти вони придбали квартиру АДРЕСА_1. Вважав, що оскільки вищевказане майно є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, тому підлягає поділу у судовому порядку внаслідок відсутності домовленості у вирішенні спору у добровільному порядку.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_4 просив суд визнати за ним права власності на ? частини квартири АДРЕСА_1, та визнати за відповідачем права власності на іншу ? частини указаної квартири.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 27 червня 2017 року, позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на ? частини квартири АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на ? частини квартири АДРЕСА_1.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що майно, придбане за час шлюбу за спільні кошти подружжя, є спільним сумісним майном подружжя, в якому долі подружжя є рівними та враховуючи, що вимог про отримання грошової компенсації позивачем заявлено не було, вважав, що майно підлягає розподілу між сторонами на рівні ідеальні частки, по ? частини за кожним.

У серпні 2017 року представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7, подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що спірна квартира придбана за особисті кошти відповідача, а ОСОБА_4 участі у придбанні квартири не приймав. А тому, судами попередніх інстанцій не надано належної оцінки усім доказам наявним у матеріалах справи.

У вересні 2017 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справзаперечення на касаційну скаргу, вказуючи на те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними і обґрунтованими, всі висновки судів відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстав для їх скасування немає.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За змістом статті 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Статтями 70, 71 СК України встановлено, що у разі поділу майна подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України 2004 року цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 212 ЦПК України 2004 року визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 212 ЦПК України 2004 року), з урахуванням встановлених обставин і вимог статей 10, 60 ЦПК України 2004 року, встановивши, що спірна квартира набута подружжям за час шлюбу є спільною сумісною власністю, обґрунтовано вважав, що вона підлягає поділу між подружжям у рівних частках та з урахуванням того, що відсутні належні та допустимі докази, що спірне майно придбано за особисті кошти ОСОБА_6, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог на підставі статей 70, 71 СК України.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 389, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7, залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 27 червня 2017 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

В. П.Курило

М. Є.Червинська