Справа №265/4737/16-ц
Провадження №2/265/26/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2018 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Костромітіної О. О.,

за участю секретаря Куксенко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

За участю:

представника АТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_3, діючого на підставі довіреності № 3839-К-О від 24 січня 2017 року, ОСОБА_4 діючої на підставі довіреності № 6618-К-О від 18 травня 2017 року

представника відповідача ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_5, діючої на підставі Доручення Маріупольського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги № 0502-0364109-02 від 24.05.2017 року

представника відповідача ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_6, діючого на підставі Угоди про надання правової допомоги № 83 від 27.11.2017 року,

В С Т А Н О В И В:

17 серпня 2016 року позивач звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя до відповідачів з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 08.08.2005 між банком та ОСОБА_1 (далі за текстом Відповідач 1) був укладений кредитний договір MRC0GF11410001, згідно з яким позивач зобовязався надати ОСОБА_7 кредит в сумі 25414,03 доларів США на термін до 06.08.2020, а останній зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користуванням кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими договором. У звязку з порушенням ОСОБА_7 зазначених зобовязань станом на 19.07.2016 мається заборгованість 5139,22 доларів США, яка складається з: 3567,12 доларів США заборгованість за кредитом; 740,50 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 831,60 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом. Крім того, Позивач посилається на те, що в забезпечення зобовязання за кредитним договором було укладено договір поруки з поручителем ОСОБА_2 (далі за текстом Відповідач-2). Оскільки згідно зі ст. ст. 554, 610 ЦК України боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники, поручителю було направлено банком письмову вимогу щодо виконання забезпеченого зобовязання, яка залишена без задоволення. В позовній заяві просить стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у сумі 5139,22 доларів США, що за курсом 24,85 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 19.07.2016 складає 127709,62 грн. та стягнути солідарно з відповідачів судові витрати.

В судовому засіданні представник Позивача позовну заяву підтримав у повному обсязі, пояснив, що Відповідачу-1 банком був наданий кредит в іноземній валюті. Також з Відповічем-1 був укладений договір іпотеки, згідно з яким ОСОБА_1 передав у іпотеку банку квартиру № 103 по вул. Горлівській, б. 2/13, в м. Маріуполі Донецької області. За згодою Відповідача-1 в рахунок погашення заборгованості було продано вказану квартиру. Після продажу квартири вся заборгованість не була погашена, про що були повідомлені відповідачі, але вони свої обовязки по виплаті заборгованості не виконали.

Відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги не визнав, пояснив, що дійсно брав кредит, до 2008 року платив, потім не зміг платити та надав згоду на продаж квартири. Була домовленість з банком про продаж квартири, обіцяли, що буде погашено весь кредит. Банк йому не надав інформацію щодо розподілення суми коштів, вирученої від продажу квартири, по заборгованості за кредитом.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_8 заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що ПАТ КБ ''Приватбанк'' відповідно до договору викупу (відступлення) прав вимоги, укладеного між ''ЮКРЕЙН МОРТГЕЙДЖ ЛОУН ФАЙНЕНС № 1 ПІ-ЕЛ-СІ'' та ПАТ КБ ''Приватбанк'' 14.04.2016 року, набув право вимоги за іпотечними активами, а тому мав право нараховувати заборгованість за вищевказаним кредитним договором з квітня 2016 року, а не з моменту продажу іпотечної квартири, тобто з лютого 2014 року. Оскільки ПАТ КБ ''Приватбанк'' придбав іпотечні активи, в яких за додатком № 1 до договору викупу (відступлення) прав вимоги, в якому зазначено перелік активів за кредитним договором ОСОБА_1 нуль, то позивач не мав право нараховувати заборгованість за кредитним договором, та не має право звернення до суду, а тому є неналежним позивачем. Також банком не доведено з якої суми провадилися розрахунки заборгованості, та в умовах кредитного договору не зазначено, що банк може сплачувати послуги при укладанні договору купівлі-продажу іпотечної квартири, а тому банк не мав право розподіляти гроші від продажу іпотечної квартири на послуги банку. Просила суд відмовити у задоволені позову в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги також не визнав, пояснив, що іпотечна квартира продана, та гроші від продажу квартири пішли на погашення заборгованості за кредитним договором, а тому його син ОСОБА_1 не має заборгованості за кредитним договором перед банком.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_6 заперечував проти задоволення позовних вимог, в обґрунтування заперечень посилався на те, що відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором борг погашений іноземною компанією. Позивач звернувся до суду за довіреністю, умови якої суперечать між собою. В 2007 році право вимоги перейшло до іноземної компанії, а тому банк не має право звернення до суду з позовом. Крім того зазначив, що відповідач ОСОБА_1 надав згоду на продаж іпотечної квартири в березні 2013 року, банк продав квартиру в квітні 2014 року, тому позивач не повинен був нараховувати заборгованість за кредитним договором з моменту надання згоди відповідачем на продаж квартири, оскільки відповідачі добросовісно виконували умови кредитного договору та договору іпотеки. Просив суд застосувати позовну давність, про що надав письмову заяву, та відмовити у задоволенні позову.

Ухвалами суду від 23 жовтня 2017 року, від 28 листопада 2017 року, за клопотанням адвоката ОСОБА_8, було витребувано у ПАТ КБ «Приватбанк» відомості, на погашення яких саме послуг банку була розподілена сума 1374,87 доларів США від реалізації заставного майна, а також оцінку вартості заставного майна квартири АДРЕСА_1.

За клопотанням адвоката ОСОБА_6, ухвалами суду від 19 грудня 2017 року, від 04.05.2018 року було витребувано у приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області копії документів договору купівлі-продажу іпотечної квартири № 103, будинок 2/3, в м. Маріуполі від 05.03.2014 року, укладеного між відповідачем ОСОБА_1 та ОСОБА_9

На виконання ухвали суду від 19.12.2017 року Приватний нотаріус Маріупольського міського округу Донецької області ОСОБА_10 повідомила, що ПАТ КБ «Приватбанк» не був продавцем за договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2.

21 грудня 2018 року представником позивача було долучено до матеріалів справи наказ банку, виписку з ЄДРЮО, статут (1-3 сторінка) про зміну типу банку з Публічного акціонерного товариства на приватне акціонерне товариство.

Відповідно до ч.2 ст. 5 Закону України «Про акціонерні товариства», зміну типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням та реорганізацією. Зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва, а тільки правовий наслідок проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, індивідуальних підприємців і громадських формувань, повязаних зі зміною назви.

Враховуючи те, що зміна типу банку - позивача, що не є перетворенням юридичної особи та не тягне за собою правонаступництва, що підтверджується статутом, наданим представником банку, та випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формування, в яких зазначено дати державної реєстрації АТ КБ «Приватбанк» 19.03.1992 року, 27.01.2005 року, ті ж самі, що і дати реєстрації ПАТ КБ «Приватбанк», сталося в процесі вирішення спору судом 21.05.2018 року, суд відповідно до вищенаведених норм права вважає належним позивачем за позовом, який розглянуто, Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»( АТ КБ «Приватбанк»), та зазначає в рішенні суду саме цю назву позивача, та назву позивача до зміни типу банку ПАТ «КБ» Приватбанк.

Вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог за наступних підстав.

Судом встановлені фактичні обставини та відповідні ним правовідносини.

Згідно з кредитним договором № MRC0GF11410001 від 08.08.2005, укладеним між КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1, Відповідач-1 отримав кредит у розмірі 25414,03 доларів США: 21000 доларів США на придбання нерухомості та 4414,03 доларів США на оплату страхових платежів. Відповідач-1 за вказаним договором зобовязаний в строк до 06.08.2020 сплатити кредит, відсотки та комісію за кредитом у строк та в порядку, передбаченими договором.

Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Відповідач-1 повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.

Згідно договору у випадку порушення зобовязань за кредитним договором, Відповідач-1 сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Відповідно до договору поруки № MRC0GF11410001 від 08.08.2005, укладеного КБ «Приватбанк» з ОСОБА_2, останній відповідає перед банком за виконання зобовязання за вищевказаним кредитним договором у тому ж розмірі, що і боржник, включаючи оплату кредиту, процентів за користування кредитом, комісії, штрафів, пені та інших платежів у порядку та строки, зазначені в кредитному договорі.

Згідно з договором іпотеки від 19.08.2005, посвідченим приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу, ОСОБА_1 передав КБ «Приватбанк» в іпотеку належну йому квартиру, розташовану за адресою: вул. Горлівська, б. 2/13, кв. 103, м. Маріуполь, Донецька область. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 106 389 грн. 00 коп.

Згідно договору купівлі продажу від 05.03.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_10, Відповідач-1 продав вказану квартиру. Сума, виручена за квартиру була передана в рахунок погашення заборгованості за кредитом.( т.2 а.с.3).

Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобовязання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Що і було здійснено Банком.

Із меморіального ордеру про зарахування коштів, який міститься в матеріалах справи, вбачається, що предмет іпотеки реалізовано за 22044.29 дол. США, тобто сума реалізації більша ніж ціна іпотеки, обумовлена в договорі іпотеки.

Відповідач ОСОБА_1 знав про здійснення реалізації, про що свідчить розписка останнього, та дослідженні судом копії нотаріальних документів щодо укладання договору купівлі-продажу іпотечної квартири, де стороною за даним договором в якості продавця виступає саме ОСОБА_1, та він був обізнаний, за яку суму грошей він продає дану квартиру, та повинен був враховувати чи вистачить йому даних грошей для погашення заборгованості за кредитом, оскільки саме він відповідно до умов договору зобовязаний здійснити погашення боргу за кредитом, а тому зобовязаний контролювати стан заборгованості, про яку йому було відомо, про що свідчить його згода на продаж квартири, тому суд при вирішенні спору по суті відхиляє посилання позивача ОСОБА_1 в обґрунтування його заперечень проти позову на те, що він не був обізнаний про суму заборгованості за кредитним договором, та представник банку обіцяв йому, що гроші отриманні внаслідок продажу квартири повністю покриють заборгованість за кредитом.

При цьому суд наголошує, що як до продажу квартиру, так і після, відповідач ОСОБА_1 не виявляв вимоги до банку щодо нарахування заборгованості за кредитом всупереч умовам кредитного договору.

Відповідно до довідки, наданої Позивачем, та меморіальних ордерів щодо надходження грошей від відповідача ОСОБА_1, від реалізації квартири, надійшли кошти на рахунок 3456, який було відкрито банком позичальнику ОСОБА_1 для зарахування коштів, які направлені на погашення боргу, що зазначено в кредитному договорі, в сумі 22044,29 доларів США, які були розподілені між рахунками на погашення кредитного договору, а саме 10 008,20 дол. США - основне тіло кредиту; 2823,69 дол. США та 10,79 - сплачена пеня; 129,23 дол. США нараховані відсотки; 37,80 дол. США нарахована комісія; 48,74 дол. США прострочені відсотки; 1374,98 дол. США - послуги банку (які включають у себе оплату заборгованості за комунальні послуги за заставне майно); 2 267,55 та 250,44 дол. США прострочено тіло кредиту; 4 192,86 дол. США прострочені відсотки; 900,01 дол. США прострочена комісія ( т.1 а.с. а.с.72, 73-75).

При цьому в меморіальному ордері , який відображає розподіл коштів, отриманих від продажу квартири, в сумі 1374,98 дол. США призначення платежу зазначено: погашення заборгованості за кредитним договором, а не послуги банку (які включають у себе оплату заборгованості за комунальні послуги за заставне майно), як вказано у поясненнях представника Позивача, тому суд, керуючись меморіальним ордером як документом первинного бухгалтерського обліку банківських операцій, дійшов висновку, що ці гроші повинні були зараховані банком на погашення саме кредитної заборгованості, що не було зроблено позивачем, внаслідок чого суд вважає, що заборгованість за кредитом у розмірі 3567,12 дол. США, яка зазначена в позовній заяві, повинна бути зменшена на цю суму та становить 2192,14 дол. США. Відповідно підлягають зменшенню заборгованість по відсоткам за користування кредитом, які розраховуються з урахуванням процентної ставки 11,04 %, оскільки залишку простроченої заборгованості за наданим кредитом після продажу іпотечної квартири станом на 12.02.2014 року не існувало, що підтверджується розрахунком банку заборгованості за кредитом, та з урахуванням кількості днів, за які нарахована заборгованість за відсотками, пенею, та комісією, що складає 897 днів та становить 600,99 дол. США(розрахунок відсотків: заборгованість 2192,14 х 11,04% : 360днів=% за один день х 897 днів ) ( а.с. 4-8).

Таким чином суд дійшов висновку що заборгованість за вищевказаним кредитним договором позивача ОСОБА_1 складає 3624,73 дол. США, яка складається з: 2192,14 дол. США - заборгованість за кредитом; 600,99 дол. США - заборгованість по відсоткам за користуванням кредитом; 831,60 дол. США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом, а не 5139,22 дол. США, як зазначено в позові.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.

В порушення умов кредитного Договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, ОСОБА_1 свої зобовязання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 України наслідками порушення Відповідачем зобовязань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Відповідно до вимог ст.ст. 610, 554 Цивільного кодексу України, боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники.

Судом встановлено, що при укладенні кредитного договору та відповідно договору Поруки, було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін, як узгодженні сторонами так і прийняті ними як обовязкові умови договору.

Згідно ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ст. ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, відсотків, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно ст. 553 ЦК України, договір поруки є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором і поручителем. Договір поруки не передбачає виникнення або, навпаки, припинення будь-яких прав та обов'язків боржника.

З аналізу вищенаведених норм права витікає, що порука є правочином, за якою третя особа, яка не є стороною основного договору, бере на себе обовязок поручитися перед кредитором за виконання боржником свого зобовязання та нести відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобовязання боржником шляхом відшкодування в грошовій формі того, що не було виконане останнім, тому поручитель відпвідач ОСОБА_2 відповідає перед Банком в тому ж обсязі, що й ОСОБА_1

Враховуючи вищенаведені норми права, та вищевикладене суд дійшов висновку, що відповідачі повинні нести солідарну відповідальність перед позивачем по виконанню зобовязання щодо погашення заборгованості за вищезазначеним кредитним договором, яка складає 3624,73 дол. США, внаслідок чого частково задовольняє позовні вимоги позивача.

Щодо тверджень представників відповідачів щодо неналежного позивача за позовом в особі АТ КБ «Приватбанк» суд дійшов висновку про необґрунтованість таких тверджень, та відхиляє їх при вирішенні спору по суті за наступних підстав.

Судом встановлено, що 19.02.2007 року ПАТ КБ «Приватбанк» відступив своє право вимоги за кредитним договором № MRC0GF11410001 від 08.08.2005 року до ''ЮКРЕЙН МОРТГЕЙДЖ ЛОУН ФАЙНЕНС № 1 ПІ-ЕЛ-СІ''.

14.04.2016 року ''ЮКРЕЙН МОРТГЕЙДЖ ЛОУН ФАЙНЕНС №1 ПІ-ЕЛ-СІ'' відступив право вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» (договір додається). Згідно до вказаного договору ПАТ КБ «Приватбанк» є держателем активів згідно додатку №1, позиція в переліку 1371 ( т.2 а.с. 74 зв.)

За даним договором покупець придбав Основні ОСОБА_11.

Відповідно до розділу 1 п.1.1. цього Договору термін Відповідні Основні ОСОБА_11 означає Відповідні Права Вимоги за Іпотеками та Відповідні Права Вимоги за Кредитами.

Позивач звернувся до суду з позовом 17.08.2016 року, тобто після укладання даного Договору, оскільки мав права вимоги за кредитним договором, укладеним ОСОБА_1 з банком, тому суд дійшов висновку, що АТ КБ «Приватбанк» є належним позивачем, який діяв від свого імені, а не за дорученням, внаслідок чого суд при вирішенні спору по суті відхиляє ці доводи представників відповідачів, на які вони посилаються, як на підстави для відмови у задоволені позову.

Крім того судом встановлено, що розрахунок заборгованості було проведено позивачем автоматизованою системою і в ньому відображено та враховано всі фінансові зобов'язання боржника за умовами договору.

Суд зауважує, що розрахунок заборгованості є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображає стан нарахувань в певні періоди часу.

До суду надана виписка по рахунку. Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мінюсту від 12.04.12 р. № 578/5 (далі Перелік № 578/5), згідно якого до первинних документів, які фіксують факт виконання держоперації та служать підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок.

Розрахунок по заборгованості за кредитом здійснювався на підставі умов кредитного договору. Банком надано виписка по рахунку, в якій відображено надходження на рахунок 3456, який було відкрито банком позичальнику ОСОБА_1 для зарахування коштів, які направлені на погашення боргу, який зазначено в кредитному договорі. Розподіл надходжень грошей від ОСОБА_1 відображені у банківській виписці за його вищезазначеним рахунком. Таким чином суд дійшов висновку, що саме на даний рахунок надходили грошові кошти на погашення відповідачем ОСОБА_12 заборгованості за кредитом, які в подальшому були перераховані позивачем на рахунок іноземної компанії, а тому АТ КБ «Приватбанк» на підставі наявних у нього первинних документів фактичного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди зробив розрахунок заборгованості за період з 3 лютого 2014 року по 19.07.2016 року, внаслідок чого суд при вирішенні спору по суті відхиляє твердження представника позивача ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_5 про те, що Банк не мав право нараховувати заборгованість за даний період дії кредитного договору, оскільки не мав в цей час право вимоги.

Крім того суд зазначає, що відповідачами розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-бухгалтерська експертиза з метою з'ясування питання наявності або відсутності заборгованості Відповідача-1 за кредитним договором не проводилась, а тому підстави вважати даний розрахунок заборгованості неналежним відсутні.

При цьому суд не знаходить правових підстав для застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, про що заявлено представником відповідача ОСОБА_6 з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Підстави припинення поруки визначені ст. 559 ЦК України, відповідно до якої порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем.

Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника.

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

ОСОБА_1 та ОСОБА_7 було надіслано повідомлено від 21.07.2016 року позивачем про наявність простроченої заборгованості за кредитним договором в розмірі 2187,52 дол.США, що підтверджується реєстром поштових відправлень (т.1 а.с.10-13).

Відповідно до п. 12 Договору поруки, який укладено банком з ОСОБА_2 порука за цим договором припиняється по закінченню 5 років з дня настання строку повернення кредиту за кредитним договором.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що не підлягає застосуванню строк позовної давності до вимог Банку, про що заявив представник відповідача-2 адвокат ОСОБА_6, оскільки банк висунув вимогу відповідачам про повернення простроченої заборгованості, а не дострокового повернення кредиту з визначенням строку повернення, чим не змінив умови кредитного договору, та в установлений законом строк звернувся до суду з даним позовом, внаслідок чого суд не знаходить підстав для застосування строків позовної давності.

Суд відповідно до ст. 141 ЦПК України стягує з відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1915,64 гривень, по 957,82 копійки з кожного.

Керуючись ст. ст. 265,268 ЦПК України, судповідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок.

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у розмірі 5139,22 доларів США задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитними договором MRC0GF11410001 від 08.08.2015 року у розмірі 3624,73 доларів США, що за курсом 24.85 відповідно до службового розпорядження НБУ від 19.07.2016 року складає 90074,54 гривень

В частині стягнення решти суми заборгованості відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1915,64 гривень, по 957,82 копійки з кожного.

Рішення суду може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Орджонікідзевський районний суд м.Маріуполя протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», , юридична адреса: 01001, м.Київ, вул.Грушевського, 1Д.

Відповідач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, НОМЕР_2, виданий Орджонікідзевським РВ Маріупольського МУУМВС України в Донецькій області 08.11.1997 року, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_3, НОМЕР_4, виданий Орджонікідзевським РВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області 15.08.1998 року, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Повне рішення складено 22 грудня 2018 року.

Суддя