Справа № 486/1558/18
Провадження № 2/486/715/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2018 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого Франчук О.Д.

секретар - Деменко К.Л.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача:

02 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою № АДРЕСА_2.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона є власницею квартири АДРЕСА_2. Окрім неї в її квартирі зареєстровані її дочка - ОСОБА_2 та онук - ОСОБА_3 Відповідачі, в даній квартирі не проживають близько десяти років, всі витрати з утримання квартири та сплати комунальних платежів вона несе самостійно, в зв'язку з чим просила суд визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 втратившими право користування житловим приміщенням.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до суду не з'явилися. Надали письмові заяви, відповідно до яких позовні вимоги визнали у повному обсязі.

ІІ. Заяви та клопотання учасників справи.

В своїх заявах від 26 листопада 2018 року відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просили суд проводити розгляд справи без їх участі.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 14 листопада 2018 року було відкрито провадження у даній справі та призначено її до підготовчого розгляду за правилами загального позовного провадження.

З урахуванням вимог ст. ст. 200, 223, 247 ЦПК України та заяв сторін про визнання позову, суд вважає за можливе розглянути справу у підготовчому засіданні за відсутності позивача і відповідача, без фіксування судового процесу за допомогою звуко-записувального технічного засобу.

За правилами ч.3,4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст. 206, 207 цього Кодексу.

Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

З досліджених у судовому засіданні письмових матеріалів справи судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про право власності на житло квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності по 1/2 частці ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с. 20).

Відповідно до копії договору дарування 1/2 частки квартири від 06 березня 2017 року ОСОБА_6 подарував своїй матері ОСОБА_1 1/2 частку у праві власності на квартири АДРЕСА_2 (а.с. 18).

Своє право власності на зазначену квартиру на підставі свідоцтва про право власності та на підставі Договору дарування від 06 березня 2017 року ОСОБА_1 зареєструвала в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Як вбачається з довідки (дані станом на 13 вересня 2018 року) в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_1 - квартиронаймач; ОСОБА_7 - син; ОСОБА_2 - дочка; ОСОБА_3 - онук (а.с. 16).

Однак, як вбачається з актів про не проживання від 27 серпня 2018 ркоу та 11 вересня 2018 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_2 зі слів сусідів не проживають з 2006 року (а.с. 14, 15)

V. Оцінка суду

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Також статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до Закону з своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно положень ст.ст. 317, 319, 391 Цивільного Кодексу України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Зі змісту ст.ст. 386, 391 ЦК України слідує, що власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

З урахуванням вищенаведеного та в зв'язку з тим, що ОСОБА_2, ОСОБА_3 в квартири АДРЕСА_2 не проживають з 2006 року та залишається зареєстрованим у ньому, обставин, які б перешкоджали їм проживати в даній квартирі судом не встановлено, суд вважає за можливе визнати їх втратившими право користування житловим приміщенням.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12, 13, 76, 81, 141 ,258, 259, 265, 353, 355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (проживаючої: АДРЕСА_2) до ОСОБА_2 (зареєстрованої: АДРЕСА_2), ОСОБА_3 (зареєстрованого: АДРЕСА_2) про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_2

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_2

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Южноукраїнського

міського суду Олена Дмитрівна Франчук