Справа № 314/1145/18
Провадження № 2/314/742/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2018 року м.Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді Мануйлової Н.Ю.,

секретар судового засідання Рясна А.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу №314/1145/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів з повнолітнього сина на утримання матері,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення коштів на утримання. У заяві вказала, що відповідач по справі є її сином, який не допомагає їй матеріально, хоча вона потребує такої допомоги, оскільки їй не вистачає коштів на лікування та підтримання свого здоровя, утримання будинку, харчування та проїзд.

Оскільки добровільно син відмовляється їй допомагати, то вона змушена звернутися до суду та просить стягнути з ОСОБА_2 на її утримання аліменти в розмірі ? частини від його доходів.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Вказала, що розмір її пенсії після останнього підвищення складає 2500грн. Зазначила, що в неї є доросла донька, яка допомагає їй. Також вказала, що звернулася до суду, щоб син відчув, що значить мати.

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на те, що він є пенсіонером, працював на шкідливому виробництві, тому має захворювання і потребує постійного лікування. Крім того, зазначив, що матері вистачає коштів на своє утримання, вона має приватний будинок та невеличке господарство, що є додатковим джерелом утримання.

Також вказав, що має на утриманні дружину та неповнолітню доньку, нещодавно поставили доньці брекет-систему, кожного місяця витрачає додаткові кошти на її корекцію. Вважає, що мати звернулася до суду через те, що він повернувся жити до своєї дружини, з якою у матері погані стосунки.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних півдстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є матірю ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ЖС № 362101, виданого повторно 20.03.2018 Вознесенівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

Також встановлено, що позивач є пенсіонером, що підтверджується наданою копією посвідчення від 11.04.1996.

Відповідач ОСОБА_2 перебуває у шлюбі з ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу І-ЖС № 261392. Від спільного подружнього проживання у них є неповнолітній син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження І-ЖС № 009243.

Крім того, встановлено, що відповідач на даний час офіційно не працює, має мінливий, нерегулярний заробіток, що підтверджується письмовими запереченнями відповідача та не оспорюється сторонами.

Також встановлено, що позивач зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, з 20.06.1984 року по теперішній час.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло № 2195, квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, належить на праві спільної часткової власності в рівних долях по 1/4 частини: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4

Відповідно до договору дарування від 14.10.2008 року посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_8, ОСОБА_6 належну їй на праві приватної власності 1/3 частину подарувала своїй іншій донці ОСОБА_9

Також встановлено, що позивач має іншу доньку ОСОБА_9, яка добровільно надає щомісячну матеріальну допомогу матері, сплачує свою частину в квартирі за комунальні послуги, що не оспорюється сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов'язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає.

Відповідно до ч.1 ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 205 СК України при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків.

Згідно з розясненнями, які містяться в п. 21. Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним.

Отже, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Потреба у матеріальній допомозі означає брак коштів, необхідних для підтримки нормальної життєдіяльності особи. З урахуванням закріпленого у ч. 1 ст. 10 СК України положення про можливість застосування аналогії закону до сімейних відносин, не врегульованих цим Кодексом, при визначенні потреби у матеріальній допомозі треба виходити з критеріїв, закріплених у ч. 4 ст. 75 СК України. Таким критерієм є прожитковий мінімум, визначений законом.

Тобто при вирішенні даного спору суд виходить з того, що принциповим питанням розгляду даного спору є доведеність двох одночасно підстав для отримання аліментів на позивача-його непрацездатність та потребу у матеріальній допомозі.

У той же час із матеріалів справи вбачається, що розмір пенсії позивача ОСОБА_1 є більшим, ніж встановлена Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» сума прожиткового мінімуму.

Також встановлено, що позивач отрмує добровільну допомогу від своєї другої дитини, доньки.

Жодних довідок про потребу у лікуванні з зазначенням розміру витрат та будь-яких призначено лікаря щодо необхідності придбавати лікарські препарати, а також жодних відомостей про необхідність здійснення інших витрат на облаштування свого життя позивач не надав.

Також встановлено, що відповідач є пенсіонером за віком, отримує пенсію в розмірі 8142,60грн., а з січня 2018 року з вирахуванням аліментів 4071,30грн., має неповнолітню доньку, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживає разом з нею та дружиною.

Відповідач несе додаткові витрати на дитину. Так, згідно акта виконаних робіт від 09.03.2018, складеного ЧП Агафонов ОСОБА_11, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, знаходиться на ортодонтичному лікуванні з 21.06.2016, за цей час було надано лікування на суму 15200грн.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що сам факт непрацездатності позивача не зумовлює виникнення у відповідача обов'язку надання їй утримання та не свідчить про наявність у позивача потреби в отримані матеріальної допомоги. Стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати позивачем матеріальної допомоги.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивач не довів того, що вона потребує додаткової матеріальної допомоги, а позивач має можливість та обовязок надавати таку допомогу.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, ст.ст.10, 202, 205 СК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_1, до ОСОБА_2, місце проживання: вул. професора ТолокаАДРЕСА_2 в м.Запоріжжя, РНОКПП НОМЕР_2, про стягнення аліментів з повнолітнього сина на утримання матері відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частину другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Наталія Юріївна Мануйлова

11.05.2018