АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1764/18Головуючий по 1 інстанції
Категорія: на ухвалу Корман О.В. Доповідач в апеляційній інстанції Новиков О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2018 року м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області у складі колегії суддів Новікова О.М. Бондаренка С.І., Храпка В.Д., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про одностороннє розірвання договору, :

в с т а н о в и в :

05 вересня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про одностороннє розірвання договору.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 вересня 2018 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції мотивував її тим, що недоліки позовної заяви не усунуто.

Зазначено, що усунення недоліків повинно полягати в належному оформленні позовної заяви та додаванні необхідних доказів, а не наданні до суду Акту усунення недоліків. Вказаний документ не передбачений ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, просить скасувати ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 вересня 2018 року, вважаючи її винесеною з порушенням норм процесуального права і направити справу для продовження розгляду.

Стягнути з відповідача судовий збір.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що відхилення акту усунення недоліків, як не передбаченого процесуальним законодавством і визнання його підставою для повернення позову, обмежує його доступ до правосуддя.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Згідно ст. 129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права та застосовує засади судочинства, серед яких забезпечення права на апеляційний перегляд справи, розумні строки розгляду справи судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що 05 вересня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом (а.с. 3).

Ухвалою суду від 11 вересня 2018 року позовна заява була залишена без руху з наданням позивачу строку протягом двох днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків та роз'яснено, що в іншому випадку позовна заява буде вважатись неподаною та буде йому повернута.

В якості підстав залишення позовної заяви без руху судом вказано, що ОСОБА_3 порушив п. 3-5 та п. 8-10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, а саме: не зазначена ціни позову та не надано обґрунтованого розрахунку сум, що підлягають стягненню; позовна заява не містить посилань на те, в якому виді чи розмірі просить відшкодувати збитки; не зазначені докази, якими підтверджуються викладені ним обставини а також в чому полягають його збитки у зв'язку із виходом відповідача із договору дарування, відсутній розрахунок судових витрат.

Також позовна заява не містить підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову ( позовів ) до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.

19 вересня 2018 року на адресу суду ОСОБА_3 надано акт усунення недоліків (а.с. 6).

У вказаному акті зазначено, що вказані в ухвалі недоліки мають формальний характер і не перешкоджають суду відкрити провадження і розглядати спір по суті заявленого позову.

Вказував на те, що надані ксерокопії документів знаходяться у нього і він їх представить суду, позов стосується встановлення факту одностороннього розірвання Договору дарування 1994 року і не передбачає навіть мінімальної ціни, згідно ЗУ «Про судовий збір» як інвалід першої групи він звільнений від сплати судового збору, судових витрат не планує, іншого позову на тих же підставах не подавав.

Також зазначав, що вихід із Договору дарування 1994 року привів до невиконаних зобов'язань і недотриманих домовленостей із ОСОБА_4 і після встановлення відповідальної особи (дарувальниця чи обдарований) буде проведений підрахунок реальних збитків і шкоди за якість життя.

Просив відкрити провадження і вирішити справу на основі наявних доказів.

Повертаючи позовну заяву позивачу оскаржуваною ухвалою, суд першої інстанції вважав, що вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху ОСОБА_3 не виконані.

Проте, колегія суддів вважає такий висновок районного суду помилковим, виходячи з наступного.

Статтею 20 ЦК України визначено, що право на захист особа здійснює на свій розсуд.

За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Вимоги до позовної заяви викладені в ст. 175 ЦПК України.

Зокрема, даною нормою передбачено, що позовна заява повинна містити: а саме: зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна. Якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред'явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи (п. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 176 ЦПК України).

Частиною 4 ст. 175 ЦПК України визначено, якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору.

В позовній заяві ОСОБА_3 зазначений додаток ксерокопія пенсійного посвідчення від 17 травня 2016 року (а.с. 3).

Копія пенсійного посвідчення, надана в суд апеляційної інстанції, підтверджує інвалідність І групи у ОСОБА_3

Відповідно до п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, ОСОБА_3 не надавався орієнтований розрахунок суми судових витрат, оскільки він звільнений від сплати судового збору і ним не здійснено додаткових витрат. Проте, відповідно до ст. 141 ЦПК просив стягнути судовий збір з відповідача.

Крім того, у вищевказаному акті усунення недоліків ним було зазначено, що судових витрат не поніс і не планує, від сплати судового збору звільнений по ЗУ «Про судовий збір».

Щодо висновку суду першої інстанції про те, що акт усунення недоліків не передбачений нормами ЦПК України, то колегія виходить з того, що такий висновок судді першої інстанції не ґрунтуються на нормах процесуального права, оскільки нормами ЦПК України невстановлена назва та форма заяви про усунення недоліків позову.

Згідно з вимогами ч.ч. 5, 6 ст. 177 ЦПК України позивач зобов'язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). До заяви про визнання акта чи договору недійсним додається також копія (або оригінал) оспорюваного акта чи договору або засвідчений витяг з нього, а у разі відсутності акта чи договору у позивача - клопотання про його витребовування.

Разом з тим, у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред'явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

Згідно ч. 1 ст. 189 ЦПК України, завданнями підготовчого провадження є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з'ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» № 5 від 12 червня 2009 року, зокрема, зазначено, що у позивача суд повинен з'ясувати предмет позову (що конкретно вимагає позивач), підставу позову (чим він обґрунтовує свої вимоги) і зміст вимоги (який спосіб захисту свого права він обрав). Якщо представлені докази недостатньо підтверджують вимоги позивача чи заперечення відповідача або не містять в собі всіх необхідних даних і у сторін є обґрунтовані складнощі у наданні додаткових доказів, суд за їх клопотанням зобов'язаний сприяти їм в одержанні або витребуванні таких доказів.

Таким чином, питання, що стосується викладу обставин справи, з'ясування предмету позову (що конкретно вимагає позивач) та підставу позову (чим він обґрунтовує свої вимоги), змісту вимоги (який спосіб захисту свого права він обрав), подання доказів, залучення до розгляду справи сторін та третіх осіб суд міг вирішити в судовому засіданні на стадії підготовчого провадження.

Згідно ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободу від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст. 1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Згідно положення ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

У справі "Церква села Сосулівка проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції закріплює "право на суд", в якому право на доступ до суду - право порушити провадження у судах щодо прав та обов'язків цивільного характеру - становить тільки один з його аспектів (див. "Голдер проти Об'єднаного Королівства", рішення від 21 лютого 1975 року, Серія A, N 18, ст. 18, п. 36). Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (див. "Беллет проти Франції", рішення від 4 грудня 1995 року, Серія A, N 333-Б, ст. 42, п. 36).

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Крім того, в рішенні Європейського суду з прав людини в справі Жоффер де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року зазначено, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним.

Таким чином суд першої інстанції формально віднісся до застосування норм процесуального закону та прийшов до помилкового висновку про повернення позову з вищевказаних підстав.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та враховуючи фундаментальний принцип безперешкодного доступу до правосуддя, визначений Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод (п. 1 ст. 6) колегія суддів вважає, що постановлена місцевим судом ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, тобто порушення норм процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат, то виходячи із приписів ст. 141 ЦПК України, розподіл судових витрат здійснюється пропорційно розміру задоволених вимог, тобто після закінчення розгляду справи по суті.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 379, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 вересня 2018 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про одностороннє розірвання договору направити для продовження розгляду до суду першої інстанції зі стадії прийняття рішення про відкриття провадження.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Судді