5 листопада 2018 р. Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Соляник А.В., за участю секретаря судового засідання Барсукової В.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження із викликом учасників процесу цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника позивача адвоката ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку,
12 вересня 2018 р. ОСОБА_1 в особі представника позивача адвоката ОСОБА_2звернувся до суду з позовом до ПАТ «Запоріжжяобленерго» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач з 13 січня 2010 р. по 23 лютого 2018 р. перебував у трудових відносинах з ПАТ «Запоріжжяобленерго». На момент звільнення відповідач не здійснив розрахунку із заробітної плати, розмір заборгованості склав 39 141,73 грн. Відповідач добровільно заборгованість не виплачував, у зв'язку із чим позивач звертався до суду з відповідним позовом. Рішенням Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя від 07.06.2018 у цивільній справі № 335/4792/18, що набрало законної сили, з відповідача на користь позивача було стягнуто заборгованість у розмірі 39 141,73 грн. та витрати на правничу допомогу. У зв'язку із несвоєчасною виплатою заборгованості при звільненні, позивач має право на стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку за період з 23 лютого 2018 р. по 27 липня 2018 р. в розмірі 24 280,82 грн. Посилаючись на ст.ст. 115-117 КЗпП України та інші норми чинного законодавства, просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки у розмірі 24 280,82 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн. (а.с. 1-6).
Ухвалою судді від 13 вересня 2018 р. позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено провести в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) учасників справи в судове засідання, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті (відзиву, відповіді на відзив, заперечення на відповідь).
Заяв по суті справи від сторін не надходило.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 не з'явились, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. У заяві зазначила, що позов підтримує та просить його задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Представник відповідача в судове засідання повторно не прибув, відзив на позов не надав. Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності не надавав.
З урахуванням вказаних обставин, суд, за згодою представника позивача, вважав за можливе розглянути дану справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів та в порядку ст.ст. 280-281 ЦПК України провести заочний розгляд справи із ухваленням заочного рішення.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозв'язку, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Відповідно до ст. 43 Конституції України, держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.
Згідно із ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII від 19 жовтня 1973 року, держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці.
Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
За вимогами ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
З матеріалів справи випливає, що ОСОБА_1 працював в ПАТ «Запоріжжяобленерго» на посадах сторожа з 13 січня 2010 р.
23 лютого 2018 р. ОСОБА_1 було звільнено за власним бажанням у зв'язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного договору чи трудового договору за ч. 3 ст. 38 КЗпП України (а.с. 8).
Разом із тим, всупереч вимогам ст. 116 КЗпП України ПАТ «Запоріжжяобленерго» не здійснило повного розрахунку із ОСОБА_1 у день звільнення.
Як випливає із рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 7 червня 2018 р. в цивільній справі № 335/4792/18, провадження № 2/335/1507/2018, за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Запоріжжяобленерго» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, що набрало законної сили, відповідач за період вересень 2017 р. - лютий 2018 р. не виплачував заробітну плату позивачеві, станом на 21.05.2018 розмір заборгованості відповідача перед позивачем склав 39 141,73 грн. Вказану суму заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі і було стягнуто вищезазначеним рішенням суду з відповідача (а.с. 10-11).
Позивач у розрахунку середнього заробітку, долученому до позовної заяви, вказує, що повна виплата заборгованості була здійснена відповідачем 27 липня 2018 р.
Таким чином, період затримки розрахунку при звільненні позивача склав з 23 лютого 2018 р. по 27 липня 2018 р.
Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).
Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Згідно з абзацом першим пункту 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Середньоденна (середньогодинна) заробітна визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.
З огляду на викладене при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку.
Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 1 березня 2017 р. № 6-2807цс16.
Отже, є невірним обчислення позивачем суми середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, виходячи із календарних, а не робочих днів.
Так, розмір середньоденної заробітної плати відповідно до довідки ПАТ «Запоріжжяобленерго» за період грудень 2017 р. - січень 2018 р. обчислено як 275,72 грн. (а.с. 9).
Кількість робочих днів за період з 23 лютого 2018 р. по 27 липня 2018 р. склала 107 днів, у тому числі в лютому 2018 р. - 4 робочі дні, в березні 2018 р. - 22 робочих дні, у квітні 2018 р. - 20 робочих днів, у травні 2018 р. - 21 робочий день, у червні 2018 р. - 20 робочих днів, у липні 2018 р. - 20 робочих днів.
Таким чином, розмір середнього заробітку за вказаний період затримки розрахунку становить 275,72 грн. х 107 днів = 29 502,04 грн.
Разом із тим, позивачем в наданому розрахунку обчислено розмір середнього заробітку як 24 280,82 грн. (а.с. 12).
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Отже, з відповідача на користь позивача належить стягнути 24 280,82 грн. в межах заявлених позовних вимог.
Вирішуючи вимогу позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн., суд виходить з такого.
У відповідності до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов'язані з розглядом справи.
Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України.
Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Участь адвоката, який представляє інтереси позивача у справі - ОСОБА_2, і факт надання правової допомоги підтверджено угодою на надання правової допомоги, розрахунком витрат на професійну правничу допомогу у справі, квитанцією № 737377 від 2 жовтня 2018 р., актом передачі-прийняття наданої професійної правничої допомоги від 2 жовтня 2018 р.
При цьому, із розрахунку витрат на професійну правничу допомогу випливає, що адвокат витратила на надання консультації, формулювання правової позиції по справі та укладення угоди, складання ордеру 1 годину, підготовку претензії, звіряння додатків до неї та відправлення - 0 година, підготовка адвокатського запиту та направлення відповідачу, аналіз відповіді - 0 години, підготовка позовної заяви, копіювання та завіряння додатків до позову та направлення до суду - 2 години, розрахунок середнього заробітку - 1 годину, обробку та аналіз відзиву - 1 година, підготовку та направлення до суду та відповідачу відповіді на відзив - 1 години, ознайомлення з матеріалами справи - 0 год., участь у судовому засіданні - 0 годин, тобто загалом 6 годин.
За змістом ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідачем не було надано відзиву та не заявлялось клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.
Проте, дослідивши розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, суд не може повністю погодитися із цим розрахунком, виходячи з наступного.
Так, в даному випадку адвокатом в розрахунку не зазначено вартості однієї години роботи, а вказано, що така складає не більше, ніж 40% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто не перевищує 680 грн. Загальну суму витрат на правову допомогу в розрахунку адвокат визначила як 3 000 грн. Виходячи із витрачених 6 годин на надання правових послуг, вартість години роботи адвоката складає 500 грн., що не перевищує розмір, визначений законом.
Аналізуючи перелік юридичних послуг та витрати часу на їх надання, суд знаходить не обґрунтованим зазначення у них витрат часу на обробку та аналіз відзиву на позовну заяву протягом 1 години, оскільки відзив у даній справі відповідачем не подавався.
Тому заявлена позивачем до стягнення сума судових витрат на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 3 000 грн. підлягає зменшенню на вартість вищенаведених послуг, а тому з відповідача на користь позивача належить стягнути 2 500 грн. (що включає оплату 5 годин роботи адвоката, виходячи із вартості години роботи адвоката - 500 грн.).
Крім того, на підставі п. 1. ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» оскільки позивача звільнено від сплати судового збору за звернення до суду з позовним вимогами про стягнення заробітної плати, суд вважає необхідним в порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.
Керуючись ст.ст. 2, 3, 10-12, 13, 81, 82, 133, 137, 141, 263-265, 274-279, 280-283 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 в особі представника позивача адвоката ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку задовольнити.
Копія заочного рішення направляється сторонам, які не з'явилися в судове засідання, в порядку, передбаченому статтею 272 Цивільного процесуального кодексу України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя А.В. Соляник