Постанова

Іменем України

07 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 693/717/16-ц

провадження № 61-31615св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Єдність»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Єдність» на рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 29 червня 2017 року у складі головуючого-судді Шимчика Р. В. та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 12 вересня 2017 року у складі суддів: Сіренка Ю. В., Гончар Н. І., Ювшина В. І.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Єдність» (далі - ТОВ «Єдність») про визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсною.

Позовна заява мотивована тим, що 12 березня 2008 року між ОСОБА_5 та ТОВ «Єдність» був укладений договір оренди землі № 61, зареєстрований Жашківським відділом ДЗК від 14 березня 2008 року за № 63, згідно з яким ОСОБА_5 передала у строкове платне користування земельну ділянку площею, 2,1806 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в адміністративних межах Охматівської сільської ради Жашківського району Черкаської області.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла.

Позивач зазначає, що після смерті ОСОБА_5, на підставі заповіту від 24 листопада 2006 року, він прийняв спадщину, яка складається із земельної ділянки, площею 2,1806 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1) та розташованої в с. Охматів Жашківського району Черкаської області та 17 березня 2016 року зареєстрував своє право власності.

В подальшому позивач дізнався, що строк дії договору оренди закінчився, однак йому стало відомо, що існує додаткова угода до договору оренди землі, укладена 09 листопада 2012 року між ОСОБА_6 та ТОВ «Єдність», згідно з якою термін дії договору оренди землі було продовжено на двадцять років, тобто до 31 грудня 2028 року. Під час огляду вказаної додаткової угоди він виявив, що підпис у графі «орендодавець» зроблено іншою особою.

Позивач звертався з письмовою заявою до ТОВ «Єдність» в якій зазначав, що підпис в додатковій угоді від 09 листопада 2012 року підроблений та просив розірвати договір оренди, однак відповіді не отримав.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просив, на підставі статей 203, 215 ЦК України, визнати недійсною додаткову угоду, укладену 09 листопада 2012 року між ОСОБА_5 та ТОВ «Єдність», та зобов'язати ТОВ «Єдність повернути земельну ділянку.

Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 29 червня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано недійсною додаткову угоду до договору оренди землі № 61 від 12 березня 2008 року, укладену 09 листопада 2012 року між ОСОБА_5 та ТОВ «Єдність» строком до 31 грудня 2028 року та зареєстровану в Державному реєстрі земель 30 грудня 2012 року, предметом якої є земельна ділянка, площею 2,1806 га призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована в адміністративних межах Охматівської сільської ради Жашківського району Черкаської області. Зобов'язано ТОВ «Єдність» повернути вищевказану земельну ділянку ОСОБА_4 Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оспорювана додаткова угода є недійсною, на підставі частини першої статті 215 ЦК України, оскільки не підписана однією стороною.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 12 вересня 2017 року апеляційну скаргу ТОВ «Єдність» відхилено, рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 29 червня 2017 року залишено без змін.

Погоджуючись з рішенням районного суду, апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції визначився з характером спірних правовідносин, нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, та дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови в задоволенні позову.

У жовтні 2017 року ТОВ «Єдність» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалені у справі судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами залишено поза увагою докази щодо виконання умов договору оренди землі, у зв'язку з чим до вказаних правовідносин необхідно було застосувати положення статті 218 ЦК України, якою передбачено, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Крім того, відсутні докази, які б свідчили про вчинення підпису від імені ОСОБА_5 у додатковій угоді працівниками ТОВ «Єдність» чи будь-якою іншою особою.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

У листопаді 2017 року ОСОБА_4 подав заперечення на касаційну скаргу, вказуючи на те, що оскаржувані судові рішення першої та апеляційної інстанцій є законними і обґрунтованими, всі висновки судів відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстав для їх скасування немає.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справа № 693/717/16-ц за позовом ОСОБА_4 до ТОВ «Єдність» про визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсною30 травня 2018 року передані до Верховного Суду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення першої та апеляційної інстанцій ухвалені з правильним застосуванням норм матеріального права та додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Суди встановили, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14 березня 2016 року, ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, успадкував земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,1806 га, яка розташована в адміністративних межах Охматівської сільської ради Жашківського району Черкаської області.

За життя ОСОБА_5 вищевказану земельну ділянку, на підставі договору оренди землі № 61 від 12 березня 2008 року, передала в оренду ТОВ «Єдність» строком на 7 років до 1 січня 2015 року, що підтверджується актом прийому-передачі від 12 березня 2008 року.

09 листопада 2012 року між ОСОБА_5 та ТОВ «Єдність» було укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 12 березня 2008 року, якою продовжено строк його дії на 20 років.

Положеннями статті 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання угоди недійсною.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до висновку комплексної судово-технічної експертизи документів та судово-почеркознавчої експертизи від 22 березня 2017 року підпис від імені ОСОБА_5 в графі «Орендодавець» додаткової угоди від 09 листопада 2012 року до договору оренди землі № 61 від 12 березня 2008 року виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки та технічних засобів не ОСОБА_5

За таких обставин, суди попередніх інстанцій, задовольняючи позов, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, правильно виходили із того, що при укладенні додаткової угоди між ТОВ «Єдність» та ОСОБА_5 було відсутнє волевиявлення останньої, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України є підставою для визнання цього договору недійсним, оскільки від імені ОСОБА_5 оспорювану додаткову угоду підписано іншою особою, що підтверджується висновком комплексної судово-технічної експертизи документів та судово-почеркознавчої експертизи.

Доводи заявника в касаційній скарзі на те, що оспорювана додаткова угода є дійсною, оскільки в матеріалах справи наявні докази її виконання, є безпідставними, оскільки сам по собі факт отримання орендної плати не свідчить про те, що договір орендодавцем був підписаний, а фактичне користування земельною ділянкою та відповідне отримання прибутку зі спірної земельної ділянки орендарем є підставою для оплати власнику земельної ділянки плати за користування цією землею.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалені у справі судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Єдність» залишити без задоволення.

Рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 29 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 12 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
Г. І. Усик