Номер провадження: 22-ц/785/3807/18
Головуючий у першій інстанції Сегеда О. М.
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Громіка Р.Д., Дрішлюка А.І.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 06 грудня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що йому на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на квартиру ЖБК «Якорь», виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів від 21 листопада 1996 року №1139, належала квартира АДРЕСА_1. 23 листопада 2010 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір довічного утримання, за умовами якого він передав у власність відповідача двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, за що останній зобов'язувався утримувати його довічно, а саме забезпечувати харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою, включаючи і медичну, а також поховати його. Вартість матеріального забезпечення була визначена ними в розмірі 500,00 грн. на місяць, які підлягали індексації та повинні були надаватися щомісячно.

Також відповідач зобов'язувався щомісячно сплачувати комунальні послуги за квартиру у терміни, встановлені відповідними договорами про надання таких послуг, незалежно від того з ким вони укладені. Відповідно до договору до оплачуваних комунальних послуг належать плата за користування природним газом, теплопостачання, водопостачання (гарячу та холодну воду, електроенергія в обсязі до 150 кВт, абонентська плата за телефон (крім міжнародних і міжміських розмов), за послуги соціального пакету кабельного телебачення та обслуговування домофону. Стверджував, що відповідач з моменту укладення договору, крім перерахування щомісяця 500,00 грн. та часткової оплати за комунальні послуги, все вище перераховане не робив та не робить.

Позивач вказував, що йому 85 років, він є інвалідом 2 групи, який постійно потребує догляду та піклування, а на пенсію, яку він отримує, у нього немає можливості забезпечити себе всім необхідним для життя. Несплата відповідачем всіх платежів за договором посилила тяжкий матеріальний його стан. Останні роки він дуже хворів, був вимушений на свою пенсію, крім якої, інших доходів у нього немає, купувати необхідні ліки, харчі, одяг, сплачувати комунальні послуги.

Посилаючись на те, що відповідач всі роки неналежним чином виконував свої обов'язки за укладеним договором, просив задовольнити позов. Розірвати договір довічного утримання, укладений 23 листопада 2010 року між ним та відповідачем, визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 06 грудня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання - задоволено.

Розірвано договір довічного утримання від 23 листопада 2010 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Визнано за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1

Вважаючи рішення суду постановленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, ОСОБА_2 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 06 грудня 2017 рокускасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд обґрунтовано дійшов зазначеного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на квартиру у домі ЖБК «Якорь», виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів 21 листопада 1996 року за № 1139, належала квартира АДРЕСА_2.

23 листопада 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір довічного утримання, за умовами якого позивач передав у власність відповідача квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 4-5).

Відповідно до п.7 умов договору ОСОБА_2 зобов'язувався утримувати ОСОБА_3 довічно, а саме забезпечувати харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою, включаючи і медичну, в разі смерті, поховати його. Вартість матеріального забезпечення була визначена ними в розмірі 500,00 грн. на місяць, які підлягали індексації та повинні надаватися щомісячно. Крім того, відповідач також зобов'язувався щомісячно сплачувати комунальні послуги за квартиру у строки, встановлені відповідними договорами про надання таких послуг, незалежно від того з ким укладені.

Згідно з умовами договору до оплачуваних комунальних послуг належать плата за користування природним газом, теплопостачання, водопостачання (гарячу та холодну воду, електроенергія в обсязі до 150 кВт, абонентська плата за телефон (крім міжнародних і міжміських розмов), за послуги соціального пакету кабельного телебачення та обслуговування домофону.

Пунктом 9 договору зазначено, що сторонами за спільною згодою було визначено одноразове грошове утримання в розмірі 30000,00 грн., які позивач отримав повністю від відповідача до підписання договору.

Факт отримання позивачем одноразового грошового утримання в розмірі 30000,00 грн. підтверджується розпискою позивача (а.с.28).

Пунктом 10 вказаного договору відчужувач ОСОБА_3 засвідчує, що визначене сторонами грошове утримання є достатнім для підтримання повноцінного та достатнього життєвого рівня відчужувача та не потребує подальшого перегляду сторонами умов договору

Судом було встановлено, що відповідач з моменту укладення договору, крім перерахування щомісяця 500,00 грн. та часткової оплати за комунальні послуги, все вище перераховане, не робив. В порушення умов договору він не забезпечував позивача харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою, включаючи і медичну (а.с.4-зв.).

Після оформлення договору довічного утримання право власності ОСОБА_2 було зареєстровано у реєстрі права власності на нерухоме майно, що підтверджується інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна (а.с.14-15).

З матеріалів справи вбачається, що позивач є інвалідом другої групи загального захворювання, що підтверджується довідкою МСЕК від 03 листопада 1998 року (а.с.11). З моменту укладення договору довічного утримання він переніс дві операції на очі та грижу, постійно лікується і потребує турботи та догляду, що підтверджується медичними документами (а.с.84-88,89-95,96,97,98,99-105,114,115116,117,118,119,120).

Судом встановлено, що на даний час за позивачем піклується його донька, яка готує йому їжу, прибирає в квартирі, ходить з ним на прогулянки, купує ліки, їжу, одяг, викликає лікаря чи карету швидкої коли це потрібно. Крім того, була присутня на операціях батька та оплачувала їх.

Тобто, відповідач не виконує умови договору довічного утримання.

З показань свідка ОСОБА_4, вбачається, що вона проживала по сусідству з позивачем. За цей час, вона крім його доньки, ніколи не бачила інших людей, у тому числі і відповідача, оскільки ОСОБА_3 хвора людина, самостійно з дому не виходить, оскільки має вади зору. Зазначала, що донька позивача постійно зверталася до неї з проханням доглядати за позивачем, коли вона на роботі, залишала кошти на придбання їжі (а.с.128,129).

Встановлено, що відповідач заперечував проти розірвання договору довічного утримання, в добровільному порядку, оскільки вважає, що умови договору він виконує.

На підтвердження виконання умов договору відповідачем було надано суду копії квитанції про перерахування позивачу грошової допомоги в розмірі 500,00 грн., грошових коштів на оплату комунальних послуг (а.с.57-73).

Згідно з ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Статтею 744 ЦК України передбачено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Відповідно до ст.755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини, або на вимогу набувача.

Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане.

За таких обставин, суд правильно прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки вони обґрунтовані і відповідають вимогам закону.

Відповідно до ст.756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню.

Суд правильно вважав, що відповідач не виконав свої зобов'язання за спірним договором належним чином, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з огляду на умови укладеного сторонами договору, який в даному випадку має визначальне значення, оскільки інше не передбачено чинним законодавством.

Таким чином зібрані у справі докази, встановлені судом фактичні обставини справи та належна оцінка доказів вказують на наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив обставини у справі, надані докази, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Посилання автора апеляційної скарги на неповне з'ясування судом обставин справи щодо виконання зобов'язань за спірним договором, невідповідності висновків суду дійсним обставинам справищодо незабезпечення позивача харчуванням, лікувальними засобами, одягом в необхідному об'ємі, порушення норм матеріального і процесуального права як на підстави для скасування оскаржуваного рішення є необґрунтованими, оскільки спростовані дослідженими судом доказами, яким дана правильна правова оцінка.

Доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 06 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21 грудня 2018 року.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: Р.Д. Громік

А.І. Дрішлюк