КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №761/7922/17 Головуючий у І інстанції - Волошин В.О.
апеляційне провадження №22-ц/824/715/2018 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2018 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Таргоній Д.О., Ігнатченко Н.В.,

за участю секретаря Немудрої Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 травня 2018 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім», третя особа: ОСОБА_3 про стягнення суми страхового відшкодування,

встановив:

В березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до ПрАТ «Київський страховий дім», про стягнення суми страхового відшкодування, мотивуючи свої вимоги тим, що 06 квітня 2016 року о 09 год. 30 хв. по вул. Комбінатна, 25-а в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ЗАЗ «Lanos», д.н.з. НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_3, цивільно-правова відповідальність якого на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «Київський страховий дім» за Полісом АЕ/6814077 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та автомобіля марки «Audi A8», д.н.з. НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_2, яка призвела до пошкоджень транспортних засобів, завдання матеріальних збитків.

Згідно постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 13 травня 2016 року винним у вчиненні ДТП було визнано ОСОБА_3

Згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку за №109/16 від 24 серпня 2016 року, складеного за замовленням ПрАТ «Київський страховий дім», було встановлено вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Audi A8», д.н.з. НОМЕР_4 в розмірі 100231,43 грн. з урахуванням зносу транспортного засобу вартість матеріального збитку оцінено у 37871,78 грн., позивач отримав у відшкодування понесених збитків 36871,78 грн. (за вирахуванням франшизи - 1000 грн.).

На думку позивача, оцінювачем у Звіті не взято до уваги п.п.7.40 п.7 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна від 24 листопада 2003 року №142/5/2092, в якому зазначено, що якщо під час відновлення були використані нові складники іншої модифікації КТЗ взамін пошкоджених, значення процента їх фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю.

ОСОБА_2 було проведено відновлювальний ремонт автомобіля «Audi A8», д.н.з. НОМЕР_4, який згідно акту виконаних робіт та квитанції про сплату за проведений ремонт від 19 жовтня 2016 року становить 115230,49 грн.

Враховуючи ліміт відповідальності за полісом, визначений, як вважає позивач, у страховому акті в розмірі 300000 грн., позивач вважає, що з відповідача підлягає стягненню на його користь 77358,71 грн. різниця вартості відновлювального ремонту та сплаченої відповідачем суми страхового відшкодування.

Просив суд, стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» на свою користь суму страхового відшкодування у розмірі 77358,71 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 травня 2018 року, позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Київський страховий дім» на користь ОСОБА_2 недоплачену суму страхового відшкодування у розмірі 12628, 22 грн., судовий збір у розмірі 640 грн., витрати на правничу допомогу у розмірі 2333,76 грн.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ПрАТ «Київський страховий дім» подало апеляційну скаргу, яку обґрунтовувало тим, що суд першої інстанції безпідставно не з'ясувавши всі обставини справи та не врахував, що на дату подачі позовної заяви, ПрАТ «Київський страховий дім» було здійснено розрахунок страхового відшкодування в порядку передбаченому законодавством та відповідно до заяви про виплату страхового відшкодування, в тому числі з урахуванням положень Закону та Методики.

11 серпня 2016 року за результатами розгляду страхової справи, було прийнято рішення про здійснення страхового відшкодування, складено страховий акт №712-5587/1/1 про виплату (перерахування) страхового відшкодування в розмірі оціненої у встановленому законом порядку шкоди 36871,78 грн. (за мінусом франшизи 1000 грн.) та 06 вересня 2016 року Страховик здійснив виплату страхового відшкодування на рахунки надані ОСОБА_2

Також, судом першої інстанції зовсім не було враховано та проігноровано той факт, що у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди потерпілому, він може звернутися до особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність.

Просив, скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 травня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

На зазначену апеляційну скаргу, представник ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_5 подав відзив, який обґрунтовував тим, що в абзаці 20 скарги Апелянт зазначив, що відповідальність власника ТЗ «Scania», н.з. НОМЕР_5 застрахована відповідно до полісу №АЕ/6805777 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у Страховика, однак, у дорожньо-транспортній пригоді не було учасника на даному транспортному засобі, крім того власник такого транспортного засобу взагалі не є стороною спору.

Також, відповідачем зазначено дату складання звіту про оцінку вартості матеріального збитку 27 червня 2016 року, однак звіт про оцінку вартості матеріального збитку автомобіля «Audi A8», д.н.з. НОМЕР_4, власником якої є позивач, було складено 28 квітня 2016 року.

Відповідно до листа Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування» від 19 липня 2011 року, визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком авто товарознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Крім цього, Звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу.

Оскільки позивачем пред'явлено позов про стягнення суми страхового відшкодування, то предметом доказування по даній справі є сам факт понесених збитків від ремонту транспортного засобу, а не сам процес ремонту транспортного засобу, на підтвердження даних витрат позивачем надано вичерпний перелік документів, які доказують факт понесених витрат позивачем, а саме: копія рахунку фактури №РФ-000008764 від 19 жовтня 2016 року; копія акту виконаних робіт №РФ-000008765 від 21 жовтня 2016 року; копія квитанції за сплату відновлювального ремонту від 21 жовтня 2016 року №0.643822695.1. Дані документи підтверджують факт понесених позивачем збитків.

Звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, крім того у Звіті зазначається середня вартість деталей без відокремлення їх на оригінальні запчастини та їхні аналоги вироблені альтернативними засобами та елементами. Вартість замінених деталей позивачем, що вказана в рахунку фактурі №РФ-000008764 від 19 жовтня 2016 року не перевищує вартість тих самих деталей вказаних у Звіті №109/16, більше того є меншою, крім цього під час ремонту використовувались виключно оригінальні запчастини.

На думку позивача та його представника, позовні вимог є доведеними та обґрунтованими, та були задоволені судом першої інстанції правомірно.

Просив, в задоволенні апеляційної скарги ПрАТ «Київський страховий дім» відмовити, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 травня 2018 року залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 06 квітня 2016 року, о 09:30 год. по вул. Комбінатна, 25-а в м. Києві сталася ДТП за участю автомобіля ЗАЗ «Lanos»,д.н.з. НОМЕР_6, під керуванням ОСОБА_3, цивільно-правова відповідальність якої на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «Київський страховий дім» за Полісом АЕ/6814077 обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та автомобіля марки «Audi A8», д.н.з. НОМЕР_4, під керуванням позивача.

Зазначена ДТП мала місце з вини ОСОБА_3, що встановлено постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 травня 2016 року по справі №755/6905/16-п.

Внаслідок вказаної ДТП автомобіль «Audi A8», д.н.з. НОМЕР_4, під керуванням позивача ОСОБА_2 отримав механічні пошкодження.

За заявою позивача про виплату страхового відшкодування (а.с.92, Т.1) було складено Звіт № 109/16 від 27 червня 2016 року про оцінку вартості матеріального збитку, зі змісту якого вбачається, що вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 100231,43 грн.; вартість матеріального збитку - 37871,78 грн.; коефіцієнт фізичного зносу - 0,7000 (т.1 а.с.97-102).

11 серпня 2016 року відповідачем за результатами розгляду страхової справи було прийнято рішення про здійснення страхового відшкодування, складено страховий акт №712-5587/1 та наказ №712-5587/1/1 про виплату страхового відшкодування в розмірі оціненої у встановленому законом порядку шкоди 36871,78 грн. (платіжне доручення №14145 від 06 вересня 2016р. (т.1 а.с.124-126).

Позивачем ОСОБА_2 вже після отримання страхового відшкодування в сумі 36871,78 грн. було замовлено відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля «Audi A8», д.н.з. НОМЕР_4 у ФОП ОСОБА_6

Відповідно до рахунку-фактури №РФ-000008764 від 19 жовтня 2016ракту виконаних робіт №РФ-000008765 від 21 жовтня 2016р. та дублікату квитанції №0.0.643822695 1 від 21 жовтня 2016р. про сплату за проведення такого ремонту вбачається, що вартість відновлювального ремонту пошкодженого в ДТП автомобіля «Audi A8», д.н.з. НОМЕР_4 становить 115230,49 грн., (т.1 а.с.9-12,19).

Згідно Полісу №АЕ/6814077 обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (п.4), страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого, за шкоду заподіяну майну - 50000,0 грн., франшизи - 500,0 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що стягненню підлягає 12628,22 грн., оскільки ліміт відповідальності за Полісом 50000,0 грн. - франшизи 500,0 грн. - сплачена відповідачем сума 36871,78 грн.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого.

У разі якщо загальний розмір шкоди за одним страховим випадком перевищує п'ятикратну страхову суму, відшкодування кожному потерпілому пропорційно зменшується.

Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, становить 100 тисяч гривень на одного потерпілого.

Страхові виплати за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

У відповідності до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено вимогами ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову, оскільки ПрАТ «Київський страховий дім» відшкодував шкоду у розмірі 36871,78 грн., тоді як ліміт відповідальності за Полісом становить 50000 грн. при розмірі франшизи - 500 грн.

Викладені в апеляційній скарзі доводи є непереконливими, такими що не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв'язку з чим рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 травня 2018 року слід залишити без змін.

У суді апеляційної інстанції представником позивача, у відповідності до ст.137 ЦК України, подано до суду клопотання про відшкодування витрат на правову допомогу.

Перевіривши доводи викладені у клопотанні та оцінивши докази надані на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача понесених останнім витрат на правову допомогу, з огляду на наступне.

У відповідності до частин 1,3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Пунктом 2 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Представником позивача подано до суду клопотання про відшкодування витрат на правову допомогу, до якого додано копію договору про надання правової допомоги від 02 березня 2017 року №01/05-17, копію додаткової угоди до договору про надання правової допомоги від 02 березня 2017 року №01/05-17, копію довідки-розрахунку фактичних витрат за період вересень-жовтень 2018 року, копію розрахунку витрат на професійну правничу допомогу №19/10-18 від 24 жовтня 2018 року, копію акту прийому-передачі робіт та послуг №20/10-18 від 24 жовтня 2018 року, банківська квитанція про сплату за надання правничої допомоги.

Вивчивши надані документи, перевіривши обсяг наданих послуг, суд апеляційної інстанції вважає понесені відповідачем витрати на правову допомогу в сумі 22 500грн. співмірними з складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами) та витраченим на це часом, а також значенням справи для сторони.

Крім цього, копію заяви про розподіл витрат на правову допомогу з додатками було направлено на адресу ПрАТ «Київський страховий дім», проте останнім не надано заперечень щодо зменшення розміру витрат на правову допомогу.

Відповідно до ч.6 ст.137 ЦПК України, обов'язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.

Отже, з огляду на зазначене та у відповідності з вимогами п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені останнім і документально підтверджені витрати на правову допомогу в розмірі 22 500грн.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 травня 2018 року залишити без змін.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» на користь ОСОБА_2 22 500 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 16 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Д.О. Таргоній

Н.В. Ігнатченко