Постанова

Іменем України

12 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 591/771/16-ц

провадження № 61-32554св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Сумиобленерго»,

представники відповідача: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,

треті особи: ОСОБА_9, ОСОБА_10,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 02 червня 2017 року в складі судді Грищенко О. В.та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 13 липня 2017 року в складі колегії суддів: Криворотенка В. І., Левченко Т. А., Ткачук С. С.,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Сумиобленерго» (далі - ПАТ «Сумиобленерго»), треті особи: ОСОБА_9, ОСОБА_10, про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії.

Позовна заява мотивована тим, що з 17 квітня 2003 року він був власником нежитлового приміщення АДРЕСА_1, а

19 вересня 2006 року ним як фізичною особою-підприємцем був укладений договір з відповідачем про постачання електричної енергії. Рішенням Господарського суду Сумської області від 18 квітня 2006 року право власності на вищевказане приміщення було зареєстровано за третіми особами: ОСОБА_9, ОСОБА_10 по ? частини приміщення за кожним. У подальшому, 01 лютого 2008 року позивачем укладено з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_10, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_9 договір позики, згідно з яким частина указаного приміщення знаходиться у користуванні позивача. 05 лютого 2016 року відповідач незаконно припинив постачання електричної енергії, чим порушив умови договору, який є чинним.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_4 просив суд зобов'язати

ПАТ «Сумиобленерго» на виконання умов договору відновити постачання електричної енергії у адміністративній будівлі за адресою: вул. Білопільський шлях, 19, м. Суми.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 02 червня 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Сумської області від 13 липня 2017 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суду першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що після вибуття вищевказаного приміщення з власності позивача, в розумінні Правил користування електричною енергією він є новим споживачем, з яким постачальник електричної енергії зобов'язаний укласти договір про постачання. Разом з тим, позивач не звертався до відповідача з вимогою про укладення нового договору та не надав відповідачу, передбачені чинними нормативними актами документи.

У серпні 2017 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що договір про постачання електричної енергії від 19 вересня 2006 року № 662 є чинним, у зв'язку з чим

ПАТ «Сумиобленерго» незаконно припинило постачання електричної енергії до адміністративної будівлі АДРЕСА_1 та не виконало умов указаного договору, чим порушило вимоги статті 629 ЦК України.

У вересні 2017 року ПАТ «Сумиобленерго»подало заперечення на касаційну скаргу, вказуючи на те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними і обґрунтованими, всі висновки судів відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстав для їх скасування немає.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що договір про постачання електричної енергії від 19 вересня

2006 року № 668 було укладено між ВАТ «Сумиобленерго» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (далі - ФОП ОСОБА_4.) Крім того, 29 березня 2013 року між ПАТ «Сумиобленерго» та ФОП ОСОБА_4 було укладено додаткові угоди

№ 668/1, № 668/2 до договору про постачання електричної енергії від 19 вересня 2006 року № 668.

ОСОБА_4 припинив свою підприємницьку діяльність, однак не повідомив про це ПАТ «Сумиобленерго», порушуючи тим самим положення пунктів 2.4, 2.5 договору про постачання електричної енергії.

Згідно з пунктами 2.4, 2.5 указаного договору передбачено, що сторони зобов'язуються письмово повідомити про зміну реквізитів (місцезнаходження, найменування, організаційно - правової форми, банківських реквізитів тощо) та про заміну уповноваженої особи по виконанню умов цього договору, не пізніше ніж через 10 днів після настання таких змін. У разі звільнення споживачем займаного приміщення, реорганізації, ліквідації (у т. ч. шляхом банкрутства), відчуження в будь-якій спосіб займаного приміщення споживач зобов'язаний повідомити постачальника за 7 діб до дня заміни власника приміщення і в цей самий термін здійснити сплату усіх видів платежів, передбачених цим договором до дня зміни власника приміщення включно, а постачальник зобов'язаний припинити постачання електричної енергії з дня звільнення споживачем приміщення.

Встановлено, що позивач не повідомив відповідача про всі зміни щодо його особи чи приміщення, на яке подається електрична енергія, у зв'язку з чим не виконав своїх зобов'язань, покладених на нього договором від 19 вересня

2006 року.

Відповідачем неодноразово направлялись позивачу листи від 16 грудня

2015 року № 57 - 09/9714, від 31 грудня 2015 року № 57 - 09/10-29, від 28 січня 2016 року № 57 - 09/969 про необхідність приведення договірних відносин у відповідність, однак позивачем зазначені дії виконані не були. Відключення електроенергії було проведено відповідачем згідно Правил користування електричною енергією.

Встановлено, що рішенням Господарського суду Сумської області від 18 березня

2008 року приміщення адміністративної будівлі АДРЕСА_1 було відчужено і передано у власність іншим особам.

Згідно з пунктом 6.18 Правил користування електричною енергією, постачальник електричної енергії зобов'язаний припинити постачання електричної енергії за договором, а електропередавальна організація (основний споживач) - передачу електричної енергії (спільне використання технологічних електричних мереж) з заявленого споживачем дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією. За умови одночасного розірвання договору про постачання електричної енергії з попереднім споживачем, виплати всіх видів платежів, передбачених відповідними договорами, та звернення нового споживача щодо укладення договору про постачання електричної енергії в межах одного розрахункового періоду припинення електропостачання об'єкта не здійснюється. У разі неповідомлення або несвоєчасного повідомлення споживачем постачальника електричної енергії та (у разі наявності відповідного договору) електропередавальну організацію або основного споживача про звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією споживач зобов'язаний здійснювати оплату спожитої на таких об'єктах електричної енергії та інших платежів, виходячи з умов відповідних договорів. З новим споживачем укладаються договори відповідно до вимог законодавства України, зокрема цих Правил та нормативно-технічних документів після розірвання договорів із споживачем, який звільняє приміщення.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 10, 60, 212 ЦПК України 2004 року, встановивши, що рішенням господарського суду Сумської області від 18 березня 2008 року приміщення адміністративної будівлі, що належало ОСОБА_4 було відчужено і передано у власність іншим особам, з урахуванням того, що позивач не повідомив ПАТ «Сумиобленерго» про припинення своєї підприємницької діяльності та не уклав нового договору про постачання електричної енергії, у свою чергу відповідачем неодноразово направлялись позивачу листи про необхідність приведення договірних відносин у відповідність, однак позивачем зазначені дії виконані не були, у зв'язку з чим постачання електричної енергії було припинено, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги про зобов'язання відповідача виконати договір про постачання електричної енергії від 19 вересня 2006 року № 668, укладений між ВАТ «Сумиобленерго» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 задоволенню не підлягають.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 389, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 02 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 13 липня 2017 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

В. П.Курило

М. Є.Червинська