Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2018 року м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі: головуючого судді Нікандрової С.О., за участю секретаря судового засідання Гончарової К.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 державної нотаріальної контори Запорізької області, про зняття арешту з майна, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Василівського районного суду з повозом до Підприємства з іноземними інвестиціями у формі приватного акціонерного товариства «Запорізький залізорудний комбінат», третя особа Василівська державна нотаріальна контора Запорізької області, про зняття арешту з майна, який згодом уточнив, в якому просить зняти арешт з невизначеного, всього майна, що належить ОСОБА_1, який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 2553426, зареєстрований 01 листопада 2005 року ОСОБА_2 державною нотаріальною конторою Запорізької області. В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що є власником житлового будинку по вул. Шкільна, 9-А в м. Дніпрорудне Василівського району Запорізької області. Після внесення 07 червня 2018 року відомостей про його право власності на вказаний житловий будинок у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_1 стало відомо, що у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна 01 листопада 2005 року за №2553426, зареєстровано обтяження реєстратором ОСОБА_2 державною нотаріальною конторою на невизначене майно, все майно ОСОБА_1 (без зазначення ІПН коду особи). Підставою обтяження вказано: інший, б/н, 01.01.1982 Василівська держнотконтора Запорізької області». Станом на 01 січня 1982 року, тобто коли було зареєстровано вказане обтяження, позивач ОСОБА_1 працював на Запорізькому залізорудному комбінаті, де брав позику на будівництво будинку, яку згодом повністю погасив, бо з його заробітної плати проводилися відповідні відрахування. На теперішній час ОСОБА_1 не має жодних кредитних зобовязань ні перед державою, ні перед ЗЗРК. Відподно до розяснення ОСОБА_2 державної нотаріальної контори від 04 липня 2018 року на заяву позивача ОСОБА_1 щодо ідентифікації особи на майно якої накладено арешт 01 січня 1982 року на підставі позики б/н, зазначено, що арешт перенесено до Єдиного реєстру заборон 01 листопада 2005 року (номер обтяження №2553426) реєстратором ОСОБА_2 державною нотаріальною конторою Запорізької області відповідно до Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження обєктів нерухомого майна затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09 червня 1999 року №31/5 (в редакції від 18 серпня 2004 року). Арешт накладено на все майно, на підставі позики 01 січня 1982 року. Всі арешти, які містилися на паперових носіях ОСОБА_2 державної нотаріальної контори були перенесені до Єдиного реєстру заборон Запорізькою філією Інформаційного центру Міністерства юстиції України.

Реєстри заборон, у яких міститься інформація щодо накладення арештів на майно, зберігаються у ОСОБА_2 державній нотаріальній конторі з 1985 року. 01 січня 2013 року набула чинності нова редакція Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Таким чином, скасовано дію Єдиного реєстру заборон відчужень нерухомого майна, Державного реєстру іпотек, Державного реєстру обтяжень рухомого майна, реєстру прав власності на нерухоме майно та введений в дію Державний реєстр речових прав на нерухоме майно. В одному новому реєстрі міститься вся інформація, яка існувала в декількох різних реєстрах, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, який введено в дію з 01 січня 2013 року реєструються право власності та інші речові права на нерухоме майно, а також обтяження цих прав. Оскільки нотаріальна контора не має змоги надати будь-якої уточнюючої інформації щодо ідентифікації особи ОСОБА_1, тому для зняття арешту з майна йому було запропоновано звернутися до суду.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 09 серпня 2018 року відкрито провадження у цивільній справі.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, в уточненій позовній заяві просив розглядати справу без його участі.

Представник відповідача ОСОБА_2 державної нотаріальної контори Запорізької області,в судове засідання не зявився, але надав заяву про розгляд справи без їх участі, проти позовних вимог не заперечують.

Вивчивши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку по вул. Шкільна, 9-А в м. Дніпрорудне Василівського району Запорізької області, що підтверджується договором про надання йому в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 03 грудня 1981 року з реєстраційним написом про державну реєстрацію права власності на житловий будинок в БТІ 21 січня 1986 року, копією рішення виконавчого комітету Дніпрорудненської міської ради №4 від 15 січня 1980 року, технічним паспортом на будинок, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №126735979, довідкою РКП «Василівське БТ».

Після внесення 07 червня 2018 року відомостей про право власності ОСОБА_1 на вказаний житловий будинок у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, йому стало відомо, що у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна 01 листопада 2005 року за №2553426 зареєстровано обтяження реєстратором ОСОБА_2 державною нотаріальною конторою на невизначене майно, все майно ОСОБА_1 (без зазначення ІПН коду особи). Підставою обтяження вказано: інший, б/н, 01.01.1982 Василівська держнотконтора Запорізької області».

Відповідно до розяснення ОСОБА_2 державної нотаріальної контори від 04 липня 2018 року на заяву позивача щодо ідентифікації особи, на майно якої накладений арешт ОСОБА_2 державною нотаріальною конторою Запорізької області 01 січня 1982 року на підставі позики б/н, зазначено, що арешт перенесено до Єдиного реєстру заборон 01 листопада 2005 року (номер обтяження №2553426) реєстратором ОСОБА_2 державною нотаріальною конторою Запорізької області відповідно до Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження обєктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09 червня 1999 року №31/5 (в ред. від 18 серпня 2004 року). Арешт накладено на все майно, на підставі позики 01 січня 1982 року. Всі арешти, які містилися на паперових носіях (алфавітні книги заборон)

ОСОБА_2 державної нотаріальної контори були перенесені до Єдиного реєстру заборон Запорізькою філією Інформаційного центру Міністерства юстиції України. Реєстри заборон, у яких міститься інформація щодо накладення арештів на майно, зберігаються у ОСОБА_2 державній нотаріальній конторі з 1985 року. 01 січня 2013 року набула чинності нова редакція Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Таким чином скасовано дію Єдиного реєстру заборон відчужень нерухомого майна, Державного реєстру іпотек, Державного реєстру обтяжень рухомого майна, Реєстру прав власності на нерухоме майно та введений в дію Державний реєстр речових прав на нерухоме майно. В одному новому реєстрі міститься вся інформація, яка існувала в декількох різних реєстрах, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, який введено в дію з 01 січня 2013 року реєструються право власності та інші речові права на нерухоме майно, а також обтяження цих прав. Відповідно до діючих норм абз.3 ч.5 ст.3, ст.28 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року зі змінами, на теперішній час нотаріус є реєстратором тільки під час вчинення нотаріальної дії, обтяження (арешт та зняття арешту майна) речових прав на нерухоме майно реєструються у відповідній реєстраційній службі. Оскільки нотаріальна контора не має змоги надати будь-якої уточнюючої інформації щодо ідентифікації особи ОСОБА_1, для зняття арешту з майна запропоновано звернутися до суду (а.с.24).

ОСОБА_2 районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області на заяву позивача про зняття арешту №17466 від 09.07.2018 року, повідомлено, що надати будь-яку інформацію, щодо надходження виконавчого документу у період 1982 рік, не є можливим, оскільки, відповідно до Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом №2274/5 від 25.12.2008 року Міністерства юстиції України п.9.9., строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 рік. На виконанні відділу державної виконавчої служби згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень перебував виконавчий документ №123350 від 26.05.2009 року виданий ВДАІ, про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави суму штрафу у розмірі 300 грн. 00 коп. 09.10.2009 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 19.10.2009 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору. Згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень, 30.12.2009 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, керуючись п.8 ч.1 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження» (стара редакція) боржником сума боргу сплачена в повному обсязі. За вказаним виконавчим документом рішення про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження державним виконавцями відділу ДВС не приймалось. На даний момент виконавче провадження знищено. Стан виконання виконавчого документа не відомо, перевірити достовірність винесеної державним виконавцем постанови неможливо. Станом на 09.07.2018 року, згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень, будь-які відомості стосовно інших виконавчих документів, за якими ОСОБА_1 являється боржником відсутні (а.с.25-26).

Як вбачається з довідки №01-16/1436 від 03.07.2018 року виданої Підприємством з іноземними інвестиціями у формі приватного акціонерного товариства «Запорізький залізорудний комбінат» в тому, що у ОСОБА_1 відсутня заборгованість перед ПрАТ «Запорізький залізорудний комбінат» (а.с.21).

Згідно довідки, виданої керуючим ТВБВ №10007/0222 філії Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» ОСОБА_3 вих.№275 від 04.07.2018 року, ОСОБА_1 не має заборгованості за кредитними договорами перед філією

Запорізьке облуправління АТ «Ощадбанк». Кредит та відсотки сплачено у повному обсязі (а.с.23).

Згідно листа представника ПрАТ «ЗЗРК» ОСОБА_4 №20/89 від 24.09.2018 року, повідомляється, що на підприємстві на даний час відсутні будь-які дані про надання ОСОБА_1, як працівнику шахти «Експлуатаційна» Запорізького залізорудного комбінату позики 1 січня 1982 року строком на 10 років під будівництво приватного будинку. Дані про стан виконання договору позики також відсутні. Згідно даних, які є на підприємстві, із заробітної плати ОСОБА_1 дійсно здійснювались утримання із заробітної плати у період з 1982 року по 1992 роки, про що підприємством була надана довідка. Даних про правові підстави утримання із заробітної плати на теперішній час у підприємства немає (а.с.59).

Згідно архівної довідки від 29 жовтня 2018 року за №2708/01-21 Запорізького обласного державного нотаріального архіву, на виконання ухвали про витребування доказів суду повідомлено, що згідно Опису №1 справ тривалого (понад 10 років) зберігання за 1953-1999 роки, з а якими прийняті документи до нотаріального архіву, Справи: «Реєстри для реєстрації заборони відчуження жилих будинків, квартир та іншого нерухомого майна, та арештів, накладених судовими та слідчими органами» та «Алфавітна книга обліку заборони (арештів)» в описі відсутні. Згідно Опису №2 справ тривалого (понад 10 років) зберігання за 1996-2000 роки, за якими прийняті документи до нотаріального архіву, Справи: №40 «Алфавітна книга обліку заборони (арештів)» за 2000 рік та за №41 «Реєстри для реєстрації заборони відчуження жилих будинків, квартир та іншого нерухомого майна, та арештів, накладених судовими та слідчими органами» за 1985-2000 роки на зберігання до державного нотаріального архіву не передавалися (залишені в ОСОБА_2 нотаріальній конторі). Документи, на підставі яких вносилася інформація до вищезазначених книг (паперових носіїв), ОСОБА_2 державною нотаріальною конторою Запорізької області на зберігання до нотаріального архіву не передавались.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а, відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ч. 1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Ст.391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

При цьому суд враховує, що згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «East/West Alliance

Limited» проти України» , яке набрало статусу остаточного 02.06.2014 р., в п. 167 рішення Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля.

У п. 168 Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний» «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Якщо хоча б одного із цих критеріїв не додержано, Європейський суд з прав людини констатує у такому випадку порушення статті 1 Першого протоколу.

Законність означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон не передбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого Європейський суд з прав людини надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправданим за наявності об'єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов'язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обгрунтованої пропорційності) між метою, що передбачає для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

Судом встановлено, що підстава накладення арешту на майно позивача відсутня, будь-які виконавчі провадження, за якими позивач є боржником, відсутні, однак 01 листопада 2005 року ОСОБА_2 державною нотаріальною конторою Запорізької області в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна зареєстроване обтяження нерухомого майна позивача у вигляді арешту на майно, що перешкоджає позивачеві як власникові майна здійснювати всі повноваження власника. Таким чином,

виходячи із встановлених обставин, вбачається невідповідність заходу втручання держави в право власності ОСОБА_1 критеріям втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці Європейського суду з прав людини. За таких обставин, суд приходить до висновку, що є підстави для зняття арешту з належного заявнику майна в судовому порядку, згідно ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження».

Керуючись ст.ст.259, 263-265, 274, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 державної нотаріальної контори Запорізької області, про зняття арешту з майна- задовольнити.

Зняти арешт з невизначеного, всього майна, що належить ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1), який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 2553426, зареєстрований 01 листопада 2005 року ОСОБА_2 державною нотаріальною конторою Запорізької області.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п.15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди першої інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_5