ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

справа № 633/103/17

провадження № 22ц/818/1267/18

13 листопада 2018 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого Сащенко І.С.

суддів Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря Бойко А.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрома»,

ОСОБА_2

третя особа Головне управління Держгеокадастру в Харківській області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1, в особі представника ОСОБА_3

на рішення Печенізького районного суду Харківської області від 29 травня 2018 року (суддя Тимченко А.М.),

по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрома», ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності земельною ділянкою, третя особа Головне управління Держгеокадастру в Харківській області,

встановив:

В березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив зобовязати ТОВ «Агрома» усунути перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні належною йому на праві власності земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,44 га на території Борщівської сільської ради, Печенізького району Харківської області, кадастровий номер: :02:001:0253 шляхом заборони вчиняти будь-які дії що порушують його право власності на цю земельну ділянку.

В обґрунтування вимог посилався на те, що на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія Р3 № 797553 від 30.12.2002 року йому надано у власність земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,44 га на території Борщівської сільської ради, Печенізького району Харківської області, кадастровий номер: :02:001:0253. Стверджував, що вищевказану земельну ділянку надав в оренду Фермерському господарству «Фортуна» в особі ОСОБА_4 строком на 10 років, згідно договору оренди землі від 18.01.2005 року. Даний договір зареєстровано у Печенізькому районному відділі Харківської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель зроблено запис від 03.01.2007 року за №16. На теперішній час, термін цього договору оренди скінчився та додаткова угода щодо його продовження не укладалась. Однак, при здійсненні ним права користування вказаною земельною ділянкою, було виявлено, що на теперішній час цією земельною ділянкою користується без законних на те підстав та без його дозволу ТОВ «Агрома». Жодного договору оренди ТОВ «Агрома» з ним, як з власником земельної ділянки (земельного паю), не укладено.

Ухвалою суду від 11.07.2017 року за клопотанням позивача залучено до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_2

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача ТОВ «Агрома» адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав.

Третя особа Головне управління Держгеокадастру у Харківській області свого представника до суду не направило.

Рішенням Печенізького районного суду Харківської області від 29 травня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, в особі представника ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову ОСОБА_1

Апеляційна скарга мотивована неповним зясуванням судом обставин, що мають значення для справи; недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідністю висновків суду обставинам справи; порушенням норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Держгеокадастру у Харківській області просить розглянути спір з урахуванням вимог закону та наданих учасниками судового процесу доказами.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції посилався на те, що позивачем не надано суду належних, допустимих та достовірних доказів, які б спростовували право власності відповідача ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку, кадастровий номер :02:001:0253, яка належить останньому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯБ№992817, виданий 22.12.2006 року Печенізьким райвідділом земельних ресурсів. А отже, дії відповідача ОСОБА_2Т, як власника майна щодо передачі зазначеної земельної ділянки в оренду ТОВ «Агрома» та дії останнього щодо користування нею на підставі договору оренди від 21.10.2015 року, є такими, що здійснюється на правовій підставі.

Судова колегія з таким висновком суду погоджується, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Встановлено, що згідно державного акту на право приватної власності на землю серії Р3 № 797553 виданого 30 грудня 2002 року, ОСОБА_1 на підставі розпорядження Печенізької райдержадміністрації № 389 від 23.12.2002 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 3,44 га в межах згідно з планом (№ 720), розташовану на території Борщівської сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 635 ( т.1 а.с. 5, 78-79, 107, 80-81, 108-109).

Відповідно до витягу з Технічної документації Кадастрового плану земельної ділянки ОСОБА_1 № 720 площею 3,44 га, що розташована на території Борщівської сільської ради Печенізького району Харківської області, земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :02:001:0253. Опис меж земельної ділянки: від А до Б землі Борщівської сільської ради; від Б до В земельна ділянка гр. ОСОБА_6; від В до Г земельна ділянка гр. ОСОБА_7; від Г до Д земельна ділянка гр. ОСОБА_8; від Д до Е земельна ділянка гр. ОСОБА_9; від Е до Ж земельна ділянка гр. ОСОБА_10; від Ж до А земельна ділянка гр. ОСОБА_11 (а.с. 12).

10 червня 2005 року відповідно до технічної документації між землевласником земельної ділянки ОСОБА_1 з одного боку та представником відділу ХРФ ДП «Центр ДЗК» ОСОБА_12 з другого боку, в присутності представників суміжних землекористувачів (представника Борщівської сільської ради, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11І.) було складено акт визначення та погодження в натурі (на місцевості) межі земельної ділянки 720, що знаходиться у власності згідно державного акту на право приватної власності за номером Р3 № 797553 виданого 30.12.2002 року, реєстраційний № 635 (т. 1 а.с. 14).

18 січня 2005 року між ОСОБА_1 та Фермерським господарством «Фортуна» в особі ОСОБА_4 було укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого в оренду передано земельну ділянку загальною площею 3,44 га (рілля) строком на 10 років (а.с. 8-10). Договір був зареєстрований у Печенізькому районному відділі Харківської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру», про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 03 січня 2007 року за № 16 (згідно копії витягу з книги реєстрації) (т. 1 а.с. 82, 110).

03 січня 2007 року між ОСОБА_1 та ФГ «Фортуна» в особі ОСОБА_4 було складено акт про передачу та прийом земельної ділянки в натурі площею 3,44 га, з таким складом угідь: 3,44 га рілля, для ведення фермерського господарства, відповідно до Опису меж земельної ділянки, що містяться в Технічній документації по виділенню земельних часток (паїв) та оформлення права приватної власності на земельні частки (паї) Кадастровий план земельної ділянки № 720 (т. 1 а.с. 15-16).

15 травня 2006 року ОСОБА_2 успадкував все майно своєї матері - ОСОБА_13, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Печенізької Державної нотаріальної контори ОСОБА_14 та зареєстрованого в реєстрі за № 483. Спадкове майно, на яке в указаній частці видане це свідоцтво складається з: права приватної власності на землю, площами: 0,40 га, 3,43 га і 0,21 га, яка розташована на території Борщівської та Мартівської сільських рад і передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Це право приватної власності на землю належало спадкодавиці на підставі державних актів на право приватної власності на землю, серії Р3: № 833302, № 844188, № 833303, виданих Печенізькою райдержадміністрацією та зареєстрованих у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 30.12.2002 року за № 1183, № 1235, № 2168 (т. 1 а.с. 24).

22 грудня 2006 року ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.05.2006 року (реєстраційний № 483) було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 992817, згідно якого він є власником земельної ділянки площею 3,4344 га у межах згідно з планом, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Борщівської сільської ради Печенізького району Харківської області, кадастровий номер :02:001:0253. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 42. Опис меж земельної ділянки № 720 рілля : від А до Б земельна ділянка № 719; від Б до В землі Борщівської сільської ради; від В до Г земельна ділянка № 721; від Г до Д земельна ділянка № 710; від Д до Е земельна ділянка № 709; від Е до Ж земельна ділянка № 708; від Ж до А земельна ділянка № 707 (а.с. 25, 93, 117).

Відповідно до інформації наведеної в листі Відділу у Печенізькому районі ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 13.02.2018 року № 9-20-0.23,27-33/118-18 вбачається, що згідно затвердженої «Технічної документації по виділенню земельних часток (паїв) та оформленню права приватної власності на земельні частки (паї) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва власникам земельних сертифікатів із земель колективної власності колишнього КСП « Мартове» власниками суміжних земельних ділянок, які граничать з земельними ділянками, що належать ОСОБА_1 (пай № 1082), для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Мартівської сільської ради, є саме:

від А до Б землі мартівської сільської ради;

від Б до В земельна ділянка гр. ОСОБА_15;

від В до Г земельна ділянка гр. ОСОБА_16;

від Г до Д земельна ділянка гр. ОСОБА_17;

від Д до А земельна ділянка гр. ОСОБА_18;

що належать ОСОБА_2 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Борщівської сільської ради (пай № 720), а саме:

від А до Б - землі Борщівської сільської ради;

від Б до В земельна ділянка гр. ОСОБА_6;

від В до Г земельна ділянка гр. ОСОБА_7;

від Г до Д земельна ділянка гр. ОСОБА_8;

від Д до Е земельна ділянка гр. ОСОБА_9;

від Е до Ж земельна ділянка гр. ОСОБА_10;

від Ж до А земельна ділянка гр. ОСОБА_11

Згідно відомостей інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 83106775 від 22.03.2017 року, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ЯБ№992817, виданий 22.12.2006 року Печенізьким райвідділом земельних ресурсів власником земельної ділянки площею 3,4344 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:001:0253, зазначений ОСОБА_2 (номер запису про право власності; 11692061 від 21.10.2015 року). Розмір частки: 1 (а.с. 11).

За даними Національної кадастрової системи відносно земельної ділянки за кадастровим номером :02:001:0253 наведеними у Розділі 4. «Земельна ділянка. Оренда. Суборенда», а також відомостей з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 83106775 від 22.03.2017 року вбачається, що 21.10.2015 року між ТОВ «Агрома» та ОСОБА_2 укладено договір оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,4344 га строком на 20 років. Підстава виникнення права власності: державний акт на право власності на земельну ділянку, серія ЯБ№992817, виданий 22.12.2006 року Печенізьким райвідділом земельних ресурсів (а.с. 11, 94-95, 118).

У відповідності до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею ст.321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 22 ЗК України право власності на землю виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Згідно ст.23 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними ОСОБА_8 народних депутатів, та виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Згідно зі статтею 152 ЗК України Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України ( ч.1 ст. 153 Земельного кодексу України).

Як було встановлено у судовому засіданні, позивач та відповідач ОСОБА_2 отримали державні акти на право власності на одну й ту саму земельну ділянку та в подальшому здійснили державну реєстрацію своїх прав.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач отримав сертифікат на право на земельну частку (пай) раніше, ніж ОСОБА_13; крім того, Державний акт на право приватної власності не міг видаватися на імя померлої особи, а також те, що отримання ОСОБА_19 на підставі свідоцтва про право на спадщину Державного акту є безпідставним на висновки суду не впливає, адже не є предметом розгляду даної справи.

Жоден з правоустановлюючих документів у встановленому законом порядку не був визнаний недійсним.

Суперечливість інформації щодо спірної земельної ділянки, яка міститься у документах, наданих суду, не є підставою для визнання правоустановчих документів недійсними у даній справі, адже позов з цих підстав не заявлявся.

Використання ТОВ «Агрома» земельної ділянки на підставі договору оренди, укладеного з та ОСОБА_2 на час розгляду справи в суді також здійснюється на відповідній правовій підставі.

Відповідно до розяснень, які містяться в п.19 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07 лютого 2014 року № 5, застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.

Факту незаконного володіння земельною ділянкою, належною ОСОБА_1 судом встановлено не було.

Згідно до статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, в силу якого сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. При цьому кожна сторона в силу ст. ст. 12, 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У контексті положень одного із основоположних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності сторін вирішальним фактором є те, що суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов'язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.

Проте, позивачем не подано достатніх та допустимих доказів, які б свідчили про те, що відповідач самовільно, без достатньої правової підстави зайняв його земельну ділянку.

Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення суду.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.374, 375,381-384,390,391 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в особі представника ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Печенізького районного суду Харківської області від 29 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 листопада 2018 року

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

ОСОБА_20