Справа № 159/3625/17 Головуючий у 1 інстанції: Лесик В.О.
Провадження № 22-ц/802/158/18 Категорія: 81 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2018 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Федонюк С.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Губарик К.А.,

заявника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Ковельського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області - Степанюк Оксани Миколаївни щодо закінчення виконавчого провадження за апеляційною скаргою Ковельського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області на ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13 вересня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою в якій прохає визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Ковельського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Волинській області Степанюк Т.М. про закінчення виконавчого провадження від 21.06.2018 року, яка була винесена суб'єктом оскарження у виконавчому провадженні ВП №56038654 щодо примусового виконання рішення Ковельського міськрайонного суду від 06.12.2017 року.

Вважає, що оскаржувана ним постанова є незаконною, адже державним виконавцем виконавче провадження закінчено з підстав, що передбачено пунктом 11 частини першої статті 39 та частиною третьою статті 63 Закону України « Про виконавче провадження, тобто у зв'язку із тим, що на боржника двічі було накладено стягнення у виді штрафу та рішення не можливо виконати без особистої участі боржника. При цьому вказує на те, що державний виконавець безпідставно прийшла до такого висновку, адже рішення на момент закінчення виконавчого провадження ним було повністю виконано .

Просить визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Ковельського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Волинській області Степанюк Т.М. про закінчення виконавчого провадження ВП № 56038654 від 21.06.2018 року з підстав, які визначено пунктом 11 частини першої статті 39 та частиною третьою статті 63 Закону України « Про виконавче провадження».

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13 вересня 2018 року скаргу в даній справі задоволено.

Постановлено визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Ковельського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Волинській області Степанюк Т.М. про закінчення виконавчого провадження ВП №56038654 від 21.06.2018 року з підстав, які визначено пунктом 11 частини першої статті 39 та частиною третьою статті 63 Закону України « Про виконавче провадження».

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, Ковельський міськрайоний відділ ДВС ГТУЮ у Волинській області подав апеляційну скаргу, в якій покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення і неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення, яким в задоволені скарги ОСОБА_1 відмовити.

Заслухавши заявника, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення , а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Як вбачається із матеріалів справи, виконавче провадження було розпочато 22.03.2018 року на підставі заяви стягувача ОСОБА_4 та виконавчого листа виданого Ковельським міськрайонним судом від 15.03.2018 року. За змістом виконавчого листа ОСОБА_1 зобов'язано усунути перешкоди ОСОБА_4 в користуванні належною земельною ділянкою, розташованою по вулиці Центральна 57 б в селі Воля-Ковельська, шляхом звільнення самостійно зайнятої земельної ділянки з проведенням за його рахунок робіт по відновленню попереднього стану земельної ділянки , який існував до порушення прав позивача, включаючи знесення споруди, в тому числі фундаменту під нею, очищення території від деревини, сміття, тирси та залишків будівельних матеріалів. При поданні заяви про відкриття виконавчого провадження стягувачем було проведено авансування витрат виконавчого провадження.

Виконання судового рішення неодноразово відкладалось.

24.04.2018 року ОСОБА_5 було притягнуто до відповідальності та накладено штраф за невиконання рішення суду.

В подальшому 31.05.2018 року державним виконавцем було здійснено виїзд за місцем виконання судового рішення, про що було складено відповідний акт. В ході перевірки виконання судового рішення було встановлено, що боржник приступив до виконання судового рішення та виконав його частково, зокрема було демонтовано споруду та при цьому не було виконано рішення повністю, адже на земельній ділянці належній ОСОБА_4 були залишки тирси та залишались встановленими парник, (курник) вольєр, вагончик та металева бочка. У боржника було відібрано пояснення в якому останній вказав, що має поганий стан здоров'я після перенесеної хвороби про яку повідомляв державного виконавця, а відтак завершити виконання судового рішення на момент перевірки не має фізичної можливості та повністю завершить виконання до 01.06.2018 року.

Станом на 01.06.2018 року стан виконання судового рішення державним виконавцем не було перевірено.

18.06.2018 року ОСОБА_1 було додатково повідомлено державного виконавця Степанюк Т.М. про факт повного виконання ним судового рішення, шляхом направлення письмової заяви від 18.06.2018 року із проханням закінчити виконавче провадження з підстав його фактичного повного виконання.

Незважаючи на наявність інформації про повне виконання судового рішення державний виконавець у період з 31.05.2018 року по 21.06.2018 року хід виконання судового рішення не перевіряла та будь-яких виконавчих дій на виконання такого рішення не вчиняла.

Натомість відповідно до постанови головного державного виконавця Ковельського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Волинській області Степанюк Т.М. від 21.06.2018 року виконавче провадження закінчено з підстав, які визначено пунктом 11 частини першої статті 39 та частиною третьою статті 63 Закону України « Про виконавче провадження».

Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

За змістом статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.( ч.1, 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження»)

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VІІ виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно зі ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VІІ, п. 6 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом МЮУ від 02.04.2012 № 512/5 (в редакції від 05.10.2016) під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Виконавче провадження підлягає закінченню в разі надсилання до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення у порядку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону. ( п. 11 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»)

Статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначається вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_1, суд першої інстанції, правильно виходив із того, що постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження з підстав неможливості виконання рішення суду без участі боржника винесена передчасно, оскільки державним виконавцем не вжито всіх передбачених законом заходів для примусового виконання рішення суду.

Зокрема, отримавши 18.06.2018 року заяву боржника про повне виконання рішення суду, державний виконавець не пересвідчився у правильності обставин, які зазначені в даній заяві та по спливу трьох днів виніс оскаржувану постанову.

Крім того, слід зазначити, що в порушення приписів ч. 3 ст. 63 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець, надіславши 1 червня 2018 року повідомлення про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 КК України не вирішив питання про закінчення виконавчого провадження.

Окрім того, слід зазначити, що матеріали справи не містять належних, допустимих та беззаперечних доказів, які б свідчили про невиконання ОСОБА_1 без поважних причин рішення суду.

Як встановлено судом першої інстанції, боржником розпочате виконання рішення суду неможливо було виконати в строки передбачені законом у зв'язку з погіршенням здоров'я самого боржника, про що останній надавав пояснення державному виконавцю та подавав про це відповідні докази.

Так 14.05.2018 року державним виконавцем була винесена постанова про відкладення виконавчих дій в зв'язку з хворобою боржника терміном на 10 робочих днів.

Крім того, як в суді першої інстанції так і в апеляційному суді ОСОБА_1 повідомив, що частина майна, яке знаходилось на земельній ділянці, йому не належала , а саме: курник, вольєр, вагончик та металева бочка, а тому він був позбавлений можливості цим майном розпорядитись, а відтак виконати своєчасно рішення суду. Такі його твердження ніким не спростовані.

Натомість самим державним виконавцем в акті від 31.05.2018 року зафіксовано часткове виконання рішення суду та пояснення ОСОБА_1 щодо неможливості повного виконання рішення суду у зв'язку з наявністю на спірній земельній ділянці майна яке йому не належить.

18.06.2018 року ОСОБА_1 було додатково повідомлено державного виконавця Степанюк Т.М. про факт повного виконання ним судового рішення, шляхом направлення письмової заяви від 18.06.2018 року ( а.с. 145).

Однак державним виконавцем не було перевірено виконання рішення суду натомість постановою від 21.06.2018 року було закінчено виконавче провадження з підстав, які визначено пунктом 11 частини першої статті 39 та частиною третьою статті 63 Закону України « Про виконавче провадження».

Таким чином станом на 21 червня 2018 року рішення Ковельського районного суду від 06.12.2017 року боржником ОСОБА_1 було виконано у повному обсязі, а відтак у державного виконавця були відсутні правові підстави у постанові про закінчення виконавчого провадження покликатись на приписи ч. 3 ст. 63 ЗУ «Про виконавче провадження».

Суд, правильно встановивши фактичні обставини справи, дав належну оцінку представленим доказам, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення скарги.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і на законність оскаржуваного рішення не впливають.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухваленого по даній справі судового рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 382,384 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Ковельського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області залишити без задоволення, а ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13 вересня 2018 року в даній справі - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий

Судді