АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 171/1973/17 22-ц/774/836/К/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2018 року м. Кривий Ріг

справа № 171/1973/17

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Кислиця І.В.

сторони

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2017 року, яка постановлена суддею Семеновою Н.М. в місті Апостолове Дніпропетровської області, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Апостолівського районного суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, поділ спільного майна.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладання арешту на спірне майно, яке знаходиться у повсякденному користуванні відповідача, а саме: квартиру АДРЕСА_1; гараж НОМЕР_2 у гаражному кооперативі «Моноліт-1» м. Зеленодольськ Апостолівського району Дніпропетровської області; автомобіль Шкода Фабія 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, номер кузова - НОМЕР_3; дачну ділянку АДРЕСА_2.

Ухвалою Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2017 року, заява представника позивача задоволена, накладено арешт на майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1; гараж НОМЕР_2 у гаражному кооперативі «Моноліт-1» м. Зеленодольськ Апостолівського району Дніпропетровської області; автомобіль Шкода Фабія 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, номер кузова - НОМЕР_3; дачну ділянку АДРЕСА_2.

В апеляційній скарзі відповідач просить ухвалу суду скасувати та відмовити в задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову з тих підстав, що позивачем не надано належних доказів необхідності застосування заходів забезпечення позову у вигляді арешту майна відповідача, не надано доказів ймовірного утруднення чи унеможливлення виконання судового рішення. Крім того, судом першої інстанції не було встановлено належність йому на праві власності зазначеного в ухвалі майна.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Заслухавши представника ОСОБА_1 ОСОБА_3, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги,перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року за № 2147-VІІІ, яким викладено в нових редакціях тексти, зокрема, Цивільного процесуального кодексу України та Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчиненні окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Враховуючи те, що оскаржувана ухвала постановлена судом на час дії Цивільного процесуального кодексу України в редакції від 18.03.2004 року, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали перевіряється відповідно до положень такого кодексу.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви представника позивача, суд першої інстанції виходив з того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду по даній справі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для забезпечення позову, проте не може погодитись із визначеним судом першої інстанції способом задоволення позову, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України (в редакції 2004 року, чинній на момент постановлення ухвали) суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову, яке допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову це вжиття судом, в провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення в подальшому.

У відповідності до ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У відповідності до ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 за № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У відповідності до ч. 2 ст. 151 у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

У відповідності до ч. 5 ст. 153 ЦПК України, про вжиття заходів забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, порядок виконання, розмір застави, якщо така призначена.

Як вбачається звиділених матеріалів цивільної справи, в провадженні Апостолівського районного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, поділ спільного майна.

04.12.2017 року представник позивача подав заяву про забезпечення позову ОСОБА_1, в обґрунтування якої зазначено, що дії відповідача на момент подачі заяви про забезпечення позову спрямовані на приховування, продаж та знищення спірного майна, а невжиття заходів забезпечення позову може унеможливити виконання рішення суду, оскільки відповідач по справі ухиляється від виконання попереднього рішення суду.

Колегія суддів вважає, що заява представника позивача підлягає частковому задоволенню в частині заборони відповідачу відчуження майна, а саме: квартири АДРЕСА_1; гаража НОМЕР_2 у гаражному кооперативі «Моноліт-1» м. Зеленодольськ Апостолівського району Дніпропетровської області; автомобіля Шкода Фабія 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, номер кузова - НОМЕР_3; дачної ділянки АДРЕСА_2, з тих підстав, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду по даній справі, оскільки у разі відчуження спірного майна, у разі задоволення позову позивача, виконання рішення суду може бути утруднено, або взагалі буде неможливим.

Так, статтею 152 ЦПК України визначено види забезпечення позову, зокрема: накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановлення обов'язку вчинити певні дії;заборона іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупинення продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передача речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам; встановлення обовязку вчинити дії щодо унеможливлення доступу користувачів мережі Інтернет до обєктів права інтелектуальної власності, правомірність використання (розміщення) яких у мережі Інтернет є предметом спору.

Колегія суддів вважає, що забезпечення позову шляхом заборони відчуження спірного майна буде співмірним із заявленими позовними вимогами та достатнім для забезпечення виконання майбутнього рішення суду першої інстанції, в той час як накладення арешту на спірне майно не буде співмірним із заявленими позовними вимогами, та крім того, може бути перешкодою для використання такого майна.

Не можуть бути підставою для відмови в задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано належних доказів необхідності застосування заходів забезпечення позову у вигляді арешту майна відповідача, не надано доказів ймовірного утруднення чи унеможливлення виконання судового рішення, оскільки заява представника позивача містить обґрунтування, необхідне для часткового задоволення вказаної заяви, а вжиття заходу забезпечення позову у вигляді заборони відчуження спірного майна буде співмірним заходом забезпечення заявленого позову.

Також колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було встановлено належність відповідачу на праві власності зазначеного в ухвалі майна не заслуговують на увагу, оскільки матеріалами виділеного провадження із цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, поділ спільного майна встановлено належність спірного майна відповідачу ОСОБА_2

Враховуючи, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, колегія суддів, враховуючи розумність, обґрунтованість вимог заявника, з метою забезпечення збалансованості інтересів сторін, вважає за необхідне частково задовольнити заяву представника позивача, та забезпечити позов шляхом заборони відповідачу відчуження майна, а саме: квартири АДРЕСА_1; гаража НОМЕР_2 у гаражному кооперативі «Моноліт-1» м. Зеленодольськ Апостолівського району Дніпропетровської області; автомобіля Шкода Фабія 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, номер кузова - НОМЕР_3; дачної ділянки АДРЕСА_2.

Керуючись ст.ст. 367, 368, ст. 374, ст. ст. 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2017 року скасувати та постановити нову ухвалу.

Заяву представника позивача ОСОБА_1; ОСОБА_3 про забезпечення позову задовольнити частково.

Забезпечити позов шляхом заборони відповідачу відчуження майна, а саме: квартири АДРЕСА_1; гаража НОМЕР_2 у гаражному кооперативі «Моноліт-1» м. Зеленодольськ Апостолівського району Дніпропетровської області; автомобіля Шкода Фабія 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, номер кузова - НОМЕР_3; дачної ділянки АДРЕСА_2.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 16 травня 2018 року.

Головуючий:

Судді: