АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Номер апеляційного провадження: 22-ц/796/3933/2018 Головуючий в суді 1 інстанції - Цокол Л.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2018 року м. Київ

справа № 757/13677/17

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ : головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.

за участю секретаря Шебуєва Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Олександрівської клінічної лікарні м. Києва на ухвалу Печерського районного суду м. Києва, постановлену у складі судді Цокол Л.І., від 08 лютого 2018 року у справі за заявою Олександрівської клінічної лікарні м. Києва про роз'яснення рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 червня 2017 рокуу справі за позовом ОСОБА_4 до Олександрівської клінічної лікарні м. Києва про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

встановив:

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23 червня 2017 року були задоволені позовні вимоги ОСОБА_4 до Олександрівської клінічної лікарні м. Києва про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Поновлено ОСОБА_4 на посаді завідувача відділення ( директора центру), лікаря-уролога консультативної поліклініки ( спец кошти) Олександрівської клінічної лікарні м. Києва з 31 грудня 2016 року. Стягнуто з Олександрівської клінічної лікарні міста Києва на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 5908 грн.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 30 листопада 2017 року зазначене рішення залишено без змін.

27 червня 2017 року представник відповідача Мосійчук О.В. звернулась до суду із заявою, в якій просить роз'яснити резолютивну частину рішення суду, посилаючись на те, що станом на дату ухвалення рішення посада завідувача відділення (директора центру), лікаря-уролога консультативної поліклініки (спецкошти) відповідно до затвердженої структури та штатного розпису в Олександрівській клінічній лікарні - відсутні. Тому відповідачу не зрозуміло, яким чином виконати рішення суду, якщо посада, на якій поновлюється позивач, відповідно до затвердженої структури та штатного розпису - відсутні.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08 лютого 2018 року у роз'ясненні рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 червня 2017 року - відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою суду, відповідач Олександрівська клінічна лікарня міста Києва через свого представника Мосійчук О.В. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 08 лютого 2018 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою надати роз'яснення рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 червня 2017 року.

В якості доводів апеляційної скарги на зазначену ухвалу, представник зазначає наступне.

17 жовтня 2016 року наказом № 301-3 «Про скорочення штатів Олександрівської клінічної лікарні м. Києва» у зв'язку зі змінами у структурі лікарні та внесенням змін до штатного розпису з 17 жовтня 2016 року наказано скоротити посади відповідно до штатного розпису, а саме: 1.2 Операційний блок урології: - завідувач відділенням, лікар-уролог 1,0 ставки, - лікар-уролог 2,0 ставки, 1.3 Консультативна поліклініка ( спец кошти) - завідувач відділенням ( директор центру), - лікар-уролог 1,0 ставки, - лікар-уролог 0,5 ставки.

Нова структура Олександрівської клінічної лікарні м. Києва і штатний розпис затверджені Департаментом охорони здоров'я Київської міської державної адміністрації в установленому законодавством порядку.

Відповідач вважає, що ним було дотримано процедуру, встановлену ст. 49-2 КЗпП України щодо попередження за 2 місяці про наступне вивільнення працівників та неодноразово, персонально з використанням всіх можливих способів було повідомлено ОСОБА_4 про скорочення, та про необхідність з'явитись до лікарні з можливістю обрання відповідних вакантних посад.

Станом на дату винесення рішення суду посади завідувача відділення (директора центру), лікаря-уролога консультативної поліклініки ( спецкошти) відповідно до затвердженої структури та штатного розпису в Олександрівській клінічній лікарні - відсутні.

З огляду на викладене, відповідач вважає, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, оскільки не зрозуміло, яким чином виконати рішення суду, якщо посади, на які поновлюється позивач, відповідно до затвердженої структури та штатного розпису відсутні.

Вважає, що суд першої інстанції зобов'язаний був усунути недоліки шляхом ухвалення додаткового рішення, які полягали саме у роз'ясненні способу виконання рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_6 зазначив, що в апеляційній скарзі відповідач надає повторну оцінку доказам у справі, тоді як рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 червня 2017 року набуло законної сили, є обов'язковим до виконання, є зрозумілим та не потребує додаткового роз'яснення.

В судовому засіданні представник Олександрівської клінічної лікарні м. Києва Повєткін Д.О. підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити; представник позивача ОСОБА_4 ОСОБА_6 вважав доводи апеляційної скарги необґрунтованими та просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про відмову у роз'ясненні рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 червня 2017 року, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з вимогою ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Вирішуючи спір, суд виходив з того, що при звільненні позивача з посади завідувача відділення (директора центру), лікаря-уролога консультативної поліклініки ( спецкошти) Олександрівської клінічної лікарні м. Києва 30 грудня 2016 року у зв'язку з скороченням штату працівників, відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України, відповідач не дотримався процедури звільнення, встановленої чинним законодавством, що призвело до порушення прав позивача. Оскільки позивача було незаконно звільнено, то він був поновлений на посаді, з якої його було звільнено відповідним наказом.

В оскаржуваній ухвалі суд зазначив, що судове рішення є зрозумілим та додаткового роз'яснення не потребує.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Відповідно до вимог ст. 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця, суд роз'яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.

За змістом пункту 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», роз'яснення рішення суду, а не ухвали, можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Роз'яснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред'явлене до виконання.

Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз'яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз'ясненні рішення.

Отже, в силу зазначеної норми процесуального права ( ст. 271 ЦПК України) роз'яснення судового рішення зумовлено його нечіткістю, якщо воно є неясним та незрозумілим для осіб, щодо яких воно постановлене, так і тих, що будуть здійснювати його виконання. Суд має роз'яснити положення постановленого ним рішення, які нечітко ним сформульовані, що позбавляє можливості його реалізації.

В рішенні Печерського районного суду м. Києва від 23 червня 2017 року зазначено : «поновити ОСОБА_4 на посаді завідувача відділення ( директора центру), лікаря-уролога консультативної поліклініки ( спецкошти) Олександрівської клінічної лікарні м. Києва з 31 грудня 2016 року» .

Відмовляючи у задоволенні заяви про роз'яснення рішення, суд виходив з того, що визначені законом підстави для роз'яснення рішення відсутні, оскільки резолютивна частина рішення викладена чітко і є зрозумілою.

Такі висновки відповідають встановленим обставинам та вимогам закону, оскільки резолютивна частина рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 червня 2017 року не припускає кілька варіантів тлумачення, а отже є зрозумілою і не підлягає роз`ясненню.

Доводи апелянта про дотримання ним вимог законодавства при звільненні ОСОБА_4 з роботи та дотримання відповідачем положень ст. 49-2 КЗпП України не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів, оскільки свідчать про незгоду з рішенням, прийнятим Печерським районним судом м. Києва 23 червня 2017 року. Зазначені доводи були предметом перевірки суду апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги відповідача, та ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 30 листопада 2017 року зазначене рішення залишено без змін.

Апеляційний суд м. Києва в ухвалі від 30 листопада 2017 року вказав про те, що висновки суду першої інстанції по поновлення позивача на посаді є законними і обґрунтованими, оскільки встановлено, що при звільненні позивача з роботи відповідачем не було дотримано вимоги чинного трудового законодавства та процедуру звільнення працівника за пунктом 1 ст. 40 КЗпП України, порядок вивільнення працівників, передбачений статтею 49-2 КЗпП України.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Зі змісту апеляційної скарги та заяви про роз'яснення рішення вбачається, що труднощі у відповідача викликає не розуміння рішення, а порядок його виконання у зв'язку з тим, що посади, на які поновлюється позивач, відповідно до затвердженої структури та штатного розпису відсутні.

Проте, питання виконання рішення суду про поновлення на роботі, у тому числі і у разі поновлення на роботі працівника, звільненого без додержання процедури при звільненні за скороченням чисельності штату, врегульовано статтею 65 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону.

Частиною 2 ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Доводи роботодавця про те, що він не може поновити працівника на роботі, оскільки зазначених посад вже немає у штатному розписі, не можуть бути підставою для невиконання рішення суду.

За наведених обставин, вказані у заяві вимоги виходять за межі положення статті 271 ЦПК України щодо правових підстав для роз'яснення рішення, а тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 352-361, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Олександрівської клінічної лікарні міста Києва - залишити без задоволення, а ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 08 лютого 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 18 травня 2018 року.

Суддя-доповідач: ЯщукТ.І.

Судді Немировська О.В.

ЧобітокА.О.