Головуючий у І інстанції Роман О.А.
Провадження № 22-ц/824/138/2018 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 листопада 2018 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого - судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Іванової І.В., Мельника Я.С.,

за участю секретаря: Шуляка Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, на заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 13 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про припинення права особи на частку у спільному майні,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вищевказаним позовом та просив ухвалити рішення про його задоволення, посилаючись на те, що йому на підставі договору дарування 9/10 ідеальних частин квартири від 21 жовтня 2015 року на праві власності належать 9/10 частин однокімнатної квартири АДРЕСА_1. Власником іншої 1/10 частини вищевказаної квартири на підставі договору купівлі-продажу квартири від 31 липня 2013 року є відповідач ОСОБА_2

Розмір частки відповідача ОСОБА_2, як співвласника квартири, відповідно до технічного паспорту на квартиру складає 1,62 кв.м. житлової площі та 2,78 кв.м. загальної площі, в зв'язку з чим очевидним є те, що частка відповідача не може бути виділена в натурі, як не може бути встановлений і порядок користування квартирою.

Оскільки частка відповідача у квартирі, що є об'єктом спільної часткової власності, є незначною, неможливим є як поділ квартири в натурі, так і виділ частки ОСОБА_2 у спільному майні, зважаючи на факт непроживання відповідача у квартирі, що є підставою для висновку про те, що припинення її права на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди її інтересам, позивач просив суд ухвалити рішення про припинення права спільної часткової власності відповідача на належну їй 1/10 частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_1, із стягненням на її користь грошової компенсації за належну їй частку у розмірі 42 378,00 грн., та визнання за ним, ОСОБА_4, права власності на 1/10 частину квартири АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 13 вересня 2016 року позов задоволено.

Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/10 частину квартири АДРЕСА_1, житловою площею 16,20 кв.м., загальною площею 27,90 кв.м.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 кошти в сумі 42 378 грн. 00 коп., що становить 1/10 частину квартири АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подала на рішення апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення про залишення позову без задоволення.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 проти задоволення апеляційної скарги відповідача заперечив та просив рішення суду залишити без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача, колегія суддів приходить до висновку про її задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, щопозивач ОСОБА_4 є власником 9/10 частин квартири АДРЕСА_1, загальною площею 27,90 кв.м., житловою площею 16,20 кв.м., що належать йому на підставі договору дарування 9/10 ідеальних частин квартири, посвідченого 21 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дуленко О.О. та зареєстрованого в реєстрі за №721 (а.с.6-11).

Відповідач ОСОБА_2 є власником 1/10 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 31 липня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ващенком В.В. та зареєстрованого в реєстрі за №1464 (а.с.18-21).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності, однак з такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

В силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

За правилами статті 365 ЦК України право особи на частку в спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім»ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

За змістом зазначеної норми закону припинення права особи на частку у спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених пунктами 1-3 частини 1 статті 365 ЦК України випадку, але в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім»ї.

В якості підстави для задоволення своїх вимог про припинення права відповідача на належну їй 1/10 частку у спільному майні, позивач посилався на п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 365 ЦК України, зазначаючи, що частка відповідача у праві власності є незначною і не може бути виділена в натурі, а квартира, яка є об'єктом спільної часткової власності, є неподільною, і таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача.

Разом з тим, відповідно до ч.ч.1, 5 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ст.ст.77-80 ЦПК України докази мають відповідати критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем під час розгляду справи суду не надано жодних доказів, які б відповідали критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності, та підтверджували би той факт, що частка відповідача ОСОБА_2 у праві власності на квартиру не може бути виділена в натурі, а також доказів того, що квартира, що є об'єктом права спільної часткової власності сторін, є неподільною.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки позивачем суду не надано доказів на підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, висновок суду про задоволення його позову є помилковим, ґрунтується на припущеннях, та порушує норми матеріального та процесуального права. Крім того, суд першої інстанції, задовольняючи позов ОСОБА_4, не звернув уваги на положення ч. 2 ст. 365 ЦК України, яка обумовлює можливість постановлення судом рішення про припинення права особи на частку у спільному майні фактом попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що станом на час ухвалення заочного рішення, позивач ОСОБА_4 вартість частки відповідача ОСОБА_2 у праві власності в розмірі 42 378,00 грн. на депозитний рахунок Подільського районного суду м. Києва не вніс, в зв'язку з чим застосування судом норми ст. 365 ЦК України прямо суперечить її положенням.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки рішення ухвалене судом з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, воно на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити.

Заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 13 вересня 2016 року - скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про припинення права особи на частку у спільному майні- відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 сплачений нею судовий збір в розмірі 732 грн. 00 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: