АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/5184/16-ц 22-ц/774/761/К/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2018 року м. Кривий Ріг

справа № 214/5184/16-ц

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Кислиця І.В.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Міст Експрес»

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 07 грудня 2017 року, яке постановлено суддею Поповим В.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, та повний текст рішення складено 12 грудня 2017 року, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Міст Експрес» про виплату заробітної плати (компенсації) та визнання договору недійснимв обґрунтування якого зазначено, що 16 листопада 2015 року його було прийнято на роботу до відповідача на посаду водія автотранспортних засобів відділу адресного обслуговування Криворізького операційного відділення із виконанням обовязків експедитора поряд з основною роботою, з посадовим окладом 1380 грн. за наказом №2975/ОС від 16.11.2015 року.

Згідно п. 2 Договору про компенсацію працівникові нараховується сума компенсації за використання його авто в службових цілях у розмірі, який визначається відповідно до Додатку №1 до цього Договору, а саме в розмірі 7500 грн., а відповідно до п. 9 Договору про компенсацію, компенсація проводиться щомісячно, однак відповідач зазначених умов не виконував, починаючи з 17.11.2015 року і по 17.05.2017 року компенсації йому не виплачував, без його відома виправив розмір компенсації з «7500 грн.» на «2353 грн.», а в Додатку №2 до Договору про компенсацію виправив встановлені раніше витрати палива з «12 л/на 100 км» на «11л/на 100 км», пославшись на своє розпорядження №530-1/В від 17.11.2017 року, ввівши його в оману, а також не здійснював нарахування йому бонусів, пославшись на своє розпорядження №015/В від 18.03.2014 року, що суперечить його ж розпорядженню №011/В від 18.03.2014 року, яким було встановлено нарахування бонусів, у звязку з чим Договір про компенсацію повинен бути визнати недійсним з 17.11.2015 року,

Уточнивши позовні вмиоги, в останній їх редакції позивач просив суд визнати недійсним укладений між ним та відповідачем Договір про компенсацію за використання працівником власного транспортного засобу у службових цілях №464 від 17.11.2015 року, з 17 листопада 2015 року, стягнути з відповідача на його користь заборгованість по виплаті заробітної плати у виді компенсації за використання працівником власного транспортного засобу за період з 17.11.2015 року по 17.05.2017 року в розмірі 135000 грн., штраф у звязку з порушенням терміну виплати компенсації за період з 17 листопада 2015 року в розмірі 13000 грн., збитки згідно ч. 2 ст. 230 ЦК України в розмірі 270000 грн. та моральну шкоду в розмірі 50000 грн.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 07 грудня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог з тих підстав, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позовні вимоги про стягнення невиплаченої заробітної плати у вигляді компенсації за використання власного транспортного засобу за період з 17.11.2015 року по 17.05.2017 року не підлягають задоволенню. Посилається на те, що додаткову угоду № 1 від 01.06.2017 року він підписав під впливом омани, оскільки вважав, що з ним проведуть повний розрахунок по компенсації.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на його думку, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, представника відповідача Барбецьку Н.І., яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 16 листопада 2015 року позивача було прийнято на роботу до відповідача на посаду водія автотранспортних засобів відділу адресного обслуговування Криворізького операційного відділення із виконанням обовязків експедитора поряд з основною роботою, з посадовим окладом 1380 грн. за наказом №2975/ОС від 16.11.2015 року (а.с.34).

17 листопада 2015 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір про компенсацію за використання працівником власного транспортного засобу у службових цілях №464 (далі по тексту Договір про компенсацію) (а.с.6-9).

Предявляючи позов до відповідача про виплату заробітної плати (компенсації) та визнання договору недійсним, позивач посилався на те, що відповідач по справі не виконував вимоги п. 2 та п. 9 Договору про компенсацію працівникові, згідно яких нараховується сума компенсації за використання його авто в службових цілях у розмірі, який визначається відповідно до Додатку №1 до цього Договору та така компенсація проводиться щомісячно.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що наведені позивачем доводи та надані докази, не є достатніми для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України, в редакції 2004 року, чинній на момент постановлення рішення судом першої інстанції, та ст. 81 ЦПК України, в редакції 2017 року, чинні на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається із матеріалів справи, заявляючи вимоги про визнання Договору про компенсацію недійсним та про стягнення на користь позивача компенсації за використання власного транспортного засобу, останній посилається на внесені без його відома з боку відповідача виправлення до цього Договору стосовно суми компенсації, на введення його в оману щодо витрат палива, а також на невиплату йому бонусів, проте відповідачем по справі були надані суду першої інстанції тотожні договори, укладені в той же період з іншими працівниками, за умовами яких сума компенсації для транспортних засобів вантажопідйомністю до 2 т (яким є транспортний засіб позивача згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу) визначена саме в розмірі 2353 грн., що також узгоджується з п. 3.2 Розпорядження №015/В від 18.03.2014 року, норми витрат палива 11л/100 км підтверджуються відповідними наказами від 17.11.2015 року та від 13.08.2015 року, а виплата бонусів взагалі не входить до умов виплати компенсації (а.с.36-48, 81-90).

Згідно п. 9 пункту Договору виплата компенсації проводиться щомісячно на підставі підписаного сторонами Акту про виплату компенсації за використання транспортного засобу в службових цілях протягом 15 календарних днів з дня підписання шляхом перерахування коштів на картковий або особовий рахунок працівника, однак у матеріалах справи існує тільки один Акт про виплату компенсації, підписаний позивачем та відповідачем 30 листопада 2015 року, за яким позивач отримав від відповідача компенсацію в сумі 550 грн. 30 коп. (а.с.29).

Судом першої інстанції встановлено, що позивач підписав тільки один Акт, за яким отримав грошову компенсацію у вказаній сумі, однак надалі він відмовився підписувати такі акти, так як його не влаштовував розмір компенсації.

Також судом першої інстанції встановлено, що позивач по справі з червня 2017 року не вчинив жодних дій, направлених на скасування додаткової угоди № 1 від 01.06.2017 року, яку, за його твердженням, він підписав під впливом омани.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що наведені позивачем доводи та надані докази, не є достатніми для задоволення його позовних вимог.

Не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позовні вимоги про стягнення невиплаченої заробітної плати у вигляді компенсації за використання власного транспортного засобу за період з 17.11.2015 року по 17.05.2017 року не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Абзацом 1 ст. 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.».

Відповідно до Закону України "Про оплату праці" №198/95_ВР від 24 березня 1995р, з відповідними доповненнями заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, в грошовому виразі, який відповідно до трудового договору власник або уповноважений їм орган виплачує працівнику за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності, умов виконуваної роботи, а також професійно-ділових якостей працівника, його досвіду роботи в даній сфері, результатів господарської діяльності підприємства.

Для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників використовується Фонд оплати праці, до складу якого включаються нарахування працівникам в грошовій і натуральній формах (оцінені у грошовому виразі) за відпрацьований і не відпрацьований час, призначені для виплати, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат.

Відповідно до діючого Колективного договору доповненого змінами в редакції від 06.03.2012 року зареєстрованого департаментом економічної політики Львівської міської ради:

Підприємство встановлює працівникам, що займають наступні посади, доплату до посадових окладів за роботу із шкідливими і важкими умовами праці у розмірі: 4% - водії автотранспортних засобів (вантажністю від 1,5 до 3 тонн).

Нарахування та виплата доплати до посадового окладу за роботи із шкідливими та важкими умовами праці, проводиться Підприємством щомісячно у порядку та із врахуванням умов, визначених чинним законодавством України.

Відповідно до наказу про прийняття на роботу №2975/ОС від 16 листопада 2015 року посадовий оклад ОСОБА_1 - 1380,00 грн.

Відповідно до довідки про доходи вих. №619/2016 року від 16 травня 2016 року ОСОБА_1 нарахована та виплачена заробітна плата з врахуванням посадового окладу та 4% доплати до посадового окладу за роботу із шкідливими та важкими умовами праці.

Відповідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

ТзОВ «Торговий Дім «Міст Експрес» здійснює свою діяльність відповідно чинного законодавства України. ТзОВ «Торговий Дім «Міст Експрес» надає послуги з пересилання поштових відправлень. Для здійснення такої діяльності Товариство укладає з фізичними особами-громадянами України відповідні цивільно-правові договори, які містять умови компенсації за використання працівником власного транспортного засобу в службових цілях.

Відповідно до п.9 Договору про компенсацію за використання працівником власного транспортного засобу в службових цілях №464 від 17 листопада 2015 року виплата компенсації проводиться щомісячно на підставі підписаного Сторонами Акту про виплату компенсації за використання транспортного засобу в службових цілях протягом 15 календарних днів з дня підписання, шляхом перерахування коштів на картковий або особовий рахунок Працівника. Таким чином сторони встановили, що підставою для виплати компенсації є тільки підписаний Сторонами Акт про виплату компенсації. Так як тільки цей документ встановлює сам факт та строки використання працівником транспортного засобу.

Відповідно до п. 1 додатку №1 до Договору про компенсацію за використання працівником власного транспортного засобу в службових цілях №464 від 17.11.2015 року Сторони узгодили, що сума компенсації за використання Працівником власного транспортного засобу в службових цілях за місяць визначається у розмірі 2353,00 грн., в т.ч. обов'язкові податки та збори згідно чинного законодавства України.

Також, вищевказане зафіксоване в п.3.2. Розпорядження №015/6 від 18.03.2014 року про умови співпраці із найманими перевізниками по договору про компенсацію за використання працівником власного транспортного засобу в службових цілях. Відповідно п. 3.2. Розпорядження №015/В від 18.03.2014 року ФВ -фіксована винагорода за дні використання ТЗ вантажопідйомністю до 2т - 2353,оо грн., в т.ч. ПДФО (15%). Транспортний засіб позивача відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу вантажопідйомністю до 2т., в зв'язку з чим в додатку №2 до Договору №464 від 17.11. 2015 року сторони узгодили, що сума компенсації за використання Працівником власного транспортного засобу в службових цілях за місяць становить 23533,00 грн.

Відповідно ст. 1 Закону України від 16.07.99 N 996-ХГУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні документи - це документи, створені в письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції.

Відповідно ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлені вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Відповідно до даної статті, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо -безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до пункту 2 статті з Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 1б.07.1999 № 996-ХІУ, податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку, що ведеться підприємством. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які згідно з вищезазначеним Законом є документами, що містять відомості про господарські операції та підтверджують їх здійснення.

Як вбачається із матеріалів справи, сторони 30.11.2015 року підписали тільки один Акт про виплату компенсації. Відповідно до даного Акту Відповідачем нараховано Позивачу суму компенсації за використання транспортного засобу в службових цілях за листопад 2015 року (7 днів використання) в сумі 658,84 грн. Більше Актів між сторонами не укладалось. Таким чином у Позивача немає підстав стверджувати про невиплату йому компенсації за 10 місяців.

Позивачем, як доказ здійснення та виконання цивільно-правового договору, не були надані Товариству та і не надано суду належним чином засвідчені копії документів, а саме акти про виплату компенсації, які відповідають вимогами первинності в розумінні статті д Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та ПК України, і являються підставою для бухгалтерського та податкового обліку.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що додаткову угоду № 1 від 01.06.2017 року він підписав під впливом омани, оскільки вважав, що з ним проведуть повний розрахунок по компенсації, оскільки як вбачається із матеріалів справи, позивач 01 червня 2017 року підписав додаткову угоду №1 до договору № 464 від 17 листопада 2015 року про компенсацію за використання працівником власного транспортного засобу в службових цілях про припинення дії договору № 464 від 17 листопада 2015 року за взаємною згодою сторін з 01 червня 2017 року.

Відповідно до п. 2 даної додаткової угоди №і від 01 червня 2017 року Сторони підтверджують, що на момент припинення дії договору між ними немає неврегульованих спорів з приводу його виконання, а також будь-яких невиконаних сторонами зобов'язань в т.ч. по оплаті наданих послуг.

Відповідно до п. 3 даної додаткової угоди №1 від 01 червня 2017 року у зв'язку з припиненням дії договору, жодна із сторін не має претензій до іншої сторони по договору. Жодних доказів на підтвердження того, що вказана Додаткова угода була підписана позивачем під впливом омани, відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України, в редакції 2004 року, чинній на момент постановлення рішення судом першої інстанції, ст.ст. 12,81 ЦПК України, чинній на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції, позивачем не надано.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами та доводами апеляційної скарги не спростовуються.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 07 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 16 травня 2018 року.

Головуючий:

Судді: