Справа № 309/3684/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 травня 2018 року м. Ужгород

апеляційний суд Закарпатської області у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Собослоя Г.Г., Джуга С.Д.

з участю секретаря судового засідання: Пилип Ю.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Хустського районного суду, постановлену 08 лютого 2018 року, головуючим суддею Волощук О.Я. у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії та рішення головного державного виконавця Хустського РВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області Юришинець Валерія Миколайовича про визнання дій неправомірними та скасування постанови, -

встановив:

27.11.2017 року ОСОБА_2 звернулася у суд із скаргою на дії та рішення головного державного виконавця Хустського РВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області Юришинець В.М. щодо стягнення виконавчого збору. Скаргу мотивує тим, що 21.11.2017 року на адресу позивача надійшла постанова головного державного виконавця Хустського РВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області Юришинець В.М. від 09.11.2017 року про стягнення виконавчого збору по виконавчому провадженню №50477852 з примусового виконання виконавчого листа №309/1677/14 виданого Хустським районним судом 22.02.2016 року про зобов'язання виконати п. 2.5 рішення виконавчого комітету Хустської міської ради №584 від 31.08.2007 року. Згідно із приписами даної постанови, у зв'язку із невиконанням рішення Хустського районного суду у строк, встановлений державним виконавцем, із ОСОБА_2 необхідно стягнути виконавчий збір у розмірі 6400 грн.

Зазначає, що 14.03.2016 р. головним державним виконавцем Хустського РВ ДВС ГТУЮ юстиції в Закарпатській області Юришинець В.М. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №309/1677/14 виданого Хустським районним судом 22.02.2016 року на підставі рішення апеляційного суду Закарпатської області від 13.03.2015 року.

Порядок виконання даного рішення для ОСОБА_2 був незрозумілий, тому у встановлений для добровільного виконання строк вона звернулася до Хустського районного відділу ДВС ГТУЮ в Закарпатській області із заявою про роз'яснення в який спосіб та яку суму вона зобов'язана перерахувати. 29.03.2016 р. головний державний виконавець Хустського районного відділу ДВС ГТУЮ в Закарпатській області Юришинець В.М. звернувся до Хустського районного суду із заявою про роз'яснення та встановлення чи зміну порядку виконання даного рішення, оскільки в рішенні суду не вказано, яку саме суму державний виконавець повинен зобов'язати ОСОБА_2 перерахувати на рахунок виконкому Хустської міської ради, що унеможливлює його належне виконання. На період розгляду заяви судом, проведення виконавчих дій було зупинено, про що була винесена відповідна постанова від 25.03.2016 року.

09.06.2016 року виконавче провадження з примусового виконання рішення Апеляційного суду поновлено, про що винесено відповідну постанову про поновлення вчинення виконавчих дій. Того ж дня, 09.06.2016 року, державним виконавцем винесено постанову про накладення на ОСОБА_2 штрафу у розмірі 340 грн. за невиконання рішення суду. Постановою державного виконавця від 17.06.2016 року за невиконання рішення суду на ОСОБА_2 повторно накладено штраф у розмірі 680 грн. Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 31.01.2017 р. у справі №309/2091/16 дані постанови скасовано.

24.03.2017 року головний державний виконавець Юришинець В. М. виніс постанову про закінчення виконавчого провадження, однак вона була визнана незаконною та скасована постановою начальника відділу від 09.11.2017 року.

09.11.2017 року головний державний виконавець Юришинець В. М. виніс постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 6400 грн.

ОСОБА_2 із даною постановою не згідна, вважає її безпідставною, винесеною в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження, а дії головного державного виконавця протиправними, у зв'язку із чим просила визнати таку постанову неправомірною та скасувати її.

Ухвалою Хустського районного суду від 08.02.2018 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_2.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати таке та ухвалити нове судове рішення про задоволення скарги. Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні скарги оскільки не взяв до уваги те, що рішення суду не можливо фактично виконати, ні в добровільному, ні в примусовому порядку, так як зі змісту виконавчого документу не можна зробити однозначний висновок, які саме дії має вчинити боржник. Крім того, державним виконавцем не вчинено жодної дії, визначених Законом України «Про виконавче провадження» щодо примусового виконання рішення суду, а відкрите виконавче провадження не може свідчити про примусове виконання рішення суду та відповідно, стягнення виконавчого збору. Також зазначає, що постанова про стягнення виконавчого збору державним виконавцем винесена після спливу 8 місяців з дати закінчення виконавчого провадження, на підставі постанови начальника відділу.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 9 Перехідних положень ЦПК України (в редакції чинній з 15 грудня 2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За правилами частин 1, 2 ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до частин 2 і 4 ст. 13 ЗУ від 02.06.2016, № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів", судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Як передбачено ст. 383 ЦПК України (чинного на момент подання скарги) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Аналогічні вимоги містяться в ст. 447 ЦПК України в редакції чинній з 15.12.2017 року.

Так, судом встановлено, що 14.03.2016 року головним державним виконавцем Хустського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області Юришинець В.М. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №309/1677/14, виданого Хустським районним судом 22.02.2016 року на підставі рішення апеляційного суду Закарпатської області від 13.03.2015 року та зобов'язано ОСОБА_2, у строк до 21.03.2016 року самостійно виконати п. 2.5 рішення виконавчого комітету Хустської міської ради №584 від 31.08.2007 р.: перерахувати на рахунок виконкому 10% вартості реконструкції ТПК «Карпати».

Оскільки, боржником у встановлений строк, рішення суду добровільно не виконано, 09.06.2016 року та 17.06.2016 року державний виконавець, виніс постанови про накладення штрафу. Однак, ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 31.01.2017 року, скасовано постанови головного державного виконавця Хустського РВ ДВС по виконавчому провадженні №50477852 про накладення штрафів за невиконання рішення суду з тих підстав, що державний виконавець одночасно з винесенням постанови про поновлення виконавчого провадження, наклав також на боржника і штраф за невиконання рішення суду.

Абзацом 2 ч. 2 ст. 75 Закону передбачено, що у разі якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) до органів досудового розслідування про вчинення кримінального правопорушення.

29.06.2016 року державним виконавцем було направлено подання про відкриття кримінального провадження за невиконання судового рішення ОСОБА_2 за ст. 382 КК України до Хустського ВП ГУНП в Закарпатській області.

24.03.2017 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Дана постанову скасована постановою начальника Хустського РВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області від 09.11.2017 року, у зв'язку з невинесення державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору.

09.11.2017 року головний державний виконавець Юришинець В. М. виніс постанову про стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору в розмірі 6400 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Та відповідно до ч. 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 з поважних причин не виконує рішення апеляційного суду Закарпатської області від 13.03.2015 року. А крім того, ухвалою Хустського районного суду від 31.05.2016 року встановлено, що зміст рішення апеляційного суду чітко передбачає дії та спосіб його виконання.

З врахуванням вищевказаних вимог закону, головним державним виконавцем Хустського РВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області Юришинцем В.М. вчинялись дії, які були спрямовані на примусове виконання рішення суду. А це є підставою для стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору.

Відповідно до пункту 18 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність було прийнято або вчинено відповідно до закону, у межах повноважень суб'єкта оскарження і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Дослідивши вказані вимоги закону, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що головний державний виконавець Хустського РВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області Юришинець В.М. діяв відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження», в межах наданих йому повноважень, при цьому права та свободи скаржника порушено не було, у зв'язку з чим відмовив у задоволенні скарги.

Та обставина, що постанови про накладення на боржника штрафу за невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення суду були скасовані через допущення процедурного порушення не може саме по собі свідчити про те, що державний виконавець не здійснював примусового виконання рішення. Адже, починаючи з 14.03.2016 року, моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, ОСОБА_2 не виконала рішення суду, а ні добровільно, а ні примусово.

Твердження апелянта про те, що державним виконавцем не вчинялися дії щодо примусового виконання рішення суду, оскільки таке фактично виконати не можливо ні в добровільному, ні в примусовому порядку оскільки, порядок виконання рішення суду є незрозумілим, не може братись колегією суддів до уваги, так як судом першої інстанції, в ухвалі Хустського районного суду від 31.05.2016 року встановлено, що зі змісту рішення суду чітко встановлені дії та спосіб його виконання, які полягають у сплаті десяти відсотків суми кошторисної вартості об'єкта нерухомості, а тому, і відмовлено у роз'ясненні та встановленні порядку його виконання.

Оскільки, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у ЗУ «Про виконавче провадження», що спрямовані на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, то рішення апеляційного суду Закарпатської області від 13.03.2015 року за відсутності поважних причин, повинно бути в обов'язковому порядку виконано боржником.

Інші доводи апеляційної скарги не мають правового значення за невиконання боржником рішення суду без поважних причин, та висновків суду не спростовують.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Хустського районного суду від 08 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 травня 2018 року.

Суддя-доповідач

Судді