Постанова

Іменем України

19 листопада 2018 року

провадження №22-ц/824/3380/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Махлай Л.Д., Кравець В.А.,

за участю секретаря - Синявського Д.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Бородянського районного суду Київської області

в складі судді Унятицького Д.Є.

від 10 вересня 2018 року

по справі №360/1060/18 Бородянського районного суду Київської області

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про збільшення розміру аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

В С Т А Н О В И В:

02 травня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Бородянського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2, в якому просила збільшити розмір аліментів, визначений за рішенням суду на її утримання, як дитини, що продовжує навчання.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів та під час його виконання їй стало відомо, що на час розгляду справи відповідач мав високий дохід, та в 2017 році з разом новою сім'єю перебував на відпочинку в Єгипті.

Вважаючи, що визначений судом розмір аліментів є недостатнім для забезпечення нормальних умов для її навчання та проживання, а відповідач отримує регулярний високий дохід, просила задовольнити позовні вимоги та збільшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на її користь на підставі рішення Бородянського районного суду Київської області від 23.01.2018, до 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно на період навчання.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 10 вересня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду позивачка звернулася до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного та належного з'ясування всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказувала на те, що судом не враховано, що вона продовжує навчання на денній формі навчання, а тому не має можливості влаштуватися на роботу; її матеріальне становище погіршилося, оскільки вартість навчання збільшилася та становить 22 740 гривень.

Вказувала, що відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу на її утримання для продовження навчання, оскільки його дохід є досить високим, що не було відомо на час розгляду справи про стягнення аліментів.

Вважала, що суд першої інстанції безпідставно прийняв до уваги посилання відповідача на те, що на його утриманні перебуває малолітній син та хвора дружина, оскільки дані обставини не підтверджують матеріальні витрати відповідача.

Суд першої інстанції неповно встановив обставини щодо матеріального стану відповідача, а тому рішення не можна вважати законним та обґрунтованим.

За вказаних обставин просила скасувати рішення Бородянського районного суду Київської області від 10.09.2018 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідач своїм правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст. 274 ЦПК України справи у спорах про стягнення аліментів підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Частиною 1 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що донька відповідача - ОСОБА_1 навчається в Київському національному університетібудівництва і архітектури(далі - КНУБА) на денній формі навчання. Навчання закінчується 01 липня 2020 року.

Рішенням Бородянськогорайонного суду Київської областівід 23 січня2018року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньоїдитини, яка продовжує навчання.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користьОСОБА_1аліменти на утримання, що продовжує навчання в розмірі 1/8 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24 жовтня 2017 року на період навчання в КНУБА до 01.07.2020.

Статтею 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз вищевказаної норми закону приводить до висновку, що однією із самостійних правових підстав для зміни, зокрема збільшення, розміру стягнутих за рішенням суду аліментів на утримання дитини є зміна матеріального або сімейного стану як стягувача, так і платника аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про збільшення розміру стягнутих аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, ОСОБА_1 вказувала на те, що при визначенні судом розміру аліментів не було враховано докази, що відповідач мав високий дохід, а вона не мала можливості надати суду таку довідку.

Фактично позивачка обґрунтовувала позов тим, що відповідач мав високий дохід на час розгляду справи про визначення аліментів, а вона не мала можливості надати такі докази.

Разом з тим, судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, а саме з довідок від 19.03.2018 та від 08.08.2018 про заробітну плату відповідача, дохід останнього порівняно з доходом, що існував на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів, зменшився (а.с. 10, 46).

З огляду на викладене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не встановлено обставини щодо матеріального стану відповідача.

Більш того, у разі, якщо розмір доходу позивача буде збільшуватися, то відповідно збільшується і розмір стягнутих на користь позивачки аліментів на її утримання до закінчення навчання, оскільки розмір аліментів визначено в частці від заробітку (доходу), а не у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1, ч. 3 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За приписами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).

При зверненні до суду з позовом позивачка, окрім того, що відповідач має досить високий дохід, не вказала інших обставин, які у відповідності до вимог ст. 192 СК України, можуть бути підставою для зміни розміру стягнутих аліментів, зокрема щодо його збільшення.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що матеріальний стан позивачки погіршився, у зв'язку з тим, що вартість навчання збільшилася та становить 22 740 грн, оскільки позовна заява не містить таких обґрунтувань і такі докази не подавалися до суду першої інстанції, а у відповідності до вимог ч. 6 ст. 376 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

З огляду на викладене, не мають правового значення доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції при ухваленні рішення взято до уваги обставини сімейного стану відповідача, зокрема щодо перебування на його утриманні малолітнього сина та хворої дружини, оскільки позивачкою у відповідності до вимог закону не доведено належними доказами зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я стягувача чи платника аліментів, що могло б бути підставою для збільшення розміру аліментів.

Більш того, обставини щодо сімейного стану відповідача встановлено і в рішенні суду від 23.01.2018, яким визначено розмір аліментів. Дане рішення 02.03.2018 набрало законної сили та звернуто до виконання.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Фактично доводи позовної заяви та апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції розмір аліментів визначено без врахування нових доказів, що існували на час розгляду справи та не були досліджені судом.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, взявши до уваги вказані вище обставини та наведені положення закону, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для зміни розміру аліментів.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи та дав належну оцінку всім доказам, рішення суду ухвалено з дотримання норм матеріального та процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 10 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді Л.Д. Махлай

В.А. Кравець