Справа № 495/6016/18
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

01 листопада 2018 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі головуючого - судді Шевчук Ю.В., при секретарі- Савенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровському справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Володимирівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання сертифікату втраченим та визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

04.07.2018 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області про визнання сертифікату втраченим та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, відповідно до якого позивач просить:

- визнати втраченим сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД №0118654, виданий на підставі розпорядження Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 12.09.1996 №513/96 на імя ОСОБА_2.

- визнати за ОСОБА_1, право власності в порядку спадкування на земельну частку (пай) розміром 3,8 га, згідно з Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ОД №0118654, виданий на підставі розпорядження Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 12.09.1996 року№513/96 на імя ОСОБА_2.

В судове засідання представник позивача не зявився, але надав заяву про розгляд справи в його відсутність, фіксування судового процесу за допомогою звуко-записувального технічного засобу не здійснювати, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити.

В судове засідання представник відповідача не зявився, але надав заяву про розгляд справи в його відсутність, фіксування судового процесу за допомогою звуко-записувального технічного засобу не здійснювати, проти задоволення позовних вимог не заперечував.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам.

Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією 12 вересня 1996 року на підставі розпорядження №513/96, братові позивача ОСОБА_2, був виданий Сертифікат на земельну ділянку (пай) розміром 3,8 га, серії ОД №0118654, що розташована на території Володимирівської сільської ради. Вказана ділянка в натурі не виділялась, державний акт не видався, що підтверджується довідкою Володимирівської сільської ради №222. (а.с.16)

Брат позивача ОСОБА_2 помер 15.12.1998 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД №298585, актовий запис №18, складений Володимирівською сільською радою Білгород-Дністровського району 17.12.1998 року. (а.с.9)

Той факт, що ОСОБА_2 є рідним братом позивача, підтверджується свідоцтвом про народження серії ЧЄ №260244 видане Волонтіровським районним бюро ЗАЦС Молдавської РСР в грудні 1949 року, свідоцтвом про народження серії ЯЖ№ 585726, актовий запис №185 складений Старокозацьким районним бюро ЗАЦС Одеської області 23.11.1956 року та свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІ-ЖД №301453, актовий запис №18 складений 06.08.1983 року.

ОСОБА_2, який помер 15.12.1998 року, актова запис №18 від 17.12.1998 року згідно по господарської книги №3 за 1996-2000 роки особовий рахунок №196 на момент смерті дійсно був зареєстрований та проживав в житловому будинку №12 по вулиці Садовій (колишня Леніна) в с. Дальнічень Білгород-Дністровського району Одеської області, про що свідчить довідка 3150 від 08.06.2018 року, яка видана Володимирівською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області.(а.с.18)

Її батько ОСОБА_3 помер.

04 січня 1999 року мати позивача померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД №152148 видане Фараонівською сільською радою, актовий запис №1 від 04.01.1999 року. (а.с.10)

Оскільки мати потребувала сторонньої допомоги, догляду тому позивач взяла її до себе до своєї родини в с. Фараонівка Саратського району, де вона проживала та була зареєстрована по день смерті та сама прийняла спадкове майно брата у вигляді земельної ділянки (паю), взявши на себе всі питання щодо управління та користування паєм.

З того часу, позивачка загубила всі документи, що стосувались батьків, в тому числі пакет де зберігався Сертифікат матері та брата.

14 червня 2018 року позивачка дала оголошення в газеті про втрату Сертифікату на право на земельну ділянку (пай) серії ОД №0118658 виданий на підставі розпорядження Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 12.09.1996 року №513/96 на імя ОСОБА_4. (а.с.20)

Після смерті матері та брата, як єдина їх спадкоємиця, позивачка взяла на себе управління їх майном, в тому числі сертифікатами на земельні ділянки (паї). Будинок в с. Дальнічени по сьогоднішній день вона утримує, здає його в оренду, однак через відсутність правовстановлюючих документів на будинок не може оформити спадкові права.

20.06.2018 року державний нотаріус Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_5 відмовив позивачу у видачі свідоцтва про спадщину за законом та рекомендував звернутися до суду. (а.с.19)

Оскільки на момент виникнення спірних правовідносин діяв Цивільний кодекс України від 18 липня 1963 року, то до спірних правовідносин слід застосовувати норми вказаного Закону.

Відповідно до ч.1 ст.524 ЦК України, 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до ст. 548 ЦК України 1963 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України, 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Згідно листа Першої Одеської державної нотаріальної контори вбачається, що згідно зі Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №52802329 відсутня реєстрація спадкової справи до майна померлого ОСОБА_2, який помер 15.12.1998 року.

Таким чином, позивач фактично прийняла спадщину, оскільки подала до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, але та обставина, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД №0118658, виданий на підставі розпорядження Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 12.09.1996 №513/96 на імя ОСОБА_4 у неї відсутній, він був втрачений, заважає їй у оформленні її спадкових прав, що і стало підставою для звернення до суду з вимогою про визнання вказаного вище сертифікату втраченим.

Відповідно до вимогст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай).

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»передбачено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25.10.2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Пунктом 24Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»визначено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормамиЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Згідно п. 3.5 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім'я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

Враховуючи вищевикладене, а саме те, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД №0118654, виданий на підставі розпорядження Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 12.09.1996 №513/96 на імя ОСОБА_2 дійсно був втрачений, а аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім'я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено, то в даному випадку доцільним буде визнати його втраченим, а отже позовні вимоги в частині визнання правовстановлюючого документа втраченим є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи те, що позивач є спадкоємцем 1 черги за законом до майна померлого ОСОБА_2, який помер 15.12.1998 року, яка звернулася до Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини із заявами про прийняття спадщини, не відмовилася від неї, тобто фактично прийняла спадщину після смерті брата ОСОБА_2, який помер 15.12.1998 року, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до Володимирівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання сертифікату втраченим та визнання права власності на спадкове майно в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.524-529,534ЦК України, в редакції 1963 року, ст. ст. 12, 13, 83, 263, 264, 265 ЦПК України , суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Володимирівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання сертифікату втраченим та визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати втраченим сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД №0118654, виданий на підставі розпорядження Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 12.09.1996 №513/96 на імя ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1, право власності в порядку спадкування на земельну частку (пай) розміром 3,8 га, згідно з Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ОД №0118654, виданий на підставі розпорядження Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 12.09.1996 року№513/96 на імя ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 30 - денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: