Справа №127/1542/17
Провадження № 2/127/1966/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.05.2018 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі: головуючого судді Жмудя О.О., при секретарі Бедрак М.М.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду міста Вінниці цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний експертно-імпортний банк України» в особі філії Публічного акціонерного товариства «Укрексімбанк» в м. Вінниці до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Державний експертно-імпортний банк України» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що згідно кредитного договору № 7407С12 від 05.04.2007 року ПАТ «Державний експертно-імпортний банк України» в особі філії Публічного акціонерного товариства «Укрексімбанк» в м. Вінниці ОСОБА_1 був наданий кредит в сумі 47 000, 00 дол. США зі сплатою щомісяця процентів в розмірі згідно 2.2.1 кредитного договору, інших платежів, строком користування кредитними коштами до 03.04.2014 року. 21.01.2013 року між банком та відповідачем була укладена додаткова угода до кредитного договору на предмет скасування з 01.02.2013 року комісій за управління кредитом. У звязку з порушення відповідачем зобовязань по кредитному договору № 7407С12 від 05.04.2007 року 29.11.2013 року банком була направлена вимога про дострокове погашення боргу по кредиту в повному обсязі протягом 60 календарних днів, однак дана вимога виконана не була. Рішенням Господарського суду Вінницької області від 24.04.2014 року по справі № 127/3672/14-ц за позовом Банку до Позичальника про стягнення заборгованості позовні вимоги задоволенні повністю, на користь Банку стягнуто заборгованість в сумі 11 208, 67 дол. США, з яких10 943,83 дол. США основний борг, 264, 84 дол. США проценти, нараховані за період: 01.12.2013 31.01.2014 року, 11 384, 21 гривень пеня, нарахована за період прострочки: 26.02.2013-25.02.2014 року. В ході примусового виконання рішення суду Замостянським відділом ДВС стягнуто з відповідача заборгованість, визначену в рішенні суду. Після подання до суду Банком позову в лютому 2014 року Банком були нараховані проценти та пеня, розмір яких станом на 24.01.2017 року складає 2 182,66 дол. США та 30 753, 19 гривень, з яких: - 2 182,66 дол. США проценти, нараховані за період з 01.02.2014 року по 14.07.2016 року; - 30 753, 19 гривень пеня за порушення умов кредитного договору, а саме: щодо погашення кредиту 10 204,26 гривень (період прострочених зобовязань 25.01.2016 р. - 14.07.2016 р.), щодо сплати процентів 20 548,93 гривень (період прострочених зобовязань 25.01.2016 р. - 24.01.2017 р.).

З огляду на вищевикладене позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 7407С12 від 05.04.2007 року в сумі 2 182,66 дол. США та 30 753, 19 гривень, а також судові витрати у розмірі 1 600, 00 гривень.

Ухвалою суду від 26.07.2017 року в задоволенні клопотання представника відповідача про залишення без розгляду позовної заяви публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії Публічного акціонерного товариства «Укрексімбанк» в м. Вінниці до ОСОБА_1 про стягнення боргу по кредитному договору відмовлено.

Ухвалою суду від 26.07.2017 року в задоволенні клопотання представника відповідача про обєднання в одне провадження справи за позовом публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії Публічного акціонерного товариства «Укрексімбанк» в м. Вінниці до ОСОБА_1 про стягнення боргу по кредитному договору № 127/1542/17 із цивільною справою № 127/1544/17 за позовом публічного акціонерного товариства «Державний експортно імпортний банк України» в особі філії Публічного акціонерного товариства «Укрексімбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу по кредитному договору відмовлено.

Ухвалою суду від 26.07.2017 року заяву представника відповідача про витребування доказів задоволено.

В судове засідання представник позивача не з'явився, суду надав заяву, в якій позов підтримав та просив справу розглянути в його відсутність.

Відповідач в судове засідання також не з'явився, хоча про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся завчасно та належним чином. Про причини неявки суду не повідомлено.

Суд вважає можливим розглянути справу за наявними доказами.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статей 1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

У судовому засіданні встановлено, що відповідно до укладеного Кредитного договору № 7407с12 від 05.04.2007 року, відповідач ОСОБА_1 отримав у ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» кредит у розмірі 47000 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі, передбаченому в п.2.2.1 Кредитного договору (LIBOR (12m)+8,67%, але не нижче 14% річних), строком до 03.04.2014 року.

Згідно п. 2.4.1 кредитного договору № 7407с12 від 05.04.2007 року позичальник зобовязаний погасити кредит на рахунок, вказаний у п.п.2.3.1 цього договору в строк, зазначений в п. 2.1 цього договору згідно з графіком надання та погашення кредиту. Погашення кредиту відбувається у валюті кредиту щомісяця рівними частинами починаючи з наступного місяця після одержання Кредиту у сумах, визначених графіком надання та погашення кредиту. Строки, передбачені графіком надання та погашення кредиту договором, є обовязковими.

Пунктами 2.2.1, 2.5.1 кредитного договору визначено, що позичальник зобовязаний сплачувати банку проценти за користування кредитом у валюті кредиту щомісячно з 01 по 15 число місяця, наступного за розрахунковим (LIBOR (12m)+8,67%, але не нижче 14% річних).

Пунктом 5.2 Кредитного договору передбачено, що у разі невиконання зобовязань за цим Договором Позичальник сплачує банку пеню, передбачену Договором.

Згідно п.2.4.2 вище вказаного договору у разі порушення строків погашення кредиту, вказаних у Графіку надання та погашення Кредиту, процентів та платежів за цим Договором, Позичальник сплачує Банку за кожен день прострочки, включаючи день проплати, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення, що діяла у період, за який сплачується пеня. Пеня нараховується на суму прострочених платежів, починаючи з дати виникнення простроченої заборгованості до дати повного погашення простроченої заборгованості за кредитом, процентами та платежами за цим Договором у повному обсязі.

21.01.2013 року між банком та відповідачем була укладена додаткова угода до кредитного договору на предмет скасування з 01.02.2013 року комісій за управління кредитом.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24.04.2014 року, яке набрало законної сили, у справі № 127/3672/14-ц позов ПАТ «Державний експертно-імпортний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено повністю, на користь банку стягнуто 11208,67 доларів США (тіло кредиту та проценти) та 11384,21 грн. (пеня).

Згідно розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором № 7407с12 від 05.04.2007 року банком було продовжено нарахування процентів та пені, розмір яких станом на 24.01.2017 року складає 2 182,66 дол. США та 30 753, 19 гривень, з яких: - 2 182,66 дол. США проценти, нараховані за період з 01.02.2014 року по 14.07.2016 року; - 30 753, 19 гривень пеня за порушення умов кредитного договору, а саме: щодо погашення кредиту 10 204,26 гривень (період прострочених зобовязань 25.01.2016 р. - 14.07.2016 р.), щодо сплати процентів 20 548,93 гривень (період прострочених зобовязань 25.01.2016 р. - 24.01.2017 р.).

Також, судом досліджено виписки про рух коштів по рахункам обліку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 7407с12 від 05.04.2007 року.

Відповідно до ч.1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для втиконання сторонами.

Згідно ст. 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтями 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно п.17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

Судом встановлено, що позивачем було продовжено нарахування відповідачу відсотків за користування кредитом, що не суперечить нормам ЦК України, а відтак позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення пені слід зазначити наступне.

Статтею 546 ЦК України визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 1 та ч. 3ст. 549 ЦК України).

Згідно із пунктами 2.4.2, 5.2 Кредитного договору передбачено, що у разі невиконання зобовязань за цим Договором Позичальник сплачує банку пеню, передбачену Договором. У разі порушення строків погашення кредиту, вказаних у Графіку надання та погашення Кредиту, процентів та платежів за цим Договором, Позичальник сплачує Банку за кожен день прострочки, включаючи день проплати, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення, що діяла у період, за який сплачується пеня. Пеня нараховується на суму прострочених платежів, починаючи з дати виникнення простроченої заборгованості до дати повного погашення простроченої заборгованості за кредитом, процентами та платежами за цим Договором у повному обсязі.

З огляду на наведене, суд вважає позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені, нарахованої на прострочену заборгованість за процентами та пені, нарахованої на прострочену заборгованість за основним боргом обґрунтованими, доведеними належними доказами та такими, що теж підлягають задоволенню.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин, у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК; разом із тим як за пред'явлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати.

Таким чином, під час судового розгляду достовірно судом встановлено, що у позивача наявні усі необхідні ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями.

В судовому засіданні, яке відбулось 03.10.2017 року, представником відповідача було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності. Дане клопотання не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Відповідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно із частинами четвертою, пятою статті 267 ЦК України сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судового рішення, що і відбулось у даній справі.

Як свідчать матеріали справи - предметом позову є стягнення процентів, нарахованих за період з 01.02.2014 року - 14.07.2016 року, а також штрафних санкцій, нарахованих за період прострочення зобовязання щодо сплати основного боргу та процентів з 25.01.2016 року-24.01.2017 року.

Посилання представника відповідача в обґрунтування своєї заяви на сплив строків позовної давності щодо стягнення кредиту - є необґрунтованим, оскільки предметом позову у даній цивільній справі є стягнення лише процентів та штрафних санкцій, стягнення кредиту не є предметом спору. Крім того, стягнення основного боргу було предметом позову по справі № 127/3672/14-ц.

Таким чином, з огляду на передбачений законом трирічний строк позовної давності щодо стягнення основного боргу, а також з огляду на факт його переривання у звязку із зверненням до суду в лютому 2014 року відповідно до положень ч. 2 ст.264 ЦК України, відсутні жодні підстави для тверджень про пропуск банком строку позовної давності взагалі, не зважаючи на вид заборгованості.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене та те, що позивач наполягав на стягненні заборгованості саме у іноземній валюті (Доларах США), суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, а саме стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Державний експортно-імпортний банк України заборгованості за Кредитним договором № 7407с12 від 05.04.2007 року у розмірі 2 182,66 дол. США (проценти) та 30 753, 19 грн. (пеня).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 1 600, 00 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 525,526, 626, 629, 634, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. ст. ст. 4, 13, 19, 76-82, 141, ст.ст. 263- 265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість за Кредитним договором № 7407с12 від 05.04.2007 року у розмірі 2 182,66 дол. США та 30 753, 19 гривень, з яких: - 2 182,66 дол. США проценти, нараховані за період з 01.02.2014 року по 14.07.2016 року; - 30 753, 19 гривень пеня за порушення умов кредитного договору, а саме: щодо погашення кредиту 10 204,26 гривень (період прострочених зобовязань 25.01.2016 р. - 14.07.2016 р.), щодо сплати процентів 20 548,93 гривень (період прострочених зобовязань 25.01.2016 р. - 24.01.2017 р.).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» судовий збір у розмірі 1 600,00 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через Вінницький міський суд Вінницької області.

Згідно вимог ст. 265 ч. 5 п. 4 ЦПК України:

Позивач ОСОБА_2 акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України», місцезнаходження: м. Київ, вул. Антоновича, 127, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 00032112.

Відповідач ОСОБА_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Повний текст рішення складено 14.05.2018 року.

Суддя О.О. Жмудь