Справа № 311/1770/18
Провадження № 2/311/760/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2018 року місто Василівка

Василівський районний суд Запорізької області в складі:

Головуючого - судді Сидоренко Ю.В.

при секретарі Осінцевій Л.А.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Василівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визначення порядку користування квартирою та усунення перешкод користування квартирою,

В С Т А Н О В И В :

29 травня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Василівського районного суду Запорізької області з позовом, який в подальшому було уточнено в редакції від 15.06.2018 року (а.с.13-15), до ОСОБА_2, про визначення порядку користування квартирою та усунення перешкод користування квартирою.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Токмацької районної державної нотаріальної контори Запорізької області від 22 грудня 2017 року, спадкоємцями трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 після смерті сина ОСОБА_3 в рівних частках на ? частку кожному є позивач ОСОБА_1, як батько та відповідач ОСОБА_2, як мати.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданого Токмацькою районною державною нотаріальною конторою Токмацькій районний нотаріальний округ Запорізької області, частка позивача ОСОБА_1 вказаної вище квартири складає 1/2 від спільної часткової власності.

Відповідно до технічного паспорту вказана квартира складається з трьох житлових кімнат загальною площею - 69,3 кв.м. Згідно до технічної характеристики квартири видно, що квартира розташована на 9-му поверсі 9-ти поверхового будинку та складається з 3-х кімнат житловою площею 39,8 кв.м, у тому числі 1-а кімната -11,6 кв.м, 2-а кімната - 9,9 кв.м, 3-а кімната - 18,3 кв.м, кухні площею 9,7 кв.м, ванної площею 2,8 кв.м, туалету площею 1,4 кв.м, коридору площею 10,5 кв.м, вбудованої шафи площею 0,5 кв.м. Квартира обладнана лоджіями - 4,6 кв.м. Загальна площа квартири - 69,3 кв.м.; Висота приміщень - 2,50 м. Загальні відомості про будинок: матеріал зовнішніх стін - цегляні, матеріал перекриття - з/б плити. Будинок підключено до телефонної мережі та обладнано водопроводом, каналізацією, газопостачанням, водяним опаленням, електроосвітленням, сміттєпроводом, ліфтами.

Враховуючи те, що є два спадкоємця трикімнатної квартири та між двома спадкоємцями не досягнуто згоди про порядок користування квартирою. Крім того, позивач ОСОБА_1 вважає, що з винних дій відповідачки ОСОБА_2 він не може вільно користуватися належною йому власністю, оскільки відповідачка створила перешкоди у користуванні його власністю шляхом встановлення на вхідних дверях квартири свого замку та не бажає надавати йому ключі. На прохання усунути наявні порушення законних прав, відповідає відмовою, тому він вимушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить: 1) визнати порядок користування квартирою АДРЕСА_1, виділивши йому, ОСОБА_1, кімнату 3-а площею 18,3 кв.м. з лоджією. Кімнати 1-а площею 11,6 кв.м, та 2-а площею - 9,9 кв.м з лоджією - залишити у користуванні відповідача ОСОБА_2. Підсобні приміщення: кухні площею 9,7 кв.м, ванної площею 2,8 кв.м, туалету площею 1,4 кв.м, коридору площею 10,5 кв.м, вбудованої шафи площею 0,5 кв.м - залишити у загальному користуванні; 2) усунути перешкоди йому, ОСОБА_1, в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення позивача, ОСОБА_1 у зазначену квартиру; 3) стягнути з відповідача судові витрати по справі.

Ухвалою Василівського районного суду від 20 липня 2018 року відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.26).

16.10.2018 року надійшов відзив відповідача ОСОБА_4 на позов про визначення порядку користування квартирою та усунення перешкод в користуванні квартирою (а.с.42-43).

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 07 листопада 2018 року позовні вимоги в частині усунення перешкод ОСОБА_1 в користуванні квартирою АДРЕСА_1, шляхом вселення позивача у зазначену квартиру та в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 судових витрат по справі - залишені без розгляду за заявою позивача.(а.с.55).

В підготовче судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте надав суду письмову заяву з проханням розглядати справу за його відсутністю. На раніше заявлених та в подальшому уточнених позовних вимогах наполягає та просить суд задовольнити позов за підставами, викладеними у позовній заяві (а.с.49).

В підготовче судове засідання відповідачка ОСОБА_2 не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте представником відповідача ОСОБА_2 - за довіреністю ОСОБА_5 надано суду письмову заяву про визнання відповідачкою ОСОБА_2 позову ОСОБА_1 до неї про встановлення порядку користування квартирою та усунення перешкод. З позовом згодна повністю, проти задоволення позовних вимог не заперечує, просить розглянути справу без її участі та у відсутність її представника (а.с.50).

З врахуванням положень ч.1 ст.198, ч.3 ст.211 ЦПК України суд ухвалив про проведення підготовчого засідання за відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів.

Частиною 4 ст.206 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Враховуючи обставину, що відповідач визнає позовні вимоги, і таке визнання позовних вимог відповідає Закону, не порушує будь-чиї права чи законні інтереси інших осіб, суд вважає за можливе, на підставі ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення у цій справі.

Всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини по справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Василівського районного управління юстиції у Запорізькій області від 31.10.2014 року, за актовим записом №02 (а.с.6).

Відповідно до Свідоцтва про народження НОМЕР_3, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, виданого Василівським районним відділом РАЦС Запорізької області від 28.08.1984 року, в графі батько вказано «ОСОБА_1», а в графі мати зазначено «ОСОБА_2», копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.5)

Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Токмацької державної нотаріальної контори Запорізької області Косаревською М.В. від 12.12.2017 року, вбачається, що відповідач по справі ОСОБА_1 отримав Свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частку після смерті сина ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, у вигляді спадкового майна, яке складається з: гаража АДРЕСА_2, розташованому на земельній ділянці Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області, що належить спадкодавцю на підставі Договору купівлі-продажу гаражу, посвідченого 27 січня 2009 року приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області Жук Л.М. за №97, зареєстрованого Районним комунальним підприємством «Василівське бюро технічної інвентаризації» Василівської районної ради Запорізької області 06 лютого 2009 року, у реєстровій книзі №5 за реєстровим №835, реєстраційний номер об"єкта - 25925417. На вказаній земельній ділянці розташовані в цілому: гараж, загальною площею 17,9 кв.м., зазначений у платні літерою А. Вказане Свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частку видано ОСОБА_1 та зареєстровано в реєстрі за №221. Та у зв'язку з видачею цього свідоцтва, вищевказаним державним нотаріусом накладено заборона відчуження, як зазначеної у даному Свідоцтві, на ? частку гаража АДРЕСА_2 (а.с.8).

Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Токмацької державної нотаріальної контори Запорізької області Косаревською М.В. від 12.12.2017 року, вбачається, що ОСОБА_1 видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частку після смерті сина ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, у вигляді спадкового майна, яке складається з: квартири АДРЕСА_1 що належить спадкодавцю на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого ОСОБА_9, приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області 01 липня 2010 року за реєстровим №761, зареєстрованого РКП «Васидівське бюро технічної інвентаризації» Василівської районної ради 28 липня 2010 року в реєстровій книзі №8 за реєстровим №12, реєстраційний номер об"єкта - 15288252. Вказана квартира складається з трьох житлових кімнат, житловою площею 39,8 кв.м., загальною площею 69,3 кв.м. Свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частку видано ОСОБА_1, зареєстровано в реєстрі за №219. У зв'язку з видачею цього свідоцтва, вказаним вище державним нотаріусом накладено заборона відчуження зазначеної в свідоцтві ? частки квартири АДРЕСА_1 (а.с.7,16).

Як вбачається з Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майн про реєстрацію права власності за №107220724, сформованого 12.12.2017 року державним нотаріусом Токмацької районної державної нотаріальної контори Токмацького районного нотаріального округу Косаревською М.В. за ОСОБА_1 зареєстровано право приватної власності на ? частку квартири АДРЕСА_1, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.17).

Згідно технічного паспорту на вказану квартиру АДРЕСА_1 виготовленого РКП «Василівське бюро технічної інвентаризації» станом на 20.06.2006 року, вказана квартира розташована на 9-му поверсі 9-ти поверхового будинку та складається з 3-х кімнат житловою площею 39,8 кв.м., у тому числі: 1-а кімната - 11,6 кв.м., 2-а кімната - 9,9 кв.м., 3-а кімната - 18,3 кв.м., кухня - площею 9,7 кв.м., ванної площею 2,8 кв.м., туалету площею 1,4 кв.м., коридору площею 10,5 кв.м., вбудованої шафи площею 0,5 кв.м. Квартира обладнана лоджіями. Загальна площа квартири - 69,3 кв.м. (а.с.18-20).

Відповідно до положень статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Стаття 311 ЦК України встановлює, що житло фізичної особи є недоторканним. Фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.

Як зазначено у приписах статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до положень статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

У відповідності до статті 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку) користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Аналіз наведених вище норм чинного законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, і з позовом про визначення порядку користування квартирою.

Отже, за змістом зазначених норм права співвласник майна, яке знаходиться у спільній власності без виділення часток у натурі, має право на вільне користування зазначеним майном.

Оскільки право власності є абсолютним правом, що включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом, то власник на підставі ст.391 Цивільного кодексу України, ст.150 Житлового кодексу України може захистити своє порушене право шляхом вселення, що відповідає положенням ст.16 Цивільного кодексу України і є способом, який відновлює встановлене порушення.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Зазначені норми Закону та інші норми цивільного законодавства у даних правовідносинах не обмежують право користування позивача спірним майном на користь іншого співвласника, у тому числі і у тих випадках, коли між сторонами відсутня згода щодо порядку користування таким майном. Ті обставини, що між сторонами склалися неприязні стосунки, не розглядається законом як підстава для обмежень прав співвласника.

Враховуючи те, що позивач ОСОБА_1 є співвласником частини спірного житлового приміщення та йому належить на праві приватної власності 1/2 частка квартири АДРЕСА_1, суд приходить до висновку, що вимога позивача щодо визначення порядку користування вказаною квартирою є законною та обґрунтованою, а отже підлягає задоволенню, оскільки відповідач ОСОБА_2 без законних підстав перешкоджає позивачу у користуванні житловим приміщенням у належних йому на праві власності 1/2 частині спірної квартири, чим порушує його права, як співвласника цього майна та порушене право підлягає судовому захисту. Обраний позивачем спосіб захисту його прав відповідає вимогам Закону.

Крім того, згідно положень статті 356 Цивільного кодексу України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до змісту ч.ч.1,2 ст.357 ЦК України частки у спільній частковій власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна.

Як зазначено у положеннях ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до вимог статі 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 N 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову,яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем ОСОБА_1 позовні вимоги в редакції позову від 15.06.2018 року про визначення порядку користування квартирою є законними, обґрунтованими і таким, що підлягають задоволенню та, крім того, визнані відповідачем ОСОБА_2 у повному обсязі, тому, відповідно до положень ч.1 ст.82 ЦПК України, не підлягають доказуванню, а в іншій частині позову ухвалою суду від 07.11.2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишені без розгляду за заявою позивача, тому на підставі вищевикладеного, суд вважає необхідним позов ОСОБА_1 задовольнити та встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1, виділивши позивачу ОСОБА_1 житлову кімнату площею 18,3 кв.м з лоджією, виділивши відповідачу ОСОБА_2 житлову кімнату площею 11,6 кв.м. та житлову кімнату площею 9,9 кв.м з лоджією. Підсобні приміщення: кухню площею - 9,7 кв.м., ванну кімнату площею - 2,8 кв.м., туалет площею 1,4 кв.м., коридор площею - 10,5 кв.м., вбудованої шафи площею 0,5 кв.м., суд вважає за необхідне залишити у загальному користуванні співвласників вищевказаної квартири: ОСОБА_1 та ОСОБА_2. Крім того, заявлені ОСОБА_1

Крім того, у відповідності до положень ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем ОСОБА_2 до початку судового розгляду, суд вважає необхідним повернути позивачу ОСОБА_1 з державного бюджету - 50 % судового збору, сплаченого при пред'явленні ним позову до суду, а саме: в сумі 352 (триста п'ятдесят дві) гривні 40 копійок, сплаченого згідно квитанції № 0.0.942144826.1 від 18.01.2018 року, виданої Першим Василівським відділенням Запорізького РУ Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк», оригінал якої міститься в матеріалах справи (а.с.1).

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст. 311, 319, 321, 356, 357, 358, 383 ЦК України, ст.ст.9,150 ЖК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 N 14 «Про судове рішення у цивільній справі», керуючись ст.ст. 9,12,13,81,141,142,200,206,259,263-265,268 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) до ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2) про визначення порядку користування квартирою та усунення перешкод користування квартирою - задовольнити.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1, виділивши ОСОБА_1 житлову кімнату площею 18,3 кв.м з лоджією, виділивши ОСОБА_2 житлову кімнату площею 11,6 кв.м. та житлову кімнату площею 9,9 кв.м з лоджією. Підсобні приміщення: кухню площею - 9,7 кв.м., ванну кімнату площею - 2,8 кв.м., туалет площею 1,4 кв.м., коридор площею - 10,5 кв.м., вбудованої шафи площею 0,5 кв.м. - залишити у загальному користуванні співвласників вказаної квартири: ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Зобов'язати Управління Державної казначейської служби України у Василівському районі Запорізької області повернути позивачу ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) - 50 відсотків судового збору, сплаченого при пред'явленні позову до суду, а саме: в сумі - 352 (триста п'ятдесят дві) гривні 40 копійок, сплачених згідно квитанції № 0.0.942144826.1 від 18.01.2018 року, виданої Першим Василівським відділенням Запорізького РУ Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк».

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п.15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя

Василівського районного суду

Запорізької області Ю.В. СИДОРЕНКО