ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/7832/16 Головуючий суддя І інстанції Поліщук Т.В.
Провадження № 22-ц/818/1087/18 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: В порядку ЦПК України
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2018 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: - Бурлака І.В., Кіся П.В.,

за участю секретаря : Колесник О.Е.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 на рішення Московського районного суду м.Харкова від 10 серпня 2018 року (головуючий суддя Поліщук Т.В.) у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

30 червня 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовна заява мотивована тим, що 26.10.2015 о 18 год. 40 хв. ОСОБА_3 керував транспортним засобом «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1, у м.Харкові, у районі буд. 199 по пр. Московський. Не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, щоб постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, здійснив зіткнення з автомобілем «Ford Mondeo», державний номерний знак НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_5, внаслідок отримання механічних пошкоджень автомобілю заподіяв позивачу матеріальну шкоду.

Чинною постановою Московського районного суду м. Харкова від 06.04.2016 відповідач ОСОБА_3 визнаний винним у скоєнні правопорушення 26.10.2015 року, передбаченого ст. 124 КУпАП. Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 закрито в зв'язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до звіту № 110/10/15 від 04.05.2016 про оцінку колісного транспортного засобу автомобілю Ford Mondeo, 2013 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 вартість відновлювального ремонту автомобілю, з урахуванням фізичного зносу автомобілю складає 247669,71 грн.

На підставі договору АЕ № 2510140 від 16.04.2015, укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ «ХМСК», страховою компанією було здійснено страхове відшкодування в сумі 49000,00 грн.

На підставі викладеного ОСОБА_5 просив стягнути суму матеріальної шкоди у розмірі 198669,71 грн., яка не була відшкодована страховою виплатою та витрати зі сплати судового збору в розмірі 1998,71 грн.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 10 серпня 2018 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_3, АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_4, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2) матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 26.10.2015 у розмірі 198 669,71 грн. та судовий збір у розмірі 1998,71 грн., а всього стягнути 200 668 (двісті тисяч шістсот шістдесят вісім ) гривень 42 копійок.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким визначити розмір відшкодування і стягнення судових витрат в залежності від вирішення питання про необхідність дотримання позивачем вимог п.13.1 ПДР.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у справі сторонами не заперечується, що автомобілі рухалися по тій самій смузі руху, попереду відповідач, позаду, як він вважає, без дотримання безпечної дистанції, позивач. На думку сторони відповідача, ДТП сталося в першу саме через недотримання позивачем безпечної дистанції, тобто не виконання вимог п. 13.1 ПДР. Довести це правове положення висновком технічного експерта неможливо через ухилення учасника справи, тобто позивача від подання експертам необхідних матеріалів, що за ст. 109 ЦПК є підставою для визнання цього факту судом.

Вказав, що суд першої інстанції неправомірно відмовив у задоволенні клопотання про призначення експертизи.

У своєму відзові на апеляційну скаргу позивач вважає доводи скарги необґрунтованими, вони не спростовують належним чином вмотивоване і законне рішення суду.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з'явилися у судове засідання, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позов доведений та обґрунтований.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, відповідно до змісту ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка володіє транспортним засобом на законних підставах.

Відповідно до п. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно п. 5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Статтею 1188 ЦК України шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" №4 від 01.03.2013 року, відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

Судом першої інстанції встановлено, що 26.10.2015 о 18 год. 40 хв. ОСОБА_3 керував транспортним засобом «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1, у м.Харків, в районі буд. 199 по пр. Московський, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, щоб мати постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, здійснив зіткнення з автомобілем «Ford Mondeo», державний номерний знак НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_5, чим заподіяно матеріальну шкоду внаслідок отримання механічних пошкоджень.

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 06.04.2016 відповідач ОСОБА_3 визнаний винним у скоєнні правопорушення 26.10.2015 року, передбаченого ст. 124 КУпАП. Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 закрито в зв'язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності (а.с.35).

Згідно ч.ч. 4,6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов'язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Інші прийняті в рамках кримінальної справи чи справи про адміністративне правопорушення постанови оцінюються судом згідно з положеннями статті 89 ЦПК України.

За клопотанням відповідача, ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 21.03.2017 року, по справі призначено судову автотехнічну експертизу.

На вирішення експертів були поставлені наступні питання: 1. Чи мав водій автомобілю «Форд Мондео», державний номер НОМЕР_5, ОСОБА_5, технічну можливість запобігти дорожньо-транспортній події, яка сталась 26.10.2015 року о 18 год. 40 хв. в районі буд. 199 по пр. Московському в м. Харкові, за участю автомобіля «Форд Мондео», державний номерний знак НОМЕР_5, під керуванням ОСОБА_5, та автомобіля «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_6, під керування ОСОБА_3. 2. Чи перебували дії водія автомобілю «Форд Мондео», державний номер НОМЕР_5, ОСОБА_5, з технічної точки зору, в причинному зв'язку з виникненням вказаної вище ДТП ? 3. Чи маються в діях водія автомобілю «Форд Мондео», державний номер НОМЕР_5, ОСОБА_5, невідповідності технічним вимогам Правил дорожнього руху України, що знаходяться у причинному зв'язку з виникненням вказаної вище ДТП, та які саме ?

У розпорядження експертів надано матеріали цивільної справи № 643/7832/16-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, а також матеріали адміністративної справи № 643/19028/15-п про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Проте, відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи № 5734 від 29.09.2017, вирішити поставленні в ухвалі суду від 21.03.2017 року питання № 1-3 експертним шляхом не представилося можливим, оскільки в наданих на дослідження матеріалах справи та у відповіді на клопотання експерта в поясненнях водія автомобіля Форд ОСОБА_6 відсутні даних стосовно швидкості руху автомобіля під керуванням позивача перед зіткненням, відстань, яку подолав автомобіль під керуванням позивача у загальмованому стані до моменту зіткнення, дистанції між автомобілями під керуванням сторін в момент початку заносу автомобіля під керування відповідача, часу, який пройшов з моменту початку заносу автомобіля під керуванням відповідача до моменту зіткнення, а пояснення відповідача ОСОБА_7 про механізм розвитку ДТП на стадії зближення транспортних засобів, з технічної точки зору, є неспроможними (а.с. 144). При цьому судовий експерт встановив, що в результаті заносу автомобіля під керуванням відповідача, який рухався попереду автомобіля Форд Мондео у попутному напрямку, відбулась зміна дорожньої обстановки і водію автомобіля Форд Мондео ОСОБА_6 була створена небезпека для подальшого руху.

Оскільки в наданих на дослідження матеріалах справи та у відповіді на клопотання експерта в поясненнях водія автомобіля Форд Мондео ОСОБА_6 відсутні вищевказані вихідні дані, а пояснення водія автомобіля ВАЗ ОСОБА_3 про механізм розвитку ДТП на стадії зближення транспортних засобів, з технічної точки зору, є неспроможними, то вирішити питання постанови під номерами 1-3 на даному етапі дослідження не надається можливим (а.с. 143, 144).

Таким чином, у даному випадку доводи скарги про те, що саме з вини відповідача не була проведене судова експертиза, на підставі чого необхідно визнати факт порушення п. 13.1 ПДР з боку позивача - є безпідставними.

Відповідно до ст. 113 ЦПК України:

1. Якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам).

2. Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Оскільки у даному випадку неповноти або неясності у висновках експерта не вбачається, як судом першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду справи було відмовлено у призначенні додаткової автотехнічної експертизи.

Відповідно до звіту № 110/10/15 про оцінку колісного транспортного засобу від 04.05.2016 вартість відновлювального ремонту автомобілю Ford Mondeo, 2013 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, склала 247669,71 грн (а.с.9-34).

11.05.2016 року ПАТ ХМСК в рахунок сплати страхового відшкодування згідно договору страхування АЕ/2510140 від 16.04.2015 перерахувало на рахунок ОСОБА_5 48755,00 (а.с. 36-39).

Згідно ст. 1, 5 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів та доходів від розміщення коштів цих фондів. Страхування може бути добровільним або обов'язковим.

Згідно ст. 7 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов'язковим видом страхування, що здійснюється в Україні.

Таким чином, у випадку укладення між страховою організацією та юридичними або фізичними особами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів, особою, відповідальною за завдані збитки у межах, передбачених договором, є страховик (страхова організація).

Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП транспортним засобом, власник якого застрахував свою цивільно-правову відповідальність, на умовах, визначених Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 35 Закону для отримання страхового відшкодування особа, яка має право на відшкодування, подає страховику відповідну заяву та інші документи, передбачені п. 35.2 ст. 35 Закону.

Статтею 12 даного Закону встановлено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Як вбачається із звіту № 110/10/15 про оцінку колісного транспортного засобу від 04.05.2016 року вартість відновлювального ремонту автомобілю Ford Mondeo, 2013 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, склала 247669,71 грн.

Оскільки, на підставі договору АЕ № 2510140 від 16.04.2015, укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ «ХМСК», страховою компанією було здійснено страхове відшкодування в сумі 49000,00 грн, згідно договору страхування АЕ/2510140 від 16.04.2015 року та перерахувало на рахунок позивача зазначену суму, то відповідно різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування повинен сплатити відповідач.

Відповідно до постанови Великої Палати від 04 липня 2018 року (справа №755/18006/15-ц, провадження №14-176 цс 18) зазначено, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), який відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України суд враховує.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Такий правовий висновок сформулювала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

Тому з урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 103 ЦПК України передбачено, що для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Ухвалами Московського суду м. Харкова від 12 жовтня 2016 року та від 21 березня 2017 року по справі за клопотанням ОСОБА_3 була призначена автотоварознавча експертиза.

Згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 5734 від 29.09.2017 року на даному етапі дослідження експертним шляхом не представляється можливим.

Ухвалою Московського суду м.Харкова від 24 квітня 2018 року було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_4 про призначення додаткової автотехнічної експертизи з причин не надання доказів представником щодо необхідності її призначення.

Доводи скарги представника відповідача щодо необхідності призначення додаткової експертизи спростовуються наявними матеріалами справи та є необгрунтованими.

Обставини щодо винної у скоєнні ДТП особи встановлені чинною постановою Московського районного суду м. Харкова від 06.04.2016 року, з урахуванням висновків судового експерта, тому відповідно до змісту ч.ч.4,6 ст.82 ЦПК України мають преюдиціальне значення і повторному доведенню по цій справі не підлягають, що відповідає принципу правової визначеності (res yudicate) як елементи принципу верховенства права (ст.2 ЦПК України).

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Суд правильно визначився з характером правовідносин, що виникли між сторонами, вірно застосував закон, що їх регулює, обставини справи досліджено повно і всебічно, правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам надано належну.

З огляду на те, що судом першої інстанції ухвалено рішення відповідно до вимог законодавства, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів на підставі викладеного, та керуючись ст. 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, та залишає без змін оскаржуване рішення.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-392 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м.Харкова від 10 серпня 2018 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 15 листопада 2018 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді І.В.Бурлака.

П.В.Кісь.