ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/3225/18 Номер провадження 22-ц/814/208/18Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О. А. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2018 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі:

головуючого судді- Хіль Л.М.,

суддів: Абрамова П.С., Обідіної О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Київського районного суду м. Полтави від 17 червня 2018 року ухваленого під головуванням судді Самсонової О.А. (дані про складення повного тексту рішення відсутні) по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача,-

в с т а н о в и в :

У червні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з вказаним позовом, в якому зазначало, що між ним та ОСОБА_3 21 серпня 2007 року було укладено кредитний договір б/н. Відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 7000 грн., а останній взяв зобов`язання щодо повернення кредиту.

Вказував, що відповідач свої зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором.

Просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 91782,58 грн., з яких заборгованість по одержаному кредиту 7707,85 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 75979,69 грн., заборгованість за пенею та комісією 3248,25 грн., а також штрафні санкції: штраф в розмірі 500 грн. (фіксована складова), штраф в розмірі 4346,79 грн. (процентна складова) та судові витрати.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 17 червня 2018 року в задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив АТ КБ «ПриватБанк» посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просило скасувати рішення місцевого суду, позов задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відповідно до укладеного договору б/н від 21.07.2007 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 7000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24%.

Вказує, що позивачем надано належні та допустимі докази, а саме розрахунок заборгованості, в якому вказані суми відсотків, пені та інші суми відповідно до кредитного договору, а відповідачем ці докази не спростовані.

Крім того, відповідач укладаючи кредитний договір не мав сумнівів щодо його розумності та справедливості, оскільки підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом ОСОБА_2 у заяві.

Зазначає, що АТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом у межах строку позовної давності та по справі були надані усі належні докази, а тому при ухваленні рішення судом першої інстанції були порушені ст.ст.257-264,1054-1056 ЦК України.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Місцевим судом вірно встановлено, що 21 серпня 2007 року було укладено кредитний договір б/н відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 7000 грн., а останній взяв зобов`язання щодо повернення кредиту.

Також встановлено, що позивачем зобов`язання перед відповідачем по кредитному договору виконано, надано кредитні кошти.

Як вбачається з даних розрахунку заборгованості за договором №б/н від 21 серпня 2007 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 станом на 24.05.2018 (а.с.5-7), відповідач користувався кредитними коштами, здійснював їх повернення.

Також, як вбачається з вказаного розрахунку, відповідачем сплачувались позивачу значні суми коштів за відсутності заборгованості.

Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що відповідачем вносилися кошти на кредитну картку на загальну суму 125400 грн. при повній відсутності заборгованості, а сума переплати є значно більшою ніж отриманий відповідачем кредит.

Крім того, заборгованість по процентам позивач обрахував у розмірі, що не відповідає умовам кредитного договору.

Також місцевим судом встановлено, що з наявних у справі доказів вбачається, що договором між сторонами було передбачено лише нарахування штрафу за порушення терміну повернення кредиту або сплати відсотків та не передбачено нарахування пені або комісії.

Апеляційний суд вважає такі висновки місцевого суду вірними з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України , що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі статтею 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

За приписами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За змістом частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт перший частини першої статті 11 ЦК України).

Із справи вбачається, що 21 серпня 2007 року було укладено кредитний договір б/н

відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 7000 грн. а останній взяв зобов`язання щодо повернення кредиту.

Проте, позивачем не надано доказів про наявність заборгованості у відповідача перед позивачем, також не надано доказів щодо терміну дії картки.

За таких обставин місцевий суд дійшов вірних висновків про відсутність підстав для задоволення позову.

Для повного і об'єктивного розгляду справи, апеляційним судом направлявся запит ПАТ КБ «ПриватБанк» для надання інформації за кредитним договором № б/н від 21.08.2007 року.

ПАТ КБ "Приват Банк» надало довідку щодо підписаних договорів за якими були видані ОСОБА_2 картки № НОМЕР_1 від 19.11.2009 року та № НОМЕР_2 від 13.11.2013 року проте вона не береться до увагу, оскільки вимоги по вказаним карткам в позові не заявлялись, а тому по ним не може бути стягнута заборгованість.

Наданий ПАТ КБ «ПриватБанк» розрахунок заборгованості ОСОБА_2 (а.с.96-99) не береться до уваги, оскільки він стосується іншого договору № SAMDN1235 від 02.12.2009 року, в той час як предметом даної справи є кредитний договір № б/н від 21.08.2007 року.

Посилання ПАТ КБ «ПриватБанк» на ч.2 ст. 625 ЦК України про стягнення з відповідача інфляційних та 3% річних не заслуговують на увагу, оскільки вказані вимоги в позові не заявлялися, а тому не можуть бути задоволені.

Місцевим судом вірно встановлено, що позивачем не доведено наявності заборгованості у відповідача.

Враховуючи вищезазначене, висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення на користь позивача заборгованості за кредитним договором відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на наявних у справі доказах, доводи апеляційної скарги зазначених висновків не спростовують, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367,368,374 ч.1 п.1, ст. 375,382,383,384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 17 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л.М. Хіль

Судді: П.С. Абрамов

О.І. Обідіна

З оригіналом згідно:

суддя Л.М. Хіль