Справа № 461/4756/17 Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В.
Провадження № 22-ц/811/487/18 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Струс Л.Б.

секретаря: Симця В.І.

за участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представника АТ «Ідея Банк» - Олешек О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 01 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк», треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович, Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «Ідея Банк», яке змінило власне найменування на Акціонерне товариство «Ідея Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М., Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві, в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №267 від 31.01.2017 про стягнення боргу у сумі 78321,40 грн., вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що 31.01.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. вчинено виконавчий напис, за реєстровим номером 267 про стягнення з позивача боргу у сумі 78321,40 грн за неналежне виконання кредитного договору № 910.22591 від 24.05.2013, укладеного між ПАТ «Ідея Банк» і ОСОБА_2 Вважає, що виконавчий напис вчинений в супереч ст.ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат», оскільки він жодного разу не отримував від кредитора вимоги (претензії) щодо сплати боргу за кредитним договором. Також, незрозумілим є те, за яких обставин виникла сума заборгованості 78321,40 грн, тобто не було перевірено факту безспірності заборгованості.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 01 лютого 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що виконавчий напис 31.01.2017 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. всупереч ст.ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат», оскільки позивач жодного разу не отримував ані від кредитора, ані від приватного нотаріуса будь-якої вимоги (претензії) щодо сплати боргу за кредитним договором. Також вказує, що судом не було перевірено факту безспірності заборгованості. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просив скаргу задовольнити. Представник АТ «Ідея Банк» - Олешек О.М. проти задоволення апеляційної скарги заперечила, покликаючись на доводи, викладені у відзиві на скаргу.

Інші учасники справи у судове засідання не з'явилися, були належним чином повідомлені про час та місце слухання справи (а.с.48,49 т.2), тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України здійснюється колегією суддів за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Згідно із частиною 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 4 ст.367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам не повністю відповідає.

Судом установлено, що 24.05.2013 між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №910.22591, згідно якого останній отримав кредит в сумі 84798,94 грн на купівлю транспортного засобу «LIFAN» строком на 60 місяців та сплатою за користування кредитом 22,99% річних, а також зобов»язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом /а.с.59-62 т.1/.

Відповідно до умов §9 кредитного договору, в разі порушення позичальником термінів сплати щомісячних платежів банк має право нарахувати та стягнути з позичальника штрафні санкції.

Позичальник зобов»язаний погашати заборгованість у вигляді ануїтетних платежів, відповідно до Графіку щомісячних платежів (п.1 §7 кредитного договору).

Банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту в разі прострочення оплати чергового ануїтетного платежу (його частини) більш ніж на один календарний місяць (п.1 ч.1 §5 кредитного договору).

У забезпечення виконання зобов»язань за вказаним кредитним договором, 05.06.2013 між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір застави автомобіля «LIFAN», р.н. НОМЕР_2 , який належить заставодавцю /а.с.65-66 т.1/.

Згідно ч.1 ст.20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави.

Відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

У зв'язку з порушенням позивачем умов виконання кредитного договору, за заявою ПАТ «Ідея Банк» від 23.01.2017 /а.с.56 т.1/, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. в порядку вимог ст. 87 Закону України «Про нотаріат», 31.01.2017 було вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 267, яким запропоновано звернути стягнення на транспортний засіб марки LIFAN, модель 620, 2012 року випуску, номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_3, р.н. НОМЕР_2, що належать ОСОБА_2 на праві власності, та за рахунок коштів, отриманих від реалізації вищезазначеного автомобіля, задовольнити вимоги ПАТ «Ідея Банк» на загальну суму 78 321,40 грн /а.с.160 т.1/.

При цьому, як видно з матеріалів справи, на підтвердження безспірності заборгованості Банком було надано нотаріусу документи для вчинення виконавчого напису, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29.06.1999 №1172, а саме: вимогу про усунення порушень кредитних зобовязань від 20.12.2016 /а.с.170 т.1/, довідку-розрахунок заборгованості станом на 20.12.2016 /а.с.171 т.1/, виписку по рахунку боржника станом на 23.01.2017 /а.с.173 т.1/, детальний розрахунок заборгованості станом на 20.12.2016 /а.с.172 т.1/, реєстр відправлень /а.с.176 т.1/, довідку про ненадходження платежів станом на 23.01.2017 /а.с.169 т.1/, копію кредитного договору №910.22591 від 24.05.2013 разом із Графіком щомісячних платежів /а.с.164-168 т.1/, оригінал договору застави від 05.06.2013 №2143 /а.с.162 т.1/.

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд виходив з того, що банком було подано нотаріусу усі необхідні документи, за якими останній встановив безспірність заборгованості.

Проте повністю з такими висновками суду погодитися не можна.

Статтею 26 Закону України № 1255-ІV «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» (далі - Закон № 1225-ІV) визначено види позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, серед яких і реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Згідно із частиною першою статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Отже, можливість звернення стягнення на предмет застави передбачена як загальним Законом України «Про нотаріат», так і спеціальним - Законом № 1255-ІV.

При цьому частинами першою, третьою статті 24 Закону України № 1255-ІV встановлено порядок звернення стягнення на предмет застави. Зокрема, звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет застави.

Така вимога узгоджується із частиною першою статті 27 Закону № 1255-ІV, згідно з якою обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку зобов'язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Тобто законодавець визначив, що для звернення стягнення на предмет застави необхідно письмово повідомити боржника про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання та зареєструвати в Реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Вказані вимоги є імперативними і не виконуються на розсуд стягувача.

Закон № 1255-ІV пов'язує можливість звернення стягнення на предмет застави не лише з виконанням чи невиконанням боржником вимоги усунути порушення зобов'язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу, але й встановлює відповідний строк для такого виконання - протягом 30 днів, та пов'язує початок спливу вказаного строку з моментом реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а отже, і подальших дій зі звернення стягнення на предмет застави.

Тобто ухилення від надіслання боржнику повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання, реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а також недотримання 30-денного строку з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження вважаються порушеннями, які унеможливлюють вчинення нотаріусом виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави.

Відсутність у Законі України «Про нотаріат» та в Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, вимоги до нотаріуса провести перевірку дотримання стягувачем норм спеціального Закону № 1255-ІУ щодо реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження та спливу тридцятиденного строку з моменту такої реєстрації не свідчить про можливість невиконання нотаріусом цих вимог, оскільки при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовими актами перевага надається спеціальному, якщо його не скасовано виданим пізніше загальним актом.

Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 320/8269/15-ц (провадження № 14-83цс18).

Як убачається з матеріалів справи, згідно договору застави транспортного засобу № 2143 від 05.06.2013, посвідченого приватним нотаріусом МНО Лаврик Я.М., звернення стягнення на предмет застави зареєстровано 19.01.2017, що стверджується Витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Оспорюваний виконавчий напис вчинено нотаріусом 31.01.2017 року, тобто з недотриманням 30-денного строку з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення. Тому виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. 31.01.2017 за реєстровим номером 267, яким запропоновано звернути стягнення на транспортний засіб марки LIFAN, модель 620, 2012 року випуску, номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_3, р.н. НОМЕР_2, що належать ОСОБА_2 на праві власності, слід визнати таким, що не підлягає виконанню.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що районний суд прийшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні позову, тому рішення суду як таке, що не відповідає вимогам матеріального закону й дійсним обставинам справи, в силу вимог ст.376 ЦПК України, залишатись в законні силі не може і підлягає скасуванню з ухваленням постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 01 лютого 2018 року скасувати та постановити нову постанову про задоволення позову.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №267 від 31.01.2017 року про стягнення боргу у сумі 78 321,40 грн., вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 21.12.2018р.

Головуючий

Судді