Номер провадження 2/229/1188/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

19 листопада 2018 року Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Петрова Є.В.,

при секретарі Цукаревій К.А. ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду м. Дружківка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

У позові вказав, що він є власником будинку № 95 з надвірними будівлями по вул.Октябрьська в смт. Олексієво-Дружківка м. Дружківка Донецької обл., що підтверджується договором купівлі-продажу від 27 вересня 1995 року, зареєстрованого в реєстрі за №1287. Разом із ним в будинку зареєстровані його дружина ОСОБА_3 та його дочка ОСОБА_2. З 2000 року відповідачка ОСОБА_2 в його будинку не мешкає, особистих її речей в будинку немає, за комунальні послуги вона не сплачує, знятися з реєстрації самостійно відповідачка не бажає. Позивач оплачує комунальні послуги, які нараховуються по кількості осіб зареєстрованих в його будинку, тобто і за відповідачку. Реєстрація відповідачки в будинку позивача перешкоджає йому користуватися та розпоряджатися на свій розсуд, отримати субсидію.

Просить суд усунути перешкоди у реалізації ним права власності, визнавши відповідачку такою, що втратила право на користування житлом, а саме будинком №95 по вул. Октябрьська, в м.Дружківка Донецької обл.

В судове засідання, позивач не з'явився, проте надав заяву слухати позов за його відсутності, наполягає на позові, просить його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надали заяву із клопотанням про розгляд справи за її відсутності. Проти позовних вимог не заперечує.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно з ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

З огляду на це, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановивши факти та відповідні їм правовідносини дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Суд розглядає справу, керуючись вказаною нормою закону, а не ст. ст. 71,72 ЖК України, оскільки житло позивача є і було на період проживання відповідача приватним.

Суд встановив, що позивач являється власником будинку № 95 по вул. О.Тихого (раніше-Октябрьська) в смт. Олексієво-Дружківка, м.Дружківка, Донецька обл., що підтверджується договором купівлі-продажу будинку від 27 вересня 1995 року, зареєстрованим в реєстрі за № 1287, посвідченим приватним нотаріусом ОСОБА_4 міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_5, право власності на будинок зареєстровано за позивачем ОСОБА_4 міським бюро технічної інвентаризації 02 жовтня 1995 року за №353 в кн. 2 /а.с.17-18, 19-21/.

Крім позивача та його дружини, які зареєстровані та фактично мешкають в будинку позивача, зареєстрована також відповідачка - їх донька з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 14-16,22 /.

З 2000 року відповідачка ОСОБА_2 не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2, не несе витрат на його утримання, не сплачує комунальні платежі. Ніхто перешкод відповідачці у користуванні житлом не чинив. Факт непроживання відповідачки в будинку позивача з 2000 року підтверджується довідкою від 20 вересня 2018 року, складеною депутатом Олексієво-Дружківської селищної ради в присутності сусідів / а. с.23 /.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150,156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік.

За матеріалами справи підтверджено, що відповідачка не є власником або співвласником будинку, відсутня в будинку понад один рік без поважних причин, що порушує права власника житла, яка на законних підставах може вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, оскільки будь-яких інших домовленостей між ними не існує. До того ж відповідачка проти позовних вимог ОСОБА_1 не заперечує.

Таким чином, суд вважає, що позов про усунення перешкод у реалізації права власності, визнавши відповідачку такою, що втратила право на користування житлом доведений і підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому витрати по сплаті судового збору понесені позивачем підлягають відшкодуванню за рахунок відповідачки в сумі 704 грн. 80 коп.

Керуючись ст.ст. 10-13,76-80, 200, 206, 259, 263-265, 268, 27, 280-284 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом задовольнити повністю.

Усунути перешкоди у реалізації ОСОБА_1 права власності, визнавши ОСОБА_2, 24 квітня 1981 року, РНОКПП НОМЕР_1, громадянку України, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_3, Казахстан , такою що втратила право користування житловою площею в будинку № 95, який розташований по вул. О.Тихого в смт. Олексієво-Дружківка, м.Дружківка Донецької області.

Стягнути з ОСОБА_2, 24 квітня 1981 року, РНОКПП НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Донецького апеляційного суду через Дружківський міський суд протягом тридяти днів після проголошення рішення.

Повний текст рішення складено 19 листопада 2018 року.

Суддя: Є. В. Петров