Справа № 185/911/18
Провадження № 2/185/1455/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 травня 2018 року м.Павлоград
Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Палюх Т. Д., при секретарі - Андруховій Ю.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -
12.02.2018 позивач, ОСОБА_1, звернулася до суду з позовом, яким просить визнати її сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, оскільки з 2012 року відповідач виїхав ро Російської Федерації, у вказаній квартирі не проживає, однак добровільно не знімається з реєстрації.
Позивач про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні позову.
Відповідач про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, до суду не зявився, про причини неявки не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутності чи про відкладення розгляду справи не надходило.
Суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість вимог позивача, перевіривши належність, допустимість, достовірність, достатність доказів, оцінивши докази кожний окремо та у сукупності суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до ст. ст. 13, 77, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. А відповідно до ч. 4 ст. 337 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
Судом встановлено, що позивач на підставі договору дарування квартири від 13.05.2017, зареєстрованого в реєстрі за №100, посвідченого приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу ОСОБА_3А, набула право власності на квартиру, що розташована: АДРЕСА_2(а.с.9-10).
Відповідно до ч.1 ст. 405 член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла
.Відповідно до акту про фактичне проживання/не проживання від 23.11.2017, складеного за участю контролера КП ПЖС та сусідів будинку №100 по вул. Нова ОСОБА_4В, ОСОБА_5, встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, проте не мешкає за вказаною адресою з 2012 року(а.с.17).
Виникнення права відповідача на користування житловим приміщенням та обсяг цих прав залежить від наявних саме у власника майна прав.
Із матеріалів справи не вбачається, що відповідач уклав з позивачем як власником житлового приміщення яких-небудь договорів щодо житлового приміщення чи узгоджував з ним можливість свого проживання в якості тимчасового мешканця. Проте, сама наявність реєстрації відповідача у належному позивачу житловому приміщенні є порушенням права користування, а тому й порушенням права власності позивача.
Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, тому суд приходить до висновку, що право позивача на користування спірним житловим приміщенням порушено й потребує захисту шляхом визнання відповідача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1.
На підставі вищевикладеного та ст.ст.316, 317, 337, 391, 405 ЦК України, керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, що зареєстрований: ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_2, судовий збір у сумі 704,80 грн (сімсот чотири гривні 80 копійок).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Апеляційного суду Дніпропетровської області.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Суддя Т. Д. Палюх