Справа № 502/281/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2018 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області у складі:

судді Балана М.В.,

секретар судового засідання Урсул Г.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кілія цивільну справу

за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору

Кілійський районний сектор Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області

про

визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та зняття з реєстраційного обліку, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач 21.02.2018 року звернулась до Кілійського районного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_2 з позовом про усунення перешкод позивачу у користування житловим приміщенням шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Вилкове, вул. Приморська, 22, та зняття його з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

З позовної заяви вбачається, що позивач є власником будинку, розташованого за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Вилкове, вул. Приморська, 22, на підставі рішення Кілійського районного суду Одеської області від 23.10.2009 року у справі № 2-3130/09, а також свідоцтва, виданого державним нотаріусом Кілійської районної нотаріальної контори від 02.10.2012 року. Відповідач ОСОБА_2, який є колишнім чоловіком позивача, зареєстрований в зазначеному житловому будинку, однак фактично в ньому не проживає з 2010 року й по теперішній час. Позивач не зверталась до відповідача з вимогою добровільного зняття з реєстраційного обліку за адресою: м. Вилкове, вул. Приморська, 22, оскільки їй не відоме його теперішнє місце проживання.

Шлюб між сторонами було розірвано 17.10.1994 року. одразу ж після розірвання шлюбу відповідач перестав користуватися вказаним будинком та виїхав з м. Вилкове, інколи повертаючись на нетривалий час. З кінця 2009 року початку 2010 року відповідач зовсім припинив зявлятись за вказаною адресою. Таким чином ОСОБА_2 протягом 7-8 років постійно відсутній за місцем реєстрації. Відповідач не є членом сімї позивача, не бере участі в оплаті комунальних послуг, не несе жодних витрат з утримання вказаного житла, позивач усі витрати сплачує самостійно. На теперішній час ОСОБА_1 має намір продати житловий будинок, який повністю належить їй, що розташований за адресою: м. Вилкове, вул. Приморська, 22, для того, що б в подальшому виїхати до іншого міста для постійного проживання. Однак реєстрація відповідача за вказаною адресою перешкоджає їй вчиняти будь-які правочини з житловим будинком.

Позивач, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилась, однак від неї на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності, в якому вона зазначила, що підтримує заявлені позовні вимоги та не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, про поважність причин неявки суд не повідомив, заяв про відкладання слухання по справі або про розгляд справи за його відсутності не надав, відзиву на позовну заяву від нього не надходило.

Представник Кілійського районного сектору ГУДМС України в Одеській області, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, про поважність причин неявки суд не повідомив.

На підставі клопотання позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, за відсутності сторін, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст. ст. 223, 247, 280 ЦПК України.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Як зазначено у ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши надані письмові докази та розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог судом достовірно встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини:

Відповідно до рішення Кілійського районного суду Одеської області від 23.10.2009 року по справі № 2-3130/09 за ОСОБА_1 було визнано право власності на Ѕ частину житлового будинку, розташованого за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Вилкове, вул. Приморська, 22, а також за ОСОБА_2 було визнано право власності на Ѕ частину житлового будинку, розташованого за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Вилкове, вул. Приморська, 22.

З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 24527198 від 20.11.2009 року, виданого Комунальним підприємством «Районне бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» вбачається, що за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано право приватної спільної часткової власності на Ѕ частину за кожним житлового будинку за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Вилкове, вул. Приморська, 22, право власності на яке виникло на підставі рішення суду від 23.10.2009 року.

На підставі свідоцтва, виданого державним нотаріусом Кілійської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_3 02.10.2012 року, зареєстровано в реєстрі за № 2489, ОСОБА_1 набула у власність Ѕ частину житлового будинку, що належала ОСОБА_2 на підставі рішення Кілійського районного суду Одеської області від 23.10.2009 року по справі № 2-3130/09.

З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 36012509 від 26.10.2012 року, виданого Комунальним підприємством «Районне бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» вбачається, що за ОСОБА_1 зареєстровано право приватної спільної часткової власності на Ѕ частину житлового будинку за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Вилкове, вул. Приморська, 22, право власності на яке виникло на підставі свідоцтва від 02.10.2012 року.

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-ЖД № 076652 від 09.10.2009 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 194, прізвище дружини після розірвання шлюбу ОСОБА_1, чоловіка ОСОБА_1.

Відповідно довідки від 01.03.2018 року, наданої Кілійським районним сектором ГУДМС України в Одеській області, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. Зазначене також підтверджується випискою з домової книги громадян, проживаючих за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно довідки № 167 від 05.02.2018 року, наданої виконавчим комітетом Вилківської міської ради, ОСОБА_1 проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, та інші члени її родини за вказаною адресою не проживають.

З акту депутата Вилківської міської ради ОСОБА_4 від 31.01.2018 року вбачається, що за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Вилкове, вул. Приморська, 22 дійсно мешкав ОСОБА_2, однак, зі слів сусідів, на теперішній час та протягом останніх 10 років у вказаному будинку він не проживає. Сусіди підтвердили, що за останні 10 років не бачили ОСОБА_2 ані на подвірї будинку, де він мешкав, ані взагалі в м. Вилкове.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла не інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Оскільки позивач є власником житлового будинку, розташованого за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Вилкове, вул. Приморська, 22, тому вона має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права власності щодо особи, яка не є співвласником зазначеного будинку, проте там зареєстрована, шляхом визнання її такою, що втратила право на користування цим жилим приміщенням.

Слід зазначити і те, що згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 16.01.12 р. у справі № 6 - 57цс11, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник, згідно вимог ст. ст. 16, 319, 321, 391 ЦК України має право вимагати усунення відповідних перешкод шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, в тому числі і шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом, зокрема ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України, які стосуються права проживання в житловому приміщенні члена сімї власника житлового будинку чи квартири.

У відповідності до ч.2 ст. 64 ЖК України до членів сімї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство

Отже, серед членів сімї наймача законодавець в житлових правовідносинах виділяє дві категорії: 1. безспірні члени сімї (дружина, чоловік, діти, батьки) та 2. особи, які проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Судом достовірно встановлено, що відповідач не є ані співвласником зазначеного житлового будинку, ані членом сімї власника, згідно визначеного ч.2 ст. 64 ЖК України переліку, його також не можна віднести до інших членів сімї, оскільки він не проживає з власником, спільного господарства з ними не веде.

Окрім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 не проживає в будинку, розташованому за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Вилкове, вул. Приморська, 22, вже протягом 10 років.

Дослідивши надані письмові докази, враховуючи наведені норми цивільного законодавства, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, втратив право на користування будинком, розташованим за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Вилкове, вул. Приморська, 22.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням,про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

Зважаючи на вищезазначене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині зобовязання зняття відповідача з реєстрації є необґрунтованими, оскільки зняття особи з реєстрації місця проживання покладено законодавством на відповідні державні органи та його підставою є рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Керуючись ст.ст. 12,13,18,81, 141, 263-265, 280 ЦПК України, ст.ст. 316, 317, 391 ЦК України, ст.ст. 64, 71, 72, 156 ЖК України суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такими, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Вилкове, вул. Приморська, 22,

В частині решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення до апеляційного суду Одеської області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_5