Дата документу 08.10.2018
Справа № 334/3913/18
Провадження № 2/334/2887/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2018 року

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Гнатюка О.М.

при секретарі Алєйнікової О.В.

розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» Стрюкової І.О., третя особа: ОСОБА_3 про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ПАТ КБ «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» Стрюкової І.О., третя особа: ОСОБА_3 про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним. Позов обґрунтований наступним.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилалася на те, що 29.12.2006 року між нею та ПАТ «Надра» було укладено кредитний договір №16/2006/0651Фжк, відповідно до якого, вона отримала споживчий кредит в розмірі 45 000,00 Євро. з процентною ставкою за користування кредитом 10,1% з кінцевим строком повернення кредиту 20.12.2021 рік.

Позивачка вважає, що при укладенні вищевказаного кредитного договору порушені її права, як споживача, згідно з нормами ЗУ «Про захист прав споживачів». А саме перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець не повідомив споживача у письмовій формі про обставини, зазначені в ч.2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», її не ознайомлювали з умовами кредитування належним чином, договір про надання споживчого кредиту суперечить ряду норм чинного законодавства, а саме: ч. 10 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» у питаннях про вимагання повернення всього кредиту або звернення стягнення на майно у будь-який час; п. 5 ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» щодо несправедливих умов у договорі, зокрема щодо укладання споживачем під час укладення договору іншого договору з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем; ст. 61 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» та п. 2 ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів»у питаннях щодо збереження банківської таємниці (договір зазначає, що позичальник в рамках кредитної програми дає згоду на розкриття конфіденційної інформації, яка стосується позичальника та його договору; ст. 627 ЦК України у питаннях свободи волевиявлення позичальника при укладанні договору; ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» щодо вимагання Банком уплати штрафу в розмірі 123 доларів США у разі ненадання позичальником реквізитів для перерахування коштів та у всіх інших випадках.

Відповідач, скориставшись необізнаністю позивача, навмисно не дотримав та грубо порушив імперативні вимоги діючого законодавства України, які визначені та встановлені Законом, що є істотними і необхідними для даного виду договорів, зокрема банк не надав позичальнику повної, всебічної, об'єктивної та достовірної інформації, про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору про надання споживчого кредиту. В зв'язку з чим просить її позов задовольнити та визнати кредитний договір недійсним.

Позивачка в судове засідання не прибула, про причини неявки суд не повідомила.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, але надав відзив, в якому зазначив, що позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити в їх задоволенні в зв'язку з тим, що сторони пройшли всі стадії укладення Договору, досягнули згоди з усіх істотних умов договору, надано цій згоді необхідної форми, якої вимагає закон. Позивачка в повній мірі була ознайомлена з умовами кредитування перед укладенням кредитного договору, що підтверджується власноручним підписом позичальника та перебуванням з Банком у тродових відносинах, про що вказала в анкеті-заяві. Для забезпечення виконання зобов'язань Позичальника, на користь Банку було укладено договір поруки від 29.12.2006р., за яким ОСОБА_3 безвідривно та безспірно поручається перед кредитором за належне виконання ОСОБА_1, взятих на себе зобов'язань, що витікають із кредитного договору N° 16/2006/0651Фжк. Що стосується п. Д ч.2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», на яку робить акцент позивач, то відповідач вказує, що її внесено до даного закону шляхом внесення змін у 2011 р., а умови щодо повернення кредиту та дострокового повернення зазначені у п.п.3.3, 4.2.3, 4.2.4 передбачені під час підписання Кредитного договору. Отже, 26 грудня 2007 року ОСОБА_1 звернулась до обраного нею Банку та власноруч склала та підписала анкету-заяву на отримання кредитних коштів, в якій вона зазначила, на яких саме умовах бажає отримати кредит, а саме: сума бажаного кредиту 50 000 Євро, строковість кредиту - 180 місяців, форма погашення кредиту - ануїтет. Відповідач також вказує на те, що тлумачення п.4.2.3 Кредитного договору Позивачем є невірним, оскільки згідно до п.4.2.3 Банк залишає за собою таке право лише у разі якщо буде не виконано п.4.2.2., а саме Позичальником у разі суттєвого погіршення фінансового стану або зниження вартості забезпечення, не буде надано додаткове забезпечення. Також право на дострокове повернення кредиту банк має у разі не внесення чергового платежу у строк визначений договором, що передбачено у п. 4.2.4. Одночасно, відповідач наголошує на те, що між ПАТ КБ «Надра» та позивачем при укладенні кредитного договору не було укладеного іншого договору в обов'язковому порядку, тому посилання на порушення прав споживача згідно до пункту 4.2.6. договору вважає не правомірним з боку позивача. Також відповідач вважає коментар позивача щодо штрафу у розмірі 123 дол. США за ненадання Позичальником реквізитів для перерахування коштів, також на те, що Банк має право будь коли вимагати сплати штрафу необґрунтованим, оскільки не зрозуміло як позивачем розраховано штраф, до того ж відповідно до п. 5.2 Кредитного договору передбачений за порушення Позичальником п.п. 4.3.1, 4.3.2.,4.3.7.,4.3.9., 4.3.10, і серед них підстави для штрафу як ненадання Позичальником реквізитів для перерахування коштів вже після надання кредитних коштів,немає. Отже, при укладені Кредитного договору позивачу були не тільки відомі всі умови Кредитного договору та не існувало ніяких інших умов, які б примусили позивача підписати Кредитний договір на вкрай невигідних для неї умовах, а й більш того кредит був наданий на пільгових та вигідних умовах.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до ст. 280 ЦПК України за відсутності сторін.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Зокрема судом встановлено, що 29.12.2006 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Надра» було укладено кредитний договір № №16/2006/0651Фжк, відповідно до якого, вона отримала споживчий кредит в розмірі 45 000,00 Євро. з процентною ставкою за користування кредитом 10,1% з кінцевим строком повернення кредиту 20.12.2021 рік.

Відповідно до ст.3 ЦК України однією із засад цивільного судочинства є свобода договору.

Відповідно до положень ст.11 ЦК України взаємні права та обов'язки виникають на підставі договорів.

За загальним правилом, встановленим ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як зазначено в ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована сторона заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Тобто, відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Так власноручний підпис ОСОБА_1, свідчить, що позивачка, на час укладання кредитного договору, згодна зі усіма умовами договору і, відповідно, зобов'язується виконувати зазначені умови належним чином.

З таких підстав ВСУ у своєму узагальненні від 24.11.2008р. «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначив що «помилка внаслідок власного недбальства чи незнання закону однією із сторін не є підставою для визнання правочину недійсним».

Жодних зауважень чи застережень у позивачки на момент укладення та підписання договору не було. Підписання свідчить про намір сторін прийняти на себе права та обов'язки, зазначені у договорах.

Укладення кредитного договору відбулось на підставі Анкети - Заяви від 22.12.2006 року на отримання кредиту, в якому позивачкою зазначено, що вона своїм підписом підтверджує, що при поданні цієї Анкети-Заяви вона письмово ознайомлена з інформацією про умови кредитування та орієнтовану сукупну вартість споживчого кредиту від ПАТ «Надра», про всі його переваги та недоліки.

Отже, позивачка була в повній мірі ознайомлена з умовами кредитування, ще перед укладенням кредитного договору, що підтверджується власноручним підписом позичальника на зазначеній анкеті-заяві. Таким чином, ПАТ «Надра» свої зобов'язання перед ОСОБА_1 виконав в повному обсязі, ознайомив з умовами кредитування, сукупною вартістю кредиту та надав кредитних коштів на задоволення споживчих потреб.

Крім того, згідно ч. 6 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Відкликання згоди оформлюється письмовим повідомленням, яке споживач зобов'язаний подати особисто чи через уповноваженого представника або надіслати кредитодавцю до закінчення строку, зазначеного в абзаці першому цієї частини. З відкликанням згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту споживач повинен одночасно повернути кредитодавцю кошти або товари, одержані згідно з договором. Споживач також сплачує відсотки за період між моментом одержання коштів та моментом їх повернення за ставкою, встановленою в договорі.

Суд не приймає до уваги також посилання позивачки, що під час укладення кредитного договору їй не надали можливість ознайомитись з його умовами. Крім того після укладення договору позивачка, у разі незгоди з умовами договору, не звернулась до Банку з пропозицією про розірвання кредитного договору з поверненням отриманих коштів

Таким чином, оскільки під час розгляду справи було встановлено, що відповідно до кредитного договору сторони погодили умови договору, позивачка ознайомлена і погоджується з договірними умовами споживчого кредиту, а також, що перед укладанням договору ознайомилась з умовами кредитування, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження доводи позивачки про те, що відповідачем при укладенні кредитного договору були порушені зазначені права позивачки на отримання повної та достовірної інформації щодо умов кредитування відповідно до вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім того, під час судового розгляду позивач всупереч положенням ст. ст 59-60 ЦК України не надала належних і переконливих доказів в обґрунтування позову.

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про визнання недійсним кредитного договору в такому вигляді не ґрунтуються на вимогах закону, а тому в їх задоволенні слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 215,509 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 95, 263-265, 354,355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» Стрюкової І.О., третя особа: ОСОБА_3 про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом 30-ти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.М. Гнатюк