Справа №265/5516/17
Провадження №2/265/154/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2018 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Костромітіної О. О.,

за участю секретаря Куксенко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дій протиправними, визнання свідоцтва про право власності на земельну ділянку недійсним та витребування земельної ділянки з незаконного володіння, третя особа: Маріупольська міська рада,

за участю:

представника позивача ОСОБА_3, діючого на підставі довіреності від 01.06.2016 року, посвідченої судом в порядку ч.2 ст. 62 ЦПК України.

представника відповідача ОСОБА_4, діючої на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 3990 від 13.07.2017 року, договору про надання послуг адвоката та консультаційних послуг від 26 вересня 2017 року.

представника третьої особи ОСОБА_5, діючого на підставі довіреності,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право власності та витребування земельної ділянки з незаконного володіння. В обґрунтування позову вказував, що його батьку ОСОБА_6 органом місцевого врядування в 1944 році була виділена земельна ділянка для постійного користування площею 1976 кв.м за адресою: вулиця Панфілова, 142 в місті Маріуполі. Рішенням Жданівської міської ради депутатів трудящих від 17 грудня 1954 року зазначена земельна ділянка була зареєстрована за ОСОБА_6, що підтверджується генеральним планом від 10 листопада 1954 року №11622. Із цієї земельної ділянки рішенням органу місцевого самоврядування від 21 квітня 1957 року, у землекористувача ОСОБА_6, згідно його особистої заяви, було вилучено частину земельної ділянки площею 400 кв.м. на користь ОСОБА_7 На відчуженій земельній ділянці сформовано домоволодіння № 29 по провулку Поповича в м. Маріуполі. Із частини земельної ділянки, що залишилася, за згодою ОСОБА_6, ще частина земельної ділянки площею 455 кв.м. відійшла ОСОБА_8, де сформовано домоволодіння № 142а по вулиці Панфілова в місті Маріуполі. Після чого розмір земельної ділянки, що залишився у ОСОБА_6 склав 951 кв.м. Вказане підтверджується випискою з протоколу № 2 засідання виконкому Орджонікідзевської районної ради депутатів трудящих від 24 січня 1973 року, де зазначено, що домоволодіння, яке належить ОСОБА_6 залишено під номером 142 по вулиці Панфілова із земельною ділянкою 951 кв.м.

Після смерті своїх батьків ОСОБА_6 та ОСОБА_9, будівлі, розташовані на зазначеній земельній ділянці, перейшли позивачу у спадок на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 травня 2000 року. Вважає, що земельна ділянка по вулиці Панфілова, 142 розміром 951 кв.м. перейшла до нього на тих самих умовах, на яких вона належала його батьку ОСОБА_10, а саме у постійне користування.

З метою розробки технічної документації на земельну ділянку розміром 951 кв.м по вулиці Панфілова, 142 та присвоєння кадастрового номеру, позивач звернувся до землевпорядної організації «Палє». Однак, під час дослідження вказаної земельної ділянки було зясовано, що її частина накладається на земельну ділянку домоволодіння № 29 по провулку Поповича в м. Маріуполі, власником якої на теперішній час є відповідач ОСОБА_2 Згоди на відчуження частини земельної ділянки, яка перебуває у нього в постійному користуванні, він відповідачці не надавав, будь-яких договорів, які б давали право користування та відчуження частини земельної ділянки з відповідачем не укладав. За його переконанням відповідач ОСОБА_2 під час реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі неправомірно додала відомості стосовно меж земельної ділянки будинку № 29 по провулку Поповича в м. Маріуполі в розмірі 27х6 м., що належать до площі земельної ділянки домоволодіння № 142 по вулиці Панфілова в м. Маріуполі. В літку 2015 року позивач відмовив відповідачці ОСОБА_2 підписувати акт узгодження меж земельної ділянки домоволодіння № 29 по провулку Поповича в м. Маріуполі. Але відповідач ОСОБА_2К без його згоди, як суміжного землекористувача, розробила та затвердила технічну документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі домоволодіння № 29 по провулку Поповича в м. Маріуполі в розмірі 0,0549 га., що в подальшому стало підставою для приватизації вказаної земельної ділянки на імя відповідача.

Такі дії відповідача ОСОБА_2 порушують права позивача як землекористувача. Посилаючись на норми діючого законодавства просить суд визнати неправомірними дії відповідача ОСОБА_2, яка самовільно зайняла земельну ділянку розміром 27х6 м. із території присадибної земельної ділянки домоволодіння № 142 по вулиці Панфілова в м. Маріуполі, користування якої належить позивачу та приватизувала її; визнати недійсним свідоцтво про право власності на земельну ділянку кадастровий номер № :01:022:0665, зареєстроване в державному реєстрі прав 24.06.2016 року за номером 15173244, отриманого на підставі рішення Маріупольської міської ради від 03.03.2016 року за № 7/5-203; витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 земельну ділянку розміром 27х6 м., шляхом переставлення суміжного паркану на 6 м. в бік домоволодіння № 29 по провулку Поповича в м. Маріуполі, привівши у відповідність ширину земельної ділянки позивача до розміру 19,05 м., тим самим відновивши порушені права позивача у користуванні вказаною земельною ділянкою.

Позивач ОСОБА_1 просив суд розглядати справу без його участі та за участю свого представника ОСОБА_3

Представник позивача ОСОБА_3, діючий на підставі довіреності, у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, надав суду письмові пояснення, зміст яких аналогічний змісту позовної заяви.

Відповідач ОСОБА_2 надала суду заяву, в якій просила розглядати справу за участю її представника ОСОБА_4

Представник відповідача адвокат ОСОБА_4І, діюча на підставі договору про надання послуг адвоката, заперечувала проти задоволення позову, надала суду письмові заперечення. В обґрунтування заперечень проти позову зазначила, що жодних доказів на підтвердження того, що позивач є землекористувачем земельної ділянки в розмірі 1976 кв.м. по вулиці Панфілова, 142, суду не надано. Випискою з протоколу № 8 засідання виконкому Орджонікідзевської районної ради від 21 квітня 1964 року зазначений розмір вказаної земельної ділянки складав 1600 кв.м. загального користування. У виписці від 24 січня 1973 року розмір вказаної земельної ділянки зазначений 1406 кв.м., з відміткою земельна ділянка загального користування. В свідоцтві про право на спадщину за законом від 18 травня 2000 року, зазначено, що позивачу належить житловий будинок за № 142 по вулиці Панфілова в м. Маріуполі, який знаходиться на земельній ділянці Маріупольської міської ради.

Відповідач ОСОБА_2 є власником житлового будинку № 29 по провулку Поповича в м. Маріуполі з належними до нього прибудовами на підставі договору купівлі-продажу від 23 березня 2001 року. Відповідно до викопіювання з плану технічного паспорту на зазначений житловий будинок внесені зміни у технічний паспорт у вигляді додавання на плані огорожі № 1. Тобто на день придбання ОСОБА_2 вказаного житлового будинку, спірна земельна ділянка вже відмежовувалась від ділянки позивача ОСОБА_1 огорожею № 1 та загальний розмір вказаної земельної ділянки складав 560 кв.м. Таким чином, ОСОБА_2, з правом власності на житловий будинок перейшло і право користування земельною ділянкою площею 560 кв.м. Крім того, ОСОБА_2 вже на протязі 16 років добросовісно та відкрито користувалася спірною земельною ділянкою.

Правомірність користування спірною земельною ділянкою попереднім власником ОСОБА_11 також підтверджується належними доказами. Так, згідно витягу з протоколу № 9 засідання виконкому Орджонікідзевської районної ради депутатів трудящих від 24 квітня 1954 року, ОСОБА_12 для будівництва будинку була надана земельна ділянка по провулку Тесленко, 29 (нова назва Поповича) площею 400 кв.м. Зазначена земельна ділянка була вилучена на підставі добровільної заяви ОСОБА_6 На підставі рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 03 квітня 1996 року № 77/14, ОСОБА_7 надано додатково 160 кв.м. по провулку Поповича, 29 в м. Маріуполі. В результаті чого загальна площа вказаної земельної ділянки стала становити 560 кв.м. Таким чином попередні власники земельної ділянки по провулку Поповича, 29 в м. Маріуполі користувалися вказаною земельною ділянкою в розмірі 560 кв.м. на законних підставах. Більш того, позивач ОСОБА_1 погоджувався з фактом користування попереднім власником ОСОБА_7 спірною земельною ділянкою розміром 560 кв.м., надавши свій підпис в акті про узгодження меж від 24 грудня 1997 року.

27 вересня 2017 року судом за клопотанням представника відповідача адвоката ОСОБА_4 у якості третьої особи до участі у справі залучено Маріупольську міську раду.

Представник Маріупольської міської ради ОСОБА_13 проти задоволення позовних вимог заперечував, надав суду письмові заперечення, в яких зазначив, що минулим власником житлового будинку по провулку Поповича, 29 в м. Маріуполі, був ОСОБА_12 ОСОБА_2 набула права власності на вказаний житловий будинок на підставі договору купівлі-продажу від 23 березня 2001 року, зареєстрованого за № 1-539. Відповідно до викопіювання з технічного паспорту від 01 грудня 1989 року, на житловий будинок, площа земельної ділянки, яка закріплена за даним домоволодінням складає 560 кв.м. На підставі рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 03 квітня 1996 року № 77/14 «По вилучення та надання земельних ділянок громадянам України у власність, постійне чи тимчасове користування», ОСОБА_12 надано додатково 160 кв.м. по провулку Поповича, 29 в м. Маріуполі, після чого загальна площа вказаної земельної ділянки становить 560 кв.м. Маріупольської міською радою, відповідно до норм діючого земельного законодавства, розглянуто клопотання ОСОБА_2, додана до нього технічна документація та прийнято рішення від 03 березня 2016 року за № 7/5-203 про передачу їй у власність земельної ділянки площею 0,0549 га по провулку Поповича, 29 у м. Маріуполі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (кадастровий номер :01:022:0665. Таким чином, твердження позивача про самовільне зайняття спірної земельної ділянки не відповідають дійсності.

За клопотанням представника позивача ОСОБА_6 ухвалою суду від 08 грудня 2017 року із КП «БТІ м. Маріуполя» витребувано інвентарну справу на будинок № 142 по вулиці Панфілова та будинок 142а. (а.с.71)

За клопотанням представника позивача ОСОБА_6 представником відповідачки адвокатом ОСОБА_4 надано технічну документацію на земельну ділянку за адресою м. Маріуполь, провулок Поповича, 29, виготовлену відділом у місті Маріуполі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, матеріали інвентарної справи на домоволодіння 142а по вулиці Панфілова в місті Маріуполі, суд дійшов наступного висновку.

Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Статтею 12 Земельного Кодексу України передбачено, що розпорядження землями територіальної громади віднесено до повноважень сільських, селищних, міських рад.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 23 березня 2001 року, посвідченого державним нотаріусом Четвертої Маріупольського державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 1-539, ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_11 житловий будинок № 29 з належними до нього прибудовами, що знаходиться у місті Маріуполі по провулку Поповича, на земельній ділянці Маріупольської міської ради (а.с.137).

Відповідно до частини першої статті 120 Земельного кодексу України в редакції 2001 року та частини першої статті 30 Земельного кодексу України, в редакції 1990 року, чинній на час виникнення спірних правовідносин, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Аналіз зазначених норм права дає підстави дійти висновку, що діє принцип цілісності об'єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. Тобто особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду має право на відповідну частину земельної ділянки на тих самих умовах, на яких воно належало попередньому власникові або користувачу, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15 та у постанові Верховного Суду від 05 червня 2018 року, справа № 445/297/17.

Щодо попередніх землекористувачів земельної ділянки домоволодіння № 29 по провулку Поповича в м. Маріуполі, судом встановлено наступне.

Відповідно до виписки із протоколу № 9 засідання виконкому Орджонікідзевського районної ради депутатів трудящих від 24 квітня 1954 року, в звязку з поданням письмової заяви від гр. ОСОБА_6 про відмову від частини земельної ділянки по провулку Тесленко № 29 (нова назва Поповича) площею 575 кв.м., земельну ділянку площею 175 кв.м. вилучено під вулицю, а 400 кв.м. передано ОСОБА_12 для будівництва житлового будинку по провулку Тесленко № 29 (а.с.67).

Згідно виписки із рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради народних депутатів від 03 квітня 1996 року за № 77/14 «Про вилучення та надання земельних ділянок громадянам України в приватну власність, постійне чи тимчасове користування», ОСОБА_7 надано у постійне користування додатково для обслуговування житлового будинку та господарських споруд земельну ділянку площею 160 кв.м по провулку Поповича № 29, та включено її в склад землекористування загальною площею 560 кв.м. (а.с.66). Дане рішення є чинним, та позивачем протягом тривалого часу не було оскаржено.

Відповідно до ст. 122 ЗК України, в редакції 1990 року, чинній на час винесення рішення Маріупольської міської ради від 03 квітня 1996 року за № 77/14, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Згідно акту про встановлення меж земельної ділянки від 24 грудня 1997 року, складеного представником Маріупольського міського управління земельних ресурсів та землекористувачем ОСОБА_7, встановлено в натурі межі земельної ділянки загальної площею 560 кв.м. по провулку Поповича № 29 в м. Маріуполі. Суміжними землекористувачами вказаної земельної ділянки є зокрема позивач ОСОБА_1, вулиця Панфілова, 142; ОСОБА_8, вулиця Панфілова, 142а, та ОСОБА_14, вулиця Панфілова, 144. З вказаними особами, як суміжними землекористувачами, узгоджено загальні межі вказаної земельної ділянки у зазначених розмірах, про що свідчить їх підпис у акті. (а.с.65).

Таким чином, як встановлено судом, станом на 24 грудня 1997 року ОСОБА_1, не заперечував проти узгодження меж земельної ділянки домоволодіння 29 по провулку Поповича в м. Маріуполі площею 560 кв.м., визначених на той момент власником будинку ОСОБА_7 і погоджувалася із цим близько 17 років.

Згідно ч.1 п. в) ст. 81 Земельного кодексу України в редакції 2001 року, чинній на час набуття відповідачем ОСОБА_2 права власності на спірну земельну ділянку, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 118 Земельного кодексу України в редакції 2001 року, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Відповідно до ч.1 ст. 79 Земельного кодексу України в редакції 2001 року, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

За ч.1, 3, 4, 7, 9,10 ст. 79-1 цього кодексу, формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Винесення в натурі (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

Земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування та державної реєстрації права власності на неї.

Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Для передачі у власність громадянці ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по провулку Поповича, 29 в м. Маріуполі, 28 вересня 2015 року розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості. (а.с. 128-151).

Підставою для виконання цих робіт були рішення Маріупольської міської ради від 26 лютого 2013 року № 6/26-3003, про дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості користувачам жилих будинків, господарчих будівель або споруд, право власності на які зареєстровано у встановленому законом порядку, в межах визначених генеральним планом технічного паспорту бюро технічної організації, для надання цих ділянок у власність та заява замовника ОСОБА_2К від 12 червня 2015 року № 144.

Для вирахування площі та визначення координат кутів повороту меж зазначеної земельної ділянки було виконано кадастрову зйомку, межі та площа земельної ділянки визначені по фактичному користуванню, згідно з матеріалами встановлення та узгодження меж землекористувача.

Під час розробки технічної документації встановлено, що загальна площа земельної ділянки складає 0,0549 га., земельна ділянка має кадастровий номер :01:022:0665 і межує з півночі з землями домоволодіння № 44 по вулиці Панфілова, зі сходу з землями домоволодіння № 142а по вулиці Панфілова, з півдня з землями домоволодіння № 142 по вулиці Панфілова, з заходу з землями Маріупольської міської ради.

Актом встановлення та узгодження меж землекористування від 15 червня 2015 року, встановлено межі земельної ділянки по провулку Поповича, 29 в м. Маріуполі, в натурі (на місцевості), фактична площа земельної ділянки складає 549 кв.м, суміжними землекористувачами є ОСОБА_15Ф, ОСОБА_16, та позивач ОСОБА_1 (а.с. 145).

З доповнення до вказаного акту від 06 липня 2015 року випливає, що суміжним користувачем даної земельної ділянки є представник садиби по вулиці Панфілова, 142, підпис якого відсутній у акті встановлення та узгодження меж земельної ділянки і не надано письмової відмови (пояснення). При зясуванні причин відсутності підпису встановлено, що межі сумісної земельної ділянки по вулиці Панфілова, 142 раніше не встановлювалися, правоустановлючий документ на суміжну земельну ділянку відсутній.

Межі земельної ділянки по провулку Поповича 29 встановлені по фактичному землекористуванню з урахуванням генплану Маріупольського бюро технічної інвентаризації. (а.с.146).

25 вересня 2015 року за заявою ОСОБА_2 проведено державну реєстрацію даної земельної ділянки в реєстрі Державного земельного кадастру, присвоєно кадастровий номер :01:022:0665, що підтверджено відповідним витягом. (а.с.59).

Як встановлено судом, матеріали технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по провулку Поповича, 29 в м. Маріуполі відповідають вимогам ст. 55 Закону «Про землеустрій».

Рішенням Маріупольської міської ради від 03 березня 2016 року за № 7/5-203, ОСОБА_2 передано у власність земельну ділянку площею 0,0549 га (кадастровий номер :01:022:0665) в Лівобережному районі мста по провулку Поповича, 29, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд який знаходиться у власності. (а.с.41-49).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав, 24 червня 2016 року, на підставі Рішенням Маріупольської міської ради від 03 березня 2016 року за № 7/5-203 та витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 25 вересня 2015 року, проведено державну реєстраціє права власності вказаної земельної ділянки за ОСОБА_2, загальна площа 0,0549 га. (а.с.64-65).

Отже, як встановлено судом відповідач ОСОБА_2 має право на земельну ділянки по провулку Поповича № 29 в м. Маріуполі площею 0,0549 га на тих самих умовах, на яких вона належала попереднім власникам та набула право власності на неї відповідно до вимог Земельного кодексу України в редакції 2001 року, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Як на підставу своїх вимог позивач посилався на відсутність його підпису в акті узгодження меж земельної ділянки відповідача.

Згідно зі статтею 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних та картографічних матеріалів.

Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Межі земельної ділянки в натурі закріплюються межовими знаками встановленого зразка. Межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам.

Таким чином, межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) визначаються не відповідно до акту узгодження та визначення меж, а згідно з наявними планово-картографічними матеріалами та матеріалами кадастрової зйомки.

Судовим розглядом встановлено, що межі земельної ділянки, визначені в кадастровому плані земельної ділянки кадастровий номер :01:022:0665 по провулку Поповича, 29 в м. Маріуполі, вказані згідно з планово-картографічними матеріалами та матеріалами кадастрової зйомки.

Таким чином, доводи позивача та його представника щодо не підписання позивачем акта узгодження меж земельної ділянки, що є підставою для визнання недійсним права власності на земельну ділянку, не заслуговують на увагу, оскільки дана обставина сама по собі не є підставою для визнання недійсним права власності на земельну ділянку внаслідок чого суд відхиляє твердження позивача в цій частині при вирішенні спору по суті.

Судом також встановлено, що позивач ОСОБА_1 успадкував після смерті ОСОБА_9 житловий будинок з належними до нього побудовами подвіря, що знаходиться у місті Маріуполі по вулиці Панфілова, 142, на земельній ділянці Маріупольської міської ради, який належить позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 травня 2000 року, зареєстрованого МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації за № 22796064, 04 квітня 2008 року.(а.с.11,12).

Як на підставу своїх вимог позивач посилався на те, що йому належить земельна ділянка площею 951 кв.м. на якій розташований належний йому житловий будинок по вулиці Панфілова, 142 в м. Маріуполя на тих самих підставах, на яких належав попереднім власникам.

Щодо попередніх землекористувачів земельної ділянки домоволодіння по вулиці Панфілова, 142 в м. Маріуполі, судом встановлено наступне.

Згідно генерального плану на домоволодіння, 142 по вулиці Панфілова від 10 листопада 1954 року, земельна ділянка на якій розташований вказаний житловий будинок складає 1976 кв.м., користувачем зазначений ОСОБА_6.(а.с.8)

Враховуючи, що матеріали інвентарної справи на домоволодіння позивача за № 142 по вулиці Панфілова в міста Маріуполі в БТІ м. Маріуполя відсутні, судом досліджено матеріали інвентарної справи суміжного землекористувача домоволодіння № 142а по вулиці Панфілова в м. Маріуполі, з яких встановлено наступне.

Відповідно до виписки засідання виконкому Орджонікідзевського районної ради депутатів трудящих міста Жданова від 21 квітня 1964 року, ОСОБА_8 та ОСОБА_1 дозволено будівництво спареного будинку по вулиці Панфілова № 142 на земельній ділянці загального користування площею 1600 кв.м. по типовому проекту управління головного архітектора міста з обовязковим пристроєм тротуару протягом 3-х місяців, від дня відводу земельної ділянки в натурі, огорожі та озеленення вулиці в межах ділянки. (інв. справа а.17, 24).

Згідно архівної довідки від 11 січня 1973 року, рішення виконкому Орджонікідзевського районної ради депутатів трудящих міста Жданова від 21 квітня 1964 року (протокол № 8) стосовно дозволу на будівництво частини спареного домоволодіння гр. ОСОБА_1 по вулиці Панфілова № 142 скасовано на підставі рішення виконкому Орджонікідзевського районної ради депутатів трудящих міста Жданова від 12 травня 1968 року (протоколу № 8) (інв. справа а.26).

Згідно виписки із протоколу № 2 засідання виконкому Орджонікідзевської ради депутатів трудящих міста Жданова від 24 січня 1973 року, домоволодіння по вулиці Панфілова № 142 складається із двох окремих будинків, що належать ОСОБА_6 та ОСОБА_8, на земельній ділянці загального користування 1406 кв.м. Після поділу двох домоволодінь вирішено, що домоволодіння з належними до нього побудовами подвіря, яке належить ОСОБА_17 залишити під № 142 по вулиці Панфілова з земельною ділянкою 951 кв.м. (інв. справа а.25).

Відповідно до генерального плану від 05 листопада 1979 року, домоволодіння № 142 по вулиці Панфілова міста Жданова, розташовано на земельній ділянці 951 кв.м. (а.с.12)

Згідно інформації, що міститься у листі відділу у місті Маріуполі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, відомості про надання у власність, користування та розробку технічної документації на земельну ділянку, розташовану за адресою: вулиця Панфілова,142 відсутні. (а.с.127)

Як зазначено судом, відповідно до ст. 22 земельного Кодексу України в редакції 1990 року, чинній на час набуття позивачем права власності на житловий будинок, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Статтею 23 Земельного Кодексу України в редакції 1990 року, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Як вбачається з матеріалів справи попереднім землекористувачем земельної ділянки, по вулиці Панфілова, 142, на якій розміщено житловий будинок належний позивачу, був ОСОБА_6.

Зі змісту свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 травня 2000 року, на підставі якого позивач набув право власності на вказаний будинок, випливає, що такий будинок розташований на земельній ділянці Маріупольської міської ради. При цьому, жодних відомостей про перехід права користування земельною ділянкою у свідоцтві не відображено, не містить воно і відомостей щодо розміру земельної ділянки та її ідентифікуючих ознак.

Аналіз досліджених судом доказів свідчить, що позивач ОСОБА_1, як і попередні власники будинку по вулиці Панфілова, 142 в місті Маріуполі, у передбаченому Земельним кодексом України порядку, право користування земельної ділянки площею 951 кв.м. не оформили, межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) не встановлювали.

Отже, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що спірна земельна ділянка площею 951 кв.м. перебувала чи перебуває у користуванні позивача, чи накладається на земельну ділянку відповідача.

Враховуючи те, що на момент прийняття Рішенням Маріупольської міської ради від 03 березня 2016 року за № 7/5-203, яким відповідачу ОСОБА_2 передано у власність земельну ділянку площею 0,0549 га по провулку Поповича, 29, позивач ОСОБА_1 не мав права користування земельною ділянкою площею 951 кв.м. по вулиці Панфілова. 142 в місті Маріуполі, так як на час набуття ним права власності на вказаний житловий будинок, попередніми їх власниками, право користування земельною ділянкою не було оформлено в установленому законом порядку, сам же позивач протягом тривалого часу з моменту набуття у власність житлового будинку у встановленому законом порядку не набув права користування земельною ділянкою, суд приходить до висновку про відсутність порушень будь-яких прав позивача внаслідок ухвалення рішення Маріупольської міської ради від 03 березня 2016 року за № 7/5-203.

Більш того, як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 11 серпня 2015 року та 01 березня 2016 року звертався до Маріупольської міської ради із заявами про проведення перевірки розмірів та меж земельної ділянки по вулиці Панфілова, 142 в м. Маріуполі, поновлення меж вказаної земельної ділянки, (а.с. 18, 20). Однак до цього, часу жодних дій, які б свідчили про оформлення ним права користування на земельну ділянку, ним не вчинено.

Окрім того, як на підставу набуття права користування земельною ділянкою площею 951 кв.м. по вулиці Панфілова, 142 в місті Маріуполі, позивач посилається також на відомості з державного Реєстру речових прав, де зазначено, що площа земельної ділянки на якій розташований належний йому на праві власності житловий будинок по вказаному адресу складає 951 кв.м.

Як вбачається з інформації з державного Реєстру прав власності на нерухоме майно, підставою реєстрації в державному реєстрі, був обєкт нерухомого майна, а саме будинок за адресою: Донецька область місто Маріуполь, вулиця Панфілова, 142, право власності на який у позивача ОСОБА_1 виникло на підставі свідоцтва про право на спадщину, 1-962 від 18 травня 2000 року, виданого Четвертою Маріупольською державною нотаріальною конторою. Будь-які відомості, які б свідчили про виникнення права власності (користування) позивача на земельну ділянку, в державному реєстрі відсутні.

З урахуванням наведених вище обставин, підстав для визнання недійсним права власності на земельну ділянку кадастровий номер №:01:022:0665, зареєстрованого в державному реєстрі речових прав власності на нерухоме майно 24 червня 2016 року за номером 15173244 на підставі рішення Маріупольської міської ради від 03.03.2016 року за № 7/5-203 та витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 25 вересня 2015 року судом не встановлено, а відповідно не встановлено протиправності дій відповідачки стосовно порушення прав щодо самовільного зайняття земельної ділянки із присадибної земельної ділянки домоволодіння № 142 по вулиці Панфілова в м. Маріуполі, внаслідок чого суд відмовляє у задоволенні цієї частини позовних вимог.

З урахуванням відмови у задоволенні позову в основній його частині вимог, суд не знаходить підстав для задоволення частини супутніх позовних вимог про витребування земельної ділянки розміром 27х 6 м. з незаконного володіння відповідачки шляхом переставлення суміжного паркану на 6 м. в сторону домоволодіння будинку № 29 по провулку Поповича, 29 у м. Маріуполі, які нерозривно повязані з вирішенням основних позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дій відповідачки стосовно порушення прав щодо самовільного зайняття земельної ділянки із присадибної земельної ділянки домоволодіння № 142 по вулиці Панфілова в м. Маріуполі протиправними, визнання свідоцтва про право власності на земельну ділянку кадастровий номер № :01:022:0665, зареєстроване в державному реєстрі прав 24.06.2016 року за номером запису 15173244, недійсним та витребування земельної ділянки розміром 27х 6 м. з незаконного володіння відповідачки шляхом переставлення суміжного паркану на 6 м. в сторону домоволодіння будинку № 29 по провулку Поповича, 29 у м. Маріуполі, третя особа: Маріупольська міська рада, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Орджонікідзевський районний суд м.Маріуполя протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_1, виданий Лівобережним РВ у м.Маріуполі ГУ ДМС України в Донецькій області 11.01.2017 року.

Представник позивача: ОСОБА_3, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт ВЕ № 123929, виданий Орджонікідзевським РВ Маріупольського УМВС України в Донецькій області 05.10.2001 року, ІПН НОМЕР_2.

Відповідач: ОСОБА_2, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, НОМЕР_3, виданий Жовтневим РВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області 10.07.1997 року, ІПН НОМЕР_4.

Представник відповідача: ОСОБА_4, адреса: Донецька область, м.Маріуполь, провулок Лівобережний, будинок 5.

Представник третьої особи Маріупольської міської ради, : ОСОБА_5, юридична адреса: Донецька область, м.Маріуполь, проспект Миру 70.

Повне рішення складено 21 грудня 2018 року.

Суддя Костромітіна О.О.