Постанова

Іменем України

12 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 363/1696/13-ц

провадження № 61-27281св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Курило В. П., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - міжрайонний прокурор з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в Київській області в інтересах держави, в особі Київського обласного управління лісового та мисливського господарства, державного підприємства «Вищедубечанське лісове господарство»,

відповідачі - Вишгородська міська рада Київської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

представники державного підприємства «Вищедубечанське лісове господарство» - Демидас ІгорМихайлович, Камишан Володимир Валерійович, Чигир Тетяна Федотівна, Горячек ЯнаОлексіївна, Кілічава Тетяна Михайлівна,

представник Вишгородської міської ради Київської області - Черепан Світлана Миколаївна,

представники ОСОБА_5 - ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 04 травня 2017 року в складі судді Купрієнка С. І. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 20 липня 2017 року в складі колегії суддів: Сержанюка А. С., Іванової І. В., Фінагєєва В. О.,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Вишгородського районного суду Київської області від 25 листопада 2013 року.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 25 листопада 2013 року визнано незаконним рішення тридцять першої сесії 5 скликання Вишгородської міської ради Київської області від 29 грудня 2009 року № 31/16 в частині надання у власність ОСОБА_4 земельної ділянки, площею 0,12 га, для ведення садівництва, що розташована в садовому товаристві «Дніпро-8».

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,1041 га, для ведення садівництва, серії НОМЕР_2, кадастровий номер НОМЕР_1, виданий на ім'я ОСОБА_4

У задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та повернення земельної ділянки відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 18 серпня 2014 року рішення Вишгородського районного суду Київської області від 25 листопада 2013 року в частині відмови у задоволенні позову скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,1041 га, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та повернуто зазначену земельну ділянку у власність держави.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Підставою перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами заявник указував лист Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства від 08 лютого 2017 року, згідно з яким було надано копію наказу Державного комітету лісового господарства України від 28 жовтня 2010 року, про те, що спірна земельна ділянка, яка вкрита зеленими насадженнями та розташована на території м. Вишгород, віднесена до категорії рекреаційно-оздоровчих лісів.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 04 травня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 20 липня 2017 року, у задоволенні поданої заяви ОСОБА_5 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції, з висновками якої погодився апеляційний суд, мотивована тим, що вказані заявником обставини не є нововиявленими у розумінні пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій).

У серпні 2017 року ОСОБА_5 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанцій і вирішити по суті питання заяви про перегляд судового рішення від 25 листопада 2013 року за нововиявленими обставинами.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані ухвали не відповідають засадам законності і обґрунтованості, постановлені з порушенням норм процесуального права та є помилковими.

У жовтні 2017 року перший заступник прокурора Київської області подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначено, що судові рішення є законними і обґрунтованими.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

18 травня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України ця справа передана до Касаційного цивільного суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень статті 361 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій), рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами. Вказана норма передбачає чітко підстави для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами, зокрема: істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

У пунктах 3, 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» роз'яснено, що нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (частина два статті 361 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій).

Тобто, нововиявленою може бути визнана лише та обставина, яка існувала в об'єктивній дійсності на момент ухвалення рішення, проте не була відома заявнику, а підставою перегляду є наявність обставини, що може істотно вплинути на вирішення справи.

Крім того, судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Аналіз зазначених норми дає підстави для висновку про те, що суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_5, оскільки обставина на яку посилається заявник, а саме - лист Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства від 08 лютого 2017 року, згідно з яким було надано копію наказу Державного комітету лісового господарства України від 28 жовтня 2010 року, про те, що спірна земельна ділянка, яка вкрита зеленими насадженнями та розташована на території м. Вишгород, віднесена до категорії рекреаційно-оздоровчих лісів, не є нововиявленою у розумінні пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій), а є новим доказом.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 389, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_5залишити без задоволення.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 04 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 20 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

В. П.Курило

М. Є.Червинська