Справа № 645/1898/18
Провадження № 2/645/1407/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2018 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м.Харкова у складі: Головуючого судді Шарка О.П. секретаря судових засідань - ОСОБА_1 розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Миколаївни до ОСОБА_3 про стягнення пені та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Корабельний відділ державного виконавчої служби міста ОСОБА_4 територіального управління юстиції у Миколаївській області про встановлення факту сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просить суд стягнути пеню за прострочення сплати аліментів за період з 01 січня 2014 року по 28лютого 2018 року у сумі 240149 грн. 98 коп.

В обґрунтування позову зазначила, що 11 листопада 2011 року вона уклала шлюб з відповідачем по справі, який вони зареєстрували у відділі державної реєстрації актів цивільного стану міського управління юстиції у м. Миколаїв, який було розірвано 23 лютого 2016 року. Від шлюбу сторони мають неповнолютню доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка після розірвання шлюбу залишилася проживати з позивачем. На підставі рішення Артемівського районного суду м. Луганська від 24 січня 2014р. відповідач зобовязаний виплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 03 грудня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Корабельним відділом державної виконавчої служби Миколаївського управління юстиції біло відкрито виконавче впровадження ВП№43327631 від 15/05/2014 про що було повідомлено ОСОБА_3 листом №10705/В-2 від 15.05.2014. відповідач в свою чергу ігнорує рішення суду та не сплачує аліменти на утримання дитини, які йому було визначено судом. Внаслідок невиконання відповідачем рішення суду за ним утворилася заборгованість по виплаті аліментів на утримання дитини у сумі 30232 грн. 13 коп. За розрахунком позивача за період з 1 січня 2014 по 28 лютого 2018 року сума неустойки складає 240149 грн. 98 коп.

ОСОБА_3 в свою чергу звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа Корабельний відділ державного виконавчої служби міста ОСОБА_4 територіального управління юстиції у Миколаївській області, в якому просить суд визнати факт сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, про встановлення факту сплати аліментів у розмірі 29293 грн. 12 коп. за період з 03.12.2013 року по вересень 2017 року.

В обґрунтування позову зазначив, що протягом 2014-2017 років він частково сплачував аліменти на користь відповідачки на утримання дитини. Так, ним за період з 03.12.2013 року по серпень 2017 року було сплачено відповідачці аліменти на утримання дитини в розмірі 29 293,13 грн., які він перераховував на платіжну банківську картку через банкомат (за виключенням однієї розписки, написаної власноруч відповідачкою). Саме такий спосіб отримання аліментів був запропонований відповідачкою та вона надала йому реквізити своєї платіжної банківської картки, він незаперечував саме проти такого розрахунку. Перерахування грошових коштів через банкомат з метою поповнення карткового рахунку не передбачає можливості зазначення в квитанції призначення платежу. Та цьому він в свій час значення не придав та в виконавчій службі йому також необхідності зазначення призначення платежу ніхто не розяснював. Протягом 2014 - 2017 років він приносив до Корабельного відділу ДВС м. Миколаєва квитанції про сплаті аліментів та передавав їх державному виконавцю в рахунок сплати аліментів, які приєднувалися до виконавчого провадження. Згідно наданої відповідачці довідки Корабельним відділом ДВС м. Миколаєва.01.09.2017 року борг по сплаті аліментів становить 17791,12 грн. Лише в жовтні 2017 року державний виконавець Корнієнко В.А., яка стала займатися виконавчим провадженням відносно нього, розяснила йому про необхідність зазначення призначення платежу в платіжних документах. Так, в жовтні 2017 року ним повністю сплачена заборгованість по аліментам на утримання дитини в сумі 21001.12 грн. з врахуванням раніше виплачених сум шляхом поштового відправлення з зазначенням призначення платежу. На 01.11.2017 року він не мав заборгованості перед відповідачкою по сплаті аліментів на утримання дитини. В листопаді 2017 року відповідачка звернулася з листом до ДВС з заявою про те, що всі кошти, сплачені ним в період з 03.12.2012 року по вересень 2017 року, на її думку, не є аліментами. Перераховані ним грошові кошти вона сприймає, «як подарунки, грошове забезпечення мого спілкування з дитиною». Мотивуючи тим, що в переказах не зазначено призначення платежу - аліменти. Але таке твердження є безпідставним. Майже три роки ним перераховувалися кошти на утримання дитини і відповідачка не висловила жодної претензії. Крім зазначених коштів він дарував дочці подарунки, двічі сплачував відпочинок дочки в Карпатах, а також відпочинок на морі, але не за рахунок аліментів. Також, в розписці, яку написала відповідачка, він надав кошти в розмірі 2000 грн. на «потреби доньки». Та відповідачка заперечує, що це саме аліменти. Позивач ОСОБА_2 у судовому засіданні вимоги своєї позовної заяви підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. Надала суду пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. У задоволенні позову ОСОБА_3 просила відмовити у повному обсязі, вважаючи його необґрунтованим і безпідставним.

ОСОБА_3 у ході судового розгляду позовні вимоги ОСОБА_2 не визнав, зазначивши, що у нього відсутня заборгованість по аліментам, свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити.

Представник третьої особи - Корабельний відділ державного виконавчої служби міста ОСОБА_4 у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися заздалегідь на належним чином, надали суду заяву з проханням розглянути справу у їх відсутність на підставі наявних у справі доказів..

Суд, вислухавши учасників процесу та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені по аліментам, а також відмовити у позовоних вимогах з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що з 11 листопада 2011 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 11 лютого 2016 року (справа №488/4656/15).

Рішенням Артемівського районного суду м. Луганська від 24 січня 2014 року відповідач зобовязаний виплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 03 грудня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття.

На виконання зазначеного рішення Корабельним відділом державної виконавчої служби Миколаївського управління юстиції біло відкрито виконавче впровадження ВП№43327631 від 15/05/2014

Як вбачається з заяви третьої особи розрахунку заборгованості, неодноразово змінювався з початку зазначено,що заборгованість становить 17791,12 гривень потім вказано що була сплата відповідачем 21001,12 гривень. Однак отримавши заяву позивача з поясненнями щодо коштів які було отримано, державний виконавець повторно скаладає розрахунок заборгованості без врахування суми 29293,13 гривень.

Та при цьому розяснює сторонам,що всі спори з приводу розміру заборгованості вирішуються у судовому порядку. Однак позивач звертаючись до суду вказує суму заборгованості по аліментах з власних міркувань, не беручи до уваги отримані кошти від відповідача як аліменти.

Статтею 180 СК України встановлено обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обовязку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно із ч. 1 ст. 187 цього Кодексу один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій

Відповідно до ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками.

ОСОБА_3 надав суду копії квитанцій та чеків, з яких вбачається, що ним здійснювалися перекази на адресу ОСОБА_2, як зазначає ОСОБА_3 він був переконаний, що ці кошти, є сплатою аліментів.

Таким чином, виходячи зі змісту норм ст. 196 СК України суд, відповідно до вимог ст.80 ЦПК України, повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки.

У постанові Верховного суду України від 11.09.2013 у справі № 6-81цс13, реєстр № 33609035 Верховний суд України дійшов правового висновку про те, що оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів, та визначивши її загальну суму.

Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права.

Згідно з положеннями ч.3 ст. 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Судом не вбачається вина ОСОБА_3 у виникненні заборгованості по аліментам, у зв'язку з чим суд не вбачає підстав для стягнення з ОСОБА_3 пені по аліментам.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обставини, на які посилається позивач ОСОБА_2 в обґрунтування своїх позовних вимог, не доведені в судовому засіданні належними та допустимими доказами.

За таких обставин суд приходить до висновку, що права позивача не були порушені відповідачем, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_3 суд зазначає наступне.

Порядок стягнення аліментів на утримання дітей визначається законом - ст. 79-91, 194-197 СК України та статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження».

У разі неможливості стягнення аліментів із заробітної плати чи інших доходів боржника протягом трьох місяців підряд, якщо боржник не працює і не одержує доходів, стягнення звертається на майно боржника.

Розмір заборгованості по аліментах визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення виходячи з фактичного заробітку (доходів), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилося, або одержуваного ним на момент визначення заборгованості у твердій грошовій сумі або у відсотковому відношенні. Якщо боржник в цей період не працював, заборгованість визначається виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості. Державний виконавець у разі надходження виконавчого документа повинен підрахувати розмір заборгованості по аліментах і повідомити про нього стягувача і боржника.

Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику: у разі якщо виконавчий документ уперше надійшов для виконання; за заявою сторін виконавчого провадження; у разі надсилання постанови до адміністрації підприємства, установи, організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця для проведення відрахування із заробітної плати (доходів), пенсії та стипендії боржника; у разі закінчення виконавчого провадження у зв'язку з надходженням виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; за власною ініціативою; в інших передбачених законом випадках.

Спір щодо розміру заборгованості (не спір про стягнення заборгованості) із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом (ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до розділу VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи (ст. 447 ЦПК).

Якщо за виконавчим листом, пред'явленим до виконання, аліменти не стягувались у зв'язку з розшуком платника аліментів, вони мають бути сплачені за весь минулий час.

Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття. ( ч.2, 4 ст.194 СК України).

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а в разі спору - судом (ч.4 ст. 195 СК України).

Виходячи зі змісту вищенаведених законодавчих норм, спір щодо розміру заборгованості за аліментами виникає між стороною виконавчого провадження (стягувачем та/чи боржником) і державним виконавцем, до компетенції якого законодавець відніс обчислення розміру заборгованості за аліментами.

Стягнення заборгованості за аліментами за рішенням суду сімейне законодавство (ч.3 ст. 194 СК України) передбачає лише у випадку відрахування аліментів на дитину за ініціативою платника (ст. 187 СК України).

У даному випадку стягнення аліментів на утримання дитини відбувалося за рішенням суду.

В рамках даної справи заявлені вимоги про встановлення факту сплати аліментів. Дії державного виконавця, пов'язані із обчисленням розміру заборгованості із сплати аліментів та складенням відповідного розрахунку, в рамках даної справи не оскаржені.

За таких обставин, правові підстави для задоволення цієї частини позовних вимог відсутні.

Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується вимогами ст.141 ЦПК України, відповідно до якої у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача та оскільки в даній категорії справ позивачі звільнені від сплати судового збору, він компенсуються за рахунок держави.

На підставі ст.ст. 180, 187, 196 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст.ст.13, 16 ЦК України, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення пені по аліментам відмовити у повному обсязі.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Корабельний відділ державного виконавчої служби міста ОСОБА_4 територіального управління юстиції у Миколаївській області про встановлення факту сплати аліментів відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до апеляційного суду Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційного скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Надруковано в нарадчій кімнаті.

Повний текст рішення виготовлено 20 грудня 2018 року

Головуючий-суддя: