ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2018 роу м. Чернівці

Справа № 727/7798/18

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І. М.

суддів: Одинака О.О., Яремка В.В.

секретар: Скрипка С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03 вересня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, головуючий у І-й інстанції - Слободян Г.М.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 у липні 2018 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягуваних аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що з відповідачем перебуває у шлюбі, зареєстрованому 13 серпня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, за актовим записом № 1281. Від шлюбу є син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з нею.

Зазначала, що відповідач матеріальну допомогу на утримання та виховання дитини не надає, тому просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/2 частки з усіх видів заробітку, яка не може бути меншою, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно та до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 03 вересня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 в розмірі 1/2 частки з усіх видів заробітку ОСОБА_1 щомісячно, починаючи з 26 липня 2018 року, але не менше ніж 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення ОСОБА_3 повноліття.

Допущено негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах сум платежів за один місяць, згідно ст. 430 ч.1 п.1 ЦПК України.

____________________________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/822/248/18 Категорія:50 Доповідач Литвинюк І.М.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

На зазначене рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі просить змінити рішення суду першої інстанції в частині розміру частки його заробітку, а саме, стягнути з нього аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку, але не менше ніж 50 % мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення сином повноліття.

Вважає, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального права. Визначаючи розмір аліментів, судом першої інстанції не враховано його матеріальне становища. Заяву про визнання позову ним написано помилково, оскільки він згідний сплачувати аліменти, однак у зв'язку з відсутністю юридичної освіти не розумів правовий зміст даної заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

За змістом ч.ч. 4, 6 ст. 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ (справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб); справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (ч. 4 ст. 274 ЦПК), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За вимогами ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є працездатною особою, а також, що позивач разом із відповідачем повинні забезпечити дитині рівень життя, необхідний і достатній для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Однак повністю з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте повністю таким вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебувають у шлюбі з 13 серпня 2014 року, зареєстрованому відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, за актовим записом №1281.

Від шлюбу у сторін є син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якого в свідоцтві про народження зазначено відповідача ОСОБА_1

Задовольняючи позов про стягнення аліментів на дитину у розмірі 1/2 частки з усіх видів заробітку відповідача, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є працездатним, позивач і відповідач повинні забезпечити дитині рівень життя, необхідний і достатній для її нормального розвитку та виходячи з рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини.

Однак з с таким висновком погодить не можна, оскільки визначаючи такий розмір аліментів на утримання дітей, суд не врахував всі обставини справи та не надав оцінку матеріальному становищу платника аліментів і те, що відповідач не спроможний сплачувати аліменти у визначеному розмірі з наступних підстав.

Відповідно до ст.18, ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Частинами 2, 3 ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Частиною 2 ст.150 СК України визначено, що батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Адаптуючи названі міжнародні норми до законодавства України, в Конституції України та ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ст.141 СК України та зазначеної Конвенції з прав дитини, батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі між собою, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів своєї дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 12, ч.ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обов'язок по доведенню обставин покладається на сторони.

В матеріалах справи відсутні докази про можливість відповідачем сплачувати аліменти у визначеному розмірі.

Відповідно до вимог статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», прожитковий мінімум у 2018 році для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2018 року встановлено у розмірі 1 860 грн з подальшим його зростанням: з 1 липня - 1 944 грн, з 1 грудня - 2 027 грн.

Враховуючи обставини справи, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що з урахуванням матеріального становища він не має можливості виплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1/2 частки з усіх видів заробітку, апеляційний суд вважає, що слід зменшити розмір стягнення аліментів до 1/4 частки з усіх видів заробітку, але не менше ніж 50 % мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційний суд вважає, що оскільки при ухваленні рішення суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, допустив порушення норм процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права при визначенні розміру стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини на користь позивача, рішення суду першої інстанції слід змінити.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині розміру стягуваних аліментів слід змінити.

За правилами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 5 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідачем за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 1 057,20 грн.

Також судом першої інстанції з відповідача стягнуто на користь держави 704,80 грн.

Відповідно до ч. 10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов'язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов'язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи, що апеляційну скаргу задоволено та рішення суду змінено, необхідно розподілити судові витрати.

З огляду на викладене, судовий збір у розмірі 704,80 грн слід компенсувати ОСОБА_1 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03 вересня 2018 року в частині розміру стягнутих аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на утримання на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Судові витрати ОСОБА_1 у сумі 704 гривні 80 копійок компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий І. М. Литвинюк

Судді: О.О. Одинак

В.В. Яремко