Справа № 361/5860/16-ц Головуючий у І інстанції Дутчак І. М.
Провадження № 22-ц/780/1344/18 Доповідач у 2 інстанції Березовенко Р. В.
Категорія 26 15.05.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 травня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Олійника В.І., Лівінського С.В.,
з участю секретаряТопольського В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2017 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Банк Форвард» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2016 року публічне акціонерне товариство "Банк Форвард" звернулося до суду з вказаним позовом, у якому просило стягнути на його користь із ОСОБА_5 заборгованість за договором про надання та використання платіжної картки НОМЕР_1 від 27 лютого 2012 року в розмірі 20528 грн. 14 коп., посилаючись на те, що відповідач не виконує своїх зобов'язань за вказаним договором, укладеним ним із Публічним акціонерним товариство "Банк Руский Стандарт", правонаступником якого є позивач ПАТ "Банк Форвард", у зв'язку з чим станом на 29 вересня 2016 року відповідач має перед Банком заборгованість на загальну суму 20528 грн. 14 коп., з яких: 19744 грн. 81 коп. - заборгованість за кредитом, 731 грн. 31 коп. - заборгованість по процентам, 52 грн. 02 коп. - три проценти річних від простроченої суми.

Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2017 року позов ПАТ "Банк Форвард" задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ "Банк Форвард" заборгованість за договором про надання та використання платіжної картки НОМЕР_1 від 27 лютого 2012 року в розмірі 20528 (двадцять тисяч п'ятсот двадцять вісім) грн. 14 коп., з яких: 19744 грн. 81 коп. - заборгованість за кредитом, 731 грн. 31 коп. - заборгованість по процентам, 52 грн. 02 коп. - три проценти річних від простроченої суми; та судовий збір у розмірі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням відповідач ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

При цьому зазначає, що дізнався про ухвалене заочне рішення суду лише у жовтні 2017 року у виконавчій службі, після чого звернувся до суду за отриманням його копії. Наголошує, що його, як відповідача у справі, не викликали в судові засідання, що він жодного разу не отримував судових повісток і не розписувався за них. Крім того, вважає, що судом не враховано вимоги ст. 257 ЦК України та не застосовано строк позовної давності три роки, як загальний строк, і в один рік про стягнення неустойки (штрафу, пені).

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження відповідачу було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

17 квітня 2018 року до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу від ПАТ «Банк Форвард».

У відзиві позивач просить апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, заочне рішення та ухвалу - без змін, оскільки заборгованість перед банком відповідачем в добровільному порядку не була погашена і складала 20476, 12 грн. Відповідно до п. 8 Заяви, відповідач зобов'язувався у випадку отримання кредитів в рамках Договору про картку погасити такий кредит відповідно до Умов по карткам, а також сплатити банку відсотки за користування кредитом та інші платежі, передбачені діючими в Банку Тарифами. У Заключному Рахунку-виписці вимога погасити заборгованість за Договором про картку становила 20476, 12 грн. Також, відповідачу були належно вручені судові повістки 02 грудня 2016 року, 19 січня та 06 березня 2017 року рекомендованими листами з повідомленням за адресою проживання відповідача: АДРЕСА_1. Вважає, що при розгляді справи, місцевим судом дотримані вимоги норм матеріального та процесуального права, повно, всебічно з'ясовано докази та обставини у справі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 04 серпня 2011 року відповідач ОСОБА_5 звернувся до ПАТ "Банк Руский Стандарт", правонаступником якого є ПАТ "Банк Форвард", із заявою № 90940400 про укладення договору про надання та використання платіжної картки.

27 лютого 2012 року Банк акцептував (прийняв) пропозицію (оферту), викладену у заяві ОСОБА_5, та уклав з відповідачем договір про надання та використання платіжної картки НОМЕР_1, на підставі якого Банк відкрив відповідачу поточний рахунок НОМЕР_2, випустив на його ім'я платіжну картку, встановив кредитний ліміт у розмірі 10000 грн., який у подальшому збільшено до 20000 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 45 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Строк дії договору 2 роки.

У подальшому ОСОБА_5 за договором НОМЕР_1 від 27 лютого 2012 року було емітовано (випущено) банківську платіжну картку НОМЕР_3, строком дії картки по лютий 2014 року, включно, доставку картки здійснено з використанням поштового зв'язку.

09 грудня 2013 року Банк здійснив перевипуск картки НОМЕР_4 строком дії по грудень 2015 року, включно, яку ОСОБА_5 отримав за допомогою поштової розсилки.

Банк свої зобов'язання за договором про надання та використання платіжної картки від 27 лютого 2012 року виконав. Проте, у порушення вимог закону і умов договору відповідач ОСОБА_5 погашення заборгованості за кредитом не здійснює, проценти за його користування та інші витрати Банку не сплачує.

За змістом п. 4.1 Умов надання та обслуговування платіжних карток ПАТ "Банк Руский Стандарт", які є невід'ємною частиною договору про надання та використання платіжної картки НОМЕР_1 від 27 лютого 2012 року, заборгованість Клієнта перед Банком виникає у результаті: надання Банком Клієнту кредиту; нарахування Банком процентів, що належать до сплати Клієнтом за користування кредитом; нарахування Банком плат і комісійних винагород, що належать до сплати Клієнтом; виникнення інших грошових зобов'язань Клієнта перед Банком, визначених цим договором.

Згідно із п. 4.18 вказаних Умов надання та обслуговування платіжних карток з метою погашення Клієнтом заборгованості Банк виставляє Клієнту заключний рахунок-виписку. Погашення заборгованості повинно бути здійснено Клієнтом у строк не пізніше 30 календарних днів від дня виставлення заключного рахунку-виписки. Днем виставлення Банком Клієнту заключного рахунку-виписки є день його формування і направлення Клієнту.

Із виписки по особовим рахункам (а. с. 161) вбачається, що 27 березня 2015 року ОСОБА_5 здійснив останню операцію з використанням банківської платіжної картки, яку йому видано Банком за договором від 27 лютого 2012 року, поповнивши рахунок цієї картки на суму 2400 грн., чим здійснив повернення частини кредитних коштів.

Відповідно до п. 8.9 Умов надання та обслуговування платіжних карток Банк має право стягувати з Клієнта проценти за користування кредитом, комісійні винагороди, а також інші платежі, передбачені цим договором, у будь-який момент часу вимагати від Клієнта погашення заборгованості шляхом виставлення Клієнту заключного рахунку-виписки.

Згідно із п. п. 8.16 Умов надання та обслуговування платіжних карток Банк має право на власний розсуд визначити момент витребування кредиту і вимагати погашення Клієнтом заборгованості в повному обсязі, сформувавши й направивши Клієнтові заключний рахунок-виписку, у тому числі, у випадку невиконання Клієнтом своїх зобов'язань, передбачених даними Умовами, а також при припиненні дії картки.

Сума, вказана в заключному рахунку-виписці, є повною сумою заборгованості на дату його виставлення Клієнту. Погашення заборгованості на підставі виставленого Банком Клієнту заключного рахунку-виписки проводиться шляхом розміщення Клієнтом на рахунку грошових коштів в обсязі, достатньому для погашення заборгованості (п. п. 4.19, 4.21 Умов по карткам).

26 липня 2015 року та повторно 28 липня 2016 року Банк направляв на адресу боржника ОСОБА_5 заключний рахунок-виписку з вимогою погасити заборгованість за договором у розмірі 20476 грн. 12 коп.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_5 не виконує своїх зобов'язань за договором про надання та використання платіжної картки НОМЕР_1 від 27 лютого 2012 року, тому позов ПАТ "Банк Форвард" є обґрунтованим, і з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за цим договором у розмірі 20528 грн. 14 коп. у межах заявлених вимог та наданих позивачем доказів.

Також відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача стягнено сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 1378 грн.

Висновки суду першої інстанції викладені в рішенні, на думку колегії суддів, відповідають вимогам закону та обставинам справи, виходячи з наступного.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За змістом ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Із розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 29 вересня 2016 року внаслідок невиконання ОСОБА_5 своїх зобов'язань за договором про надання та використання платіжної картки НОМЕР_1 від 27 лютого 2012 року відповідач має перед ПАТ "Банк Форвард" заборгованість за цим договором на загальну суму 20528 грн. 14 коп., з яких: 19744 грн. 81 коп. - заборгованість за кредитом, 731 грн. 31 коп. - заборгованість по процентам, 52 грн. 02 коп. - три проценти річних від простроченої суми.

За таких обставин, переглянувши справу, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, ухвалив законне та обгрунтоване рішення про задоволення позову, яке підлягає залишенню без змін, оскільки не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги щодо безпідставного незастосування судом строків позовної давності, то вони колегією суддів розцінюються критично і до уваги не приймаються, виходячи з наступного.

За змістом частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем така заява до суду першої інстанції не подавалася.

Щодо заяви відповідача, зазначеної ним в апеляційній скарзі, то вона не може бути задоволена судом апеляційної інстанції, оскільки суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції. Той факт, що сторона не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції у випадках, передбачених законом може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а не для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування позовної давності.

Оскільки стаття 267 ЦК України є нормою матеріального права суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування строків позовної давності.

Вказана правова позиція викладена Веховним Судом України в постанові від 30 вересня 2015 року (справа № 6-780цс15).

Крім того, не заслуговують на увагу колегії суддів і доводи апелянта стосовно невірного розрахунку заборгованості, оскільки жодного належного та допустимого доказу на підтвердження своїх заперечень відповідачем надано не було, а тому вони є необгрунтованими та безпідставними.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: С.В.Лівінський

В.І. Олійник