печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2018 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Остапчук Т.В.,

при секретарі Медведєва М.Г.

за участю представника відповідача Короєда С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Центральної поліклініки Міністерства внутрішніх справ України про зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Центральної поліклініки Міністерства внутрішніх справ України про зобов'язання вчинити дії, посилаючись на самоправне , незаконне встановлення діагнозу на туберкульоз без висновку протитуберкульозного закладу в порушення інструкції МОЗ України. Вказує на те що хворіє на активний туберкульоз , в 2008р. проходив стаціонарне лікування в інституті фтизіатрії, проживає в багатодітній сім»ї з 6 осіб. Згідно довідки Центральної поліклініки МВС України від 06 листопада 2009 року № 55/3-674 станом на 06 листопада 2009 року позивача було знято з квартирної черги. Тому просить визнати незаконним самоправно встановлений діагноз на туберкульоз , не підтверджений протитуберкульозним закладном, який було подано до МВС України при № 55/3-674 віл 6.11.2009р. для зняття з квартирної черги. Зобов»язати спростувати незаконно встановлений діагноз позивачу , подати до МВС України повідомлення про допущену помилку при встановленні діагнозу , врахувавши те що туберкульоз у позивача не був вилікуваний, а в дійсності протікав в скритій формі і додатково пошкодив органи дихання для поновлення черговості від 15.10.2008р. Просив розглядати справу в відсутність.

Представник відповідача проти позову заперечував, вважав необгрунтованим, безпідставним , вказував що позивачем пропущений строк позовної давності .Позивач просить визнати незаконним та скасування повідомлення Відповідача від 06.11.2009 р. № 55/3-674 про зняття з квартирної черги Позивача, яке начебто було подано Відповідачем до МВС України та Центральної житлової комісії МВС України. Відповідно до консультаційного висновку від 13.01.2009р. , Позивачу був встановлений діагноз вогнищевий, фаза ущільнення, що відповідно до Розділу VII «Наслідки туберкульозу (В90)» Глави А Інструкції про клінічну класифікацію туберкульозу та її застосування, затверджене Наказом М3 України № 385 від 09.06.2006 р., відноситься до поняття «Залишкові зміни після вилікуваного туберкульозу легень» категорії «Наслідки туберкульозу» (В90). Позивачем не заявляється клопотання про призначення експертизи у справі, що є обов'язковим для визначення наявності відповідної хвороби у Позивача, а тише робиться самостійний висновок Позивача про наявність в нього хвороби (туберкульозу).

Питання правомірності довідки Центральної поліклініки МВС України від 06 листопада 2009 року № 55/3-674, що оскаржується Позивачем у своїй позовній заяві вже було предметом судового розгляду по справі № 826/11347/14.

Суд , заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, приходить до слідую чого.

В позовній заяві позивач посилається , що порушенням його прав сталося внаслідок видачі довідки Центральної поліклініки МВС України від 06.11.2009 №55/3-674.

У своїй позовній заяві Позивач стверджує, що в нього до цього часу є «активний ту6еркульоз з виділенням туберкульозної палички» (абз. 2 стор. 1, абз. 4 стор 3, абз. 5 втор. 5 позовної заяви) та посилається на ряд консультативних висновків та положення Інструкції про клінічну класифікацію туберкульозу та її застосування, затверджене Наказом МЗ України № 385 від 09.06.2006 р. Також зазначає: «Як оказалось в подальшому, активний туберкульоз з виділенням туберкульозної палички не був остаточно вилікуваний і продовжував розрушать легені та інші органи, що підтверджено томографічним дослідженням від 26.10.2017 р. № ДОК- 041719 в висновком Інституту фізіатрії та пульмонології від 15.11.2017 р. № 15951: «Залишкові зміни після перенесеного туберкульозу обох легень у вигляді пневмофіброзу з групами щильних вогнищ».

В висновках на які посилається Позивач визначено, що залишкові зміни в нього діагностовано саме після перенесеного туберкульозу.

Відповідно до Інструкції на положення якої посилається Позивач визначено, що до наслідків туберкульозу відноситься саме залишкові зміни після вилікуваного туберкульозу легень: фіброзні, фіброзно-вогнищеві, бульозно-дистрофічні, кальцинати в легенях і лімфатичних вузлах, плевро пневмосклероз, цироз, наслідки хірургічного втручання тощо (Розділ VII «Наслідки туберкульозу (В90)» Глави А Інструкції).

Представник відповідача вказував , що консультативні висновки надані Позивачем й відповідні положення Інструкції визначають, що туберкульоз у Позивача вилікуваний, але Позивач не маючи відповідної профільної освіти (медичної) та кваліфікації на діагностування туберкульозу самостійно робить висновок про наявності в нього активного туберкульозу відкритої форми.

Згідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і

заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 105 ЦПК України, призначення експертизи судом є обов'язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити характер і ступінь ушкодження здоров'я.

Відповідно до ст. 13ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

2. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

3. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Позивачем не заявлялося клопотання про призначення експертизи у справі, що є обов'язковим для визначення наявності відповідної хвороби у Позивача, а тише робиться самостійний висновок про наявність в нього хвороби (туберкульозу) та є лише припущенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Таким чином, Позивач жодним чином не спростовує належними та допустимими доказами діагноз, визначений в довідці від 06.11.2009 р. № 55/3-674, та не взагалі не надає жодних доказів наявності в нього захворювання на «активний туберкульоз».

Судом встановлено , що питання правомірності довідки Центральної поліклініки МВС України від 06 листопада 2009 року № 55/3-674, що оскаржується Позивачем у даному позові вже було предметом судового розгляду, а саме по справі № 826/11347/14.

Відповідно у Постанові Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 жовтня 2014 року по справі № 826/11347/14, що залишена без змін Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27.01.2016 року визначено:

«Згідно довідки Центральної поліклініки МВС України від 06 листопада 2009 року № 55/3-674 станом на 06 листопада 2009 року пацієнт перебував під наглядом фтизіатра ЦП МВС України з діагнозом залишкові зміни у вигляді пневмофіброзу та кальцинатів у верхній частці правої легені після клінічного вилікування інфільтративного туберкульозу; даних за активний туберкульоз та показань для надання «медичного висновку згідно наказу МОЗ УРСР № 52 від 08 лютого 1985 року відсутні.»

Також було встановлено , що позивач неодноразово звертався до МВС України із заявами про постановку на квартирний облік і надання йому житла в першу чергу по списку хворих на активний туберкульоз з виділенням туберкульозної палички, проте, листами МВС України останньому повідомлялось, що при наявності відповідного медичного висновку про захворювання активними формами туберкульозу всіх органів і систем з виділенням туберкульозної палички позивача буде поновлено у вказаному обліку.

В Ухвалі суду від 27.01.2016р. вказувалось , що Позивач станом на момент розгляду справи № 826/11347/14 у суді обліковувався у списку громадян (першочерговиків), що перебувають на квартирному обліку за станом здоров'я, зокрема, як учасник війни. Разом з тим, жодних медичних висновків та/або довідок про захворювання активними формами туберкульозу всіх органів і систем з виділенням туберкульозної палички останнім не надано. Також і не надано доказів звернення позивача до МВС України із заявами про постановлення останнього на квартирний облік по списку хворих на активний туберкульоз з виділенням туберкульозної палички із доданням медичного висновку».

Таким чином, питання наявності у Позивача «захворювання активними формами туберкульозу всіх органів і систем з виділенням туберкульозної палички» вжедосліджувалося судом в адміністративній справі та судом було визначено факт недоведеності наявності у Позивача відповідного захворювання.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо я

кої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Верховний суд у складі об'єднаної Палати Касаційного цивільного суду у своїй Постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц визначив:

«Преюдиціальність - обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини».

Таким чином, факт відсутності в Позивача відповідного захворювання станом на 2009 та 2014 роки вже досліджувалися та встановлений Окружним адміністративним судом м. Києва, Постанова від 06 жовтня 2014 року по справі № 826/11347/14 якого має преюдиціальність для цієї справи , а отже повторно даний факт встановлюватися не може.

Більш того, як випливає із вказаного вище, наявність у Позивача діагнозу залишкові зміни у вигляді пневмофіброзу та кальцинатів у верхній частці правої легені після клінічного вилікування інфільтративного туберкульозу (відповідно до довідки Позивача) досліджувалося Окружним адміністративним судом м. Києва при розгляді справи від 06 листопада 2009 року № 55/3-674, та з огляду на той факт, що аналогічні діагнози містяться й у консультативних висновках , які додані Позивачем до позовної заяви та на які останній посилається .

Щодо тверджень Позивача про видачу Відповідачем довідки від 06 листопада 2009 року № 55/3-674 без відповідного консультаційного висновку

протитуберкульозного диспансеру встановлено.

Станом на 06 листопада 2009 року у Відповідача в наявності був консультаційний висновок від 13.01.2009 року, виданий Інститутом фтизіатрії і пульмонології ім. Ф.Г. Яновського (а.с.102)

Відповідно до вказаного вище консультаційного висновку, Позивачу був встановлений діагноз вогнищевий, фаза ущільнення, що відповідно до Розділу VII «Наслідки туберкульозу (В90)» Глави А Інструкції про клінічну класифікацію туберкульозу та її застосування, затверджене Наказом М3 України № 385 від 09.06.2006 р., відноситься до поняття «Залишкові зміни після вилікуваного туберкульозу легень» категорії «Наслідки туберкульозу» (В90).

Таким чином, твердження Позивача щодо безпідставності довідки від 06 листопада 2009 року№ 55/3-674 спростовуються консультаційним висновком від 13.01.2009 року, виданим спеціалізованою установою - Інституту фтизіатрії і пульмонології ім. Ф.Г. Яновського . На висновки якого, Позивач посилається у своїй позовній заяві.

Відповідно о ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Довідка із діагнозом, який був визначений для Позивача, не створює жодних правових наслідків для Позивача, а лише відображає та підтверджує, зроблені на підставі аналізу діагностичних та маніпулятивних заходів, кваліфікованим суб'єктом - відповідним спеціалістом в сфері охорони здоров'я - висновки щодо стан здоров'я та перебігу тієї чи іншої хвороби у пацієнта.

Фактично у вимогах, визначених у позовній заяві, Позивач намагається у судовому порядку зобов'язати Відповідача встановити «потрібний» для нього діагноз.

Встановлення діагнозу, тобто діагностика наявності або відсутності певного захворювання відповідно до ч. 1 ст. З Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я» охоплюється поняттям медичної допомоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЗУ «Основи законодавства України про охорону здоров'я», медична допомога надається відповідно до медичних показань професійно підготовленими медичними працівниками, які перебувають у трудових відносинах із закладами охорони здоров'я, що забезпечують надання медичної допомоги згідно з одержаною відповідно до закону ліцензією, та фізичними особами - підприємцями, які зареєстровані та одержали відповідну ліцензію в установленому законом порядку і можуть перебувати з цими закладами у цивільно-правових відносинах.

Таким чином, відповідно до вказаного вище, визначення того чи іншого діагнозу для пацієнта відноситься до виключної компетенції професійно підготовлених медичних працівників, а отже спори щодо правильності діагнозу не підлягають розгляду в судовому порядку.

Позовні вимоги Позивача спрямовані на захист цивільних прав та інтересів, що виникають із житлових правовідносин, а саме права на постановку на квартирний облік позачерговиків, тобто на захист його майнового права.

Крім того встановлено , що питання зняття Позивача з відповідного квартирного огляду розглядалося судом , що підтверджується Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 06 жовтня 2014 року по справі № 826/11347/14, в т.ч питання визначення відповідного діагнозу Позивачеві.

При таких обставинах позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.16 ЦК України, ст.ст.12,13,77,79, 81,263,264,27,354, ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в позові ОСОБА_2 до Центральної поліклініки Міністерства внутрішніх справ України про зобов'язання вчинити дії.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту до Апеляційного суду м.Києва через Печерський районний суд м.Києва.

Дата складання повного тексту рішення 5.11.2018р.

Суддя Остапчук Т.В.