ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства "АІСЕ Україна" на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2017 року по справі за позовом приватного акціонерного товариства "АІСЕ Україна" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2016 року Приватне акціонерне товариство «АІСЕ Україна» звернувся до суду з позовом, яким просив суд стягнути солідарно з відповідачів - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства «АІСЕ Україна» суму заборгованості за Угодою №218432 в розмірі 41161.94 грн. та суму сплаченого судового збору в розмірі 1378.00 грн.

В обґрунтування позову посилається на те, що 25 травня 2009 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено Угоду №218432 та підписано Додатки № 1 та 2 до неї, які є невід'ємними частинами вказаної угоди, на придбання автомобіля на умовах передбачених угодою. Позивач надав послуги, спрямовані на придбання автомобіля через систему «Автоплан».

На Асигнаційному акті від 27.05.2011 року Відповідачу 1 було надано Право на отримання автомобіля.

Угоду між Позивачем та ОСОБА_1 було укладено за метою придбання автомобіля CHERY AMULET.

ОСОБА_1, скориставшись положеннями ст.10 Додатку №2 до Угоди, звернувся із заявою про вибір іншої моделі автомобіля, ніж та, що вказана у Додатку №1 (CHERY AMULET) до Угоди, та обрав автомобіль ЗАЗ TF69Y вартість якого становила 71680,00 грн. На момент проведення процедури вибору автомобіля вартість автомобіля CHERY AMULET становила 76080,00 грн. (коефіцієнт здешевлення становить 0,9421661). При цьому, Позивачем було зараховано різницю між цінами вищезазначених моделей автомобілів в розмірі 4400,00 грн. на графік внесків.

В подальшому ОСОБА_1 повинен був сплачувати наступні Повні внески у відповідності до поточної ціни автомобіля вказаного в Додатку №1 до Угоди (CHERY AMULET), як то передбачено п. 10.2 ст. 10 Додатку №2 до Угоди.

01 липня 2011 року ОСОБА_1 отримав автомобіль ЗАЗ TF69Y, кузов № НОМЕР_1, 2011 року випуску і зареєстрував його на своє ім'я (д.н.з. НОМЕР_2), свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3.

ОСОБА_1 в свою чергу, зобов'язався оплатити стовідсоткову вартість автомобіля (100% Ціни автомобіля) та вартість наданих йому послуг шляхом сплати 100 (ста) щомісячних Повних внесків (Стаття 5 Угоди).

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 16.12.2010 року між Позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, за яким поручитель, зобов'язуються відповідати перед Позивачем за виконання ОСОБА_1 в повному обсязі зобов'язань, що виникають з Угоди, а в разі їх невиконання - відповідати перед Позивачем як боржник. Вказаний договір поруки був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Карпухіною Л.Ф., реєстраційний номер 1458.

Позичальник повинен був щомісяця здійснювати погашення частини суми заборгованості за угодою шляхом внесення щомісячного платежу. Відповідач 1 ОСОБА_1 зобов'язання за угодою №218432 не виконує в повному обсязі, в зв'язку з чим, за ним виникла заборгованість, яка за підрахунками позивача становить 41161,94 грн. з яких: чисті внески - 26097,20 грн., що складає 12,3391% від Ціни автомобіля (211500,00 грн. х 12,3391% ) та адміністративні витрати - 15064,74 грн. (211500,00 грн. х 0,35% + 20%ПДВ) х 0,9421661 коефіцієнт здешевлення х 18 внесків).

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що оскільки позивачем не доведено наявність у ОСОБА_1 грошових зобов'язань перед позивачем за Угодою №218432 від 25 травня 2009 року, які настали станом як на 15.12.2016 р. (час звернення із позовом до суду), так і на час винесення судом рішення у справі, суд позбавлений, як наслідок, встановити, чи мав місце збіг преклюзивного строку дії договору поруки від 16 грудня 2010 року, укладеного між ПрАТ "АІСЕ Україна" та ОСОБА_2, на час звернення позивача до суду із позовом. Відтак, з огляду на акцесорних характер зобов'язання за договором поруки, яке існує лише у зв'язку з головним, основним зобов'язанням, суд відмовляє у задоволенні вимог до ОСОБА_2 з підстав недоведеності позовних вимог. Відповідачем ОСОБА_1 також було заявлено про застосування строку позовної давності.

В апеляційній скарзі Приватне акціонерне товариство «АІСЕ Україна» просять рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити їх позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що жодною умовою угоди не передбачено право учасника не виконувати свої зобов'язання за угодою щодо сплати щомісячних платежів не залежно від того отримав він автомобіль чи не отримав.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 25 травня 2009 року між Приватним акціонерним товариством «АІСЕ Україна» та ОСОБА_1 було укладено Угоду №218432 предметом якої є надання учаснику системи послуг, спрямованих на придбання автомобіля, зазначеного в додатку № 1 до угоди через систему «Автоплан», організовану фірмою. Опис діяльності вказаної системи міститься у правилах діяльності «Автоплану» (додаток № 2 до угоди). Додатки № 1 та № 2 є невід'ємними складовими частинами угоди, що передбачено статтею 10 угоди.

Відповідно до умов додатку № 1 до угоди, предметом угоди є система послуг, спрямованих на придбання автомобіля «Chery Amulet».

17.06.2011 року ОСОБА_1 звернувся до Адмінітрації ПрАТ «АІСЕ Україна» з проханням надати автомобіль марки «Lanos TF 69YO23», що підтверджується його зверненням від 17.06.2011 р. (а.с. 15).

Згідно статті 5 угоди відповідач 1 ОСОБА_1 зобов'язався оплатити стовідсоткову вартість автомобіля та вартість наданих йому послуг шляхом сплати 100 (ста) щомісячних повних внесків.

Відповідно до термінології, визначеної у додатку № 2 до угоди, повний внесок - це платіж, що складається з суми чистого внеску, адміністративних витрат та страхового внеску, і підлягає сплаті учасником системи; чистий внесок - це частина повного внеску, розмір якої визначається шляхом ділення ціни автомобіля на кількість внесків, зазначених у графіку внесків; адміністративні витрати - це плата за послуги фірми з організації діяльності Автоплану.

Так, судом встановлено, що автомобіль ЗАЗ TF69YO, д/н НОМЕР_2 є власністю відповідача ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 01.07.2011 р. (а.с.16). Проте, позивачем не надано будь-яких доказів у підтвердження того, що набуття позивачем автомобіля ЗАЗ TF69YO, д/н НОМЕР_2 даною особою знаходиться у причинно-наслідковому зв'язку із укладанням та виконанням позивачем Угоди №218432 від 25 травня 2009 року, укладеної між Приватним акціонерним товариством «АІСЕ Україна» та ОСОБА_1 Так само, із змісту п.12.2.7 додатку № 2 до Угоди №218432 від 25 травня 2009 року випливає, що відображати та фіксувати станом на дату отримання автомобіля належні за угодою внески, які має сплатити учасник системи до закінчення графіку внесків, та форму їх сплати за угодою, має додаток № 3, який позивачем не надано. Копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, а також довідки-рахунку № 629333 від 30.06.2011 р. самі по собі не є доказом набуття відповідачем-1 автомобіля ЗАЗ TF69YO, д/н НОМЕР_2 відповідно до Угоди №218432 від 25 травня 2009 року (а.с.16-17).

З метою забезпечення виконання угоди №218432 від 25 травня 2009 року між ПрАТ "АІСЕ Україна" та ОСОБА_2 було укладено договір поруки від 16 грудня 2010 року.

Згідно умов цього договору поручитель ОСОБА_2 зобов'язалася відповідати перед кредитором ПрАТ "АІСЕ Україна" в повному обсязі за виконання ОСОБА_1 зобов'язань, що випливають із угоди № 218432 (п. 1.1). В разі невиконання боржником зобов'язань за угодою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (п. 1.2).

Згідно п. 2.4 договору поруки від 16 грудня 2010 року поручитель і кредитор погоджуються, що розмір забезпечених порукою вимог кредитора до боржника дорівнює сумі всіх повних внесків та інших передбачених угодою платежів, що підлягають сплаті боржником. На момент підписання договору поруки розмір забезпечених порукою вимог складає 51364, 14 грн.

Пунктом 4.4. договору поруки визначено строк дії даного договору до 30 вересня 2020 року (а.с. 14).

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд обґрунтовано виходив з того, що позивачем не доведено наявність у ОСОБА_1 грошових зобов'язань перед позивачем за Угодою №218432 від 25 травня 2009 року, які настали станом як на 15.12.2016 р. (час звернення із позовом до суду), так і на час винесення судом рішення у справі, суд позбавлений, як наслідок, встановити, чи мав місце збіг преклюзивного строку дії договору поруки від 16 грудня 2010 року, укладеного між ПрАТ "АІСЕ Україна" та ОСОБА_2, на час звернення позивача до суду із позовом. Відтак, з огляду на акцесорних характер зобов'язання за договором поруки, яке існує лише у зв'язку з головним, основним зобов'язанням, суд відмовив у задоволенні вимог до ОСОБА_2 з підстав недоведеності позовних вимог. Відповідачем ОСОБА_1 також було заявлено про застосування строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. При цьому, згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зокрема, ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За вимогами ст. 204 ЦК України, правомірність правочину презюмується.

Відповідно до положень ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно частини 1 ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі статтею 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Відповідно до статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі сплином якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою, або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Стаття 253 ЦК України визначає, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції проігнорував наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, проте доказів на підтвердження не виконання відповідачами Угоди № 218432 від 25 травня 2009 року ПрАТ "АІСЕ Україна" ані до суду першої інстанції, так і до суду апеляційної інстанції надано не було.

А отже позивачем не доведено належними та допустимими доказами свої позовні вимоги.

За таких обставин, суд першої інстанції повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "АІСЕ Україна" - залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко