Житомирський апеляційний суд
Категорія 5 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2018 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.

за участю секретаря

судового засідання Добровольської Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №295/12720/16 за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, за участю третьої особи - Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області про усунення перешкод в користуванні будинком та відшкодування моральної шкоди

за апеляційними скаргами ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 31 липня 2018 року, яке ухвалено суддею Ведмідь Н.В. в м. Житомирі

в с т а н о в и в:

У жовтні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з вимогами до ОСОБА_4, які уточнила у травні 2018 р. про усунення перешкод в користуванні будинком АДРЕСА_1 та відшкодування моральної шкоди. Просила здійснити перебудову самочинної прибудови приміщення за інвентарним номером № 2-9 шляхом часткового демонтажу конструкції покрівлі та даху над приміщенням №2-9 та демонтажу частини стіни головного фасаду квартири №2 на відстань 1,0 м від кута спряження головного та лівого фасаду приміщення №1-3, стягнути 5000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди та судові витрати.

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн. зазначив, що мешкає зі своєю дружиною ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1. У квартирі № 2 за цією ж адресою проживає ОСОБА_4, який протягом тривалого часу порушує правила добросусідства, створює неналежні умови проживання, здійснив самочинну добудову до житлового будинку, який належить ОСОБА_2, на вимоги та зауваження реагує брутально та висловлюється нецензурною лайкою. Своїми діями відповідач завдав позивачу моральної шкоди, що призвело до погіршення настрою, загального та психологічного стану здоров'я, що виражається у пригніченості, втраті працездатності, виникненні тривоги та страху за своє життя та здоров'я.

29.03.2017 р. протокольною ухвалою Богунського районного суду м. Житомира вказані справи за позовами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 об'єднані в одне провадження.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 31 липня 2018 р. позовні вимоги задоволено частково. Зобов'язано відповідача здійснити перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості в АДРЕСА_2, до того ж будинку, квартира №1, у вигляді приміщень, які позначені в технічному паспорті від 07.10.2013 р., як приміщення за інвентарними номерами: №2-7 «Коридор» площею 4,7 кв.м, №2-8 «Кухня» площею 9,7 кв.м, №2-9 «Кімната» площею 12,8 кв.м, шляхом часткового демонтажу конструкції покрівлі та даху над приміщенням №2-9 «Кімната» площею 12,8 кв.м, та демонтажу частини стіни головного фасаду квартири №2 на відстань 1,0 м від кута спряження головного та лівого фасаду приміщення №1-3 «Ванна кімната» квартири №1. Стягнуто з відповідача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 1000,00 грн. моральної шкоди та судові витрати. В решті вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 окремо один від одного подали апеляційні скарги, в яких посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду просять його скасувати.

Відповідач ОСОБА_4 просить рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 скасувати та ухвалити у цій частині нове, яким відмовити в задоволенні її вимог. В обґрунтування скарги апелянт, зокрема, зазначив, що судом першої інстанції не взято до уваги Звіт № 47-08-2017 від 14.08.2017р. експерта ОСОБА_5, з якого вбачається, що за результатом проведення технічного обстеження спірного об'єкта встановлено його відповідність вимогам безпечної експлуатації, стан будівлі задовільний. Вважає, що це свідчить про те, що права позивачки ніяким чином ним не порушені. Крім того вказує, що рішенням зобов'язано здійснити перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості. За висновком експерта демонтажні роботи необхідно виконати після розроблення відповідної проектної документації, однак в рішенні не вказано, хто має розробити таку проектну документацію. Оскільки вимоги про стягнення моральної шкоди є похідними від висновків, які не відповідають обставинам справи, відповідач просить його скасувати і в цій частині.

Позивачем ОСОБА_2 подано відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому вона просить залишити скаргу без задоволення, так як викладені в ній доводи є безпідставними та необґрунтованими. У зв'язку з викладеним, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Позивач ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду в частині відмови його вимог та ухвалити нове, яким стягнути з відповідача моральну шкоду. Вважає, що суд неповно з'ясував обставини, які мають значення для справи. Зазначає, що моральна шкода завдана йому неправомірними, винними діями відповідача, спрямованими на порушення його немайнових прав, а не через правовідносини, пов'язані з приналежністю майна або порушенням прав власника.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому він просить залишити скаргу без задоволення, так як викладені в ній доводи є безпідставними та необґрунтованими. У зв'язку з викладеним, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 - без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16 березня 1998 року є спадкоємцем 1/2 частки майна ОСОБА_6, яке знаходиться в АДРЕСА_1.

Згідно реєстраційного напису від 21.04.1998 р. № 238, будинок АДРЕСА_1, зареєстрований на праві власності за ОСОБА_2 ? ід. частки.

На підставі рішення 7-ї сесії 24 скликання Житомирської міської ради від 12 листопада 2002 року №79 ОСОБА_2 передана у приватну власність земельна ділянка, площею 0,0442 га, розташована по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (а.с. 65, т.1).

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 03.12.2007 р. розділено будинок АДРЕСА_1, виділено ОСОБА_2 квартиру №1, яка складається з приміщень, позначених в технічному паспорті цифрами 1-1 пл. 5,1 кв.м., 1-2 пл. 12,8 кв.м., 1-3 пл. 3,9 кв.м., 1-4 пл. 5 кв.м., 1-5 пл. 17,9 кв.м., загальною площею 55,1 кв.м.

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18.01.2008р. ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 16.03.1998 р.

Згідно довідки Комунального підприємства «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради від 01.02.2008р. №11-А-31, ОСОБА_2 являється власником квартири АДРЕСА_1, та користується такими приміщеннями: веранда 1 площею 5,1 кв.м., кухня №1-2 площею 12,8 кв.м., ванна №1-3 площею 3,9 кв.м., коридор №1-4 площею 5,0 кв.м., кімната №1-5 площею 17,9 кімната №1-6 площею 10,4 кв.м. (а.с. 22, т.1).

За відповідачем ОСОБА_4 право власності на ? частину будинку АДРЕСА_1 визнано за рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 17.05.2018 р., яке набрало законної сили.

Без відповідних дозвільних документів ОСОБА_4 в період з 2007р. по 2010 р. здійснив прибудову до своєї частини будинку АДРЕСА_1 без дозвільних документів, яка межує з частиною будівлі ОСОБА_2, закриває її вікна та не дає доступу до обслуговування фасаду стіни жилих приміщень позивачки.

За результатами перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил, проведеної 23.04.2015 р. головними інспекторами інспекційного відділу у м. Житомирі управління Державної архітектурно-будівельної інспекції України у Житомирській області, винесено припис № 28/6/15 про усунення вказаних в акті порушень до 23.10.2015 р. та складено протокол про адміністративне правопорушення, яке передбачене ч. 1 ст. 96 КУпАП (а.с. 79-80, т.1).

30.04.2015 р. Управлінням державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, яке передбачене ч. 1 ст. 96 КУпАП та накладено штраф у розмірі 510,00 грн. (а.с.81, т. 1).

Відповідно до акту перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил від 18.07.2016 р., ОСОБА_4 не усунув порушення, які зазначені в акті від 23.04.2015 р., чим порушив ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та п. 14 «Порядку здійснення державного архітектурного будівельного контролю», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 р. №553, внаслідок чого, 04.08.2016 р. Управлінням державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, яке передбачене ч. 1 ст. 188 КУпАП та накладено штраф у розмірі 5100,00 грн. (а.с. 85, т.1).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач здійснив самочинне будівництво, чим створив перешкоди позивачці ОСОБА_2 у користуванні її майном, які згідно висновків експерта можливо усунути шляхом здійснення перебудови самочинної прибудови. Оскільки неправомірними діями відповідача порушено права та законні інтереси позивачки, суд в порядку ст.ст. 22, 23, 1167 ЦК України стягнув з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 1000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди. Разом з тим, суд відмовив у відшкодуванні моральної шкоди ОСОБА_3 оскільки спірними правовідносинами у справі є порушення відповідачем належних позивачці ОСОБА_2 прав на користування та володіння майном, завдане самочинним будівництвом, а не адміністративні правопорушення, передбачені статтею 173 КУпАП.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

У розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а і об'єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Згідно з ч. 7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.

Як роз'яснено в п. 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» відповідно до вимог ст. 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування.

У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (ст. 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (ч. 4 ст. 376 України та ст. 391 ЦК).

Частиною 7 ст. 376 ЦК України передбачено, що у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

З роз'яснень, викладених у п.п. 22, 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Якщо технічна можливість перебудови об'єкта нерухомості відсутня або забудовник відмовляється від такої перебудови, суд, незалежно від поважності причин відмови, за позовом зазначених органів або особи, права чи інтереси якої порушено таким будівництвом, ухвалює рішення про знесення житлового будинку або іншого нерухомого майна.

Відмовою забудовника від перебудови слід вважати як його заяву про це, так і його дії чи бездіяльність щодо цього, вчинені до або після ухвалення рішення суду про зобов'язання здійснити перебудову.

Погодження забудовника на перебудову при розгляді справи про знесення самочинного будівництва за можливості перебудови, якщо це підтверджено, є підставою для відмови в позові лише тоді, коли рішення суду, яке набрало законної сили, про зобов'язання здійснити перебудову не виконано не з вини забудовника, про що державним виконавцем складено відповідний акт.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про архітектурну діяльність» для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об'єктів архітектури додержання суб'єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд.

Згідно із п. 2-4 ст. 4 Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, яке затверджене Постановою Кабінету Міністрів від 9 лютого 2014 року № 294 Державна архітектурно-будівельна інспекція приймає в установленому порядку в експлуатацію закінчені будівництвом об'єкти (видає відповідні сертифікати, реєструє декларації про готовність об'єкта до експлуатації та повертає такі декларації); реєструє повідомлення та декларації про початок виконання підготовчих робіт, повідомлення та декларації про початок виконання будівельних робіт та у визначених законодавством випадках повертає такі декларації; у визначених законодавством випадках надає дозволи на виконання будівельних робіт, відмовляє у видачі таких дозволів, анулює дозволи на виконання будівельних робіт.

Під час судового розгляду справи встановлено та підтверджено належними доказами, що відповідач ОСОБА_4 здійснював будівельні роботи без дозволу на будівництво об'єкта містобудування, без будівельного паспорта забудови земельної ділянки, не отримав декларації про готовність об'єкта до експлуатації та не зареєстрував право власності на збудоване майно.

Висновком експерта №583/01-2018 від 10.02.2018 р. за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи встановлено, щоприбудова до стіни головного фасаду житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, а саме: приміщення квартири №2 (№2-7 «Коридор» (площею 4,7м2), №2-8 «Кухня» (площею 9,7м2), №2-9 «Кімната» (площею 12,8м2) виконана з порушенням: п. 3.25 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», так як розташована впритул до межі сусідньої ділянки та виключає можливість належного догляду і здійснення поточного ремонту конструктивних елементів суміжних приміщенню квартири №1;

ст. ст. 27, 29, 31, 34, 41 Закону України «Про регулювання містобудівної документації» України «Про регулювання містобудівної документації», ст. 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення, п.14 «Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю», який надає право виконувати будівельні роботи;

п. 2.9 ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення», так як при обстеженні встановлено, що висота житлової кімнати №2-9 складає 2,44 м;

п.п. 2.40, 2.41, 2.46 ДСТУ-Н Б А.3.1-23:2013 «Настанова щодо проведення робіт улаштування ізоляційних, оздоблювальних, захисних покриттів стін, підлог і покрівель будівель і споруд» та вимог ДБН В.2.6-14-97 «Конструкції будинків і споруд. Покриття будинків і споруд. Влаштування», так як примикання покрівлі квартири № 1 та досліджуваних приміщень квартири №2 не забезпечує належний захист та належного відведення атмосферних опадів (дощу).

Крім того експерт зазначив, що ОСОБА_4 здійснив прибудову до житлового будинку (літ. «А») за адресою: АДРЕСА_1, на земельній ділянці, яка згідно державного акту на право приватної власності на землю від 12.03.2002 р. №79, перебуває у спільному користуванні.

У Висновку експерт вказав, що здійснення перебудови самочинної прибудови до будинку за адресою: АДРЕСА_1, зокрема приміщення за інвентарним номерам 2-9, можливе шляхом частково демонтажу конструкцій покрівлі та даху над приміщенням № 2-9 та демонтажу частини стіни головного фасаду квартири №2 на відстань 1,0 метра від кута спряження головного та лівого фасаду приміщення 1-3.

Разом з цим експерт зауважив, що виконання робіт з демонтажу частин конструктивних елементів приміщення № 2-9 необхідно виконати після розроблення відповідної проектної документації, в якій передбачити заходи для усунення ймовірного негативного впливу демонтажних робіт на стійкість, міцність та просторожу жорсткість конструктивних елементів житлового будинку (а.с.16-32, т. 2).

Обов'язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об'єктивності з'ясування обставин справи та оцінки доказів.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з'ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв'язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Згідно зі статтею 229 ЦПК України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Згідно з частиною першою статті 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам). Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам) (ст.113 ЦПК).

В зв'язку з чим суд обґрунтовано не поклав в основу рішення звіт експерта ОСОБА_5, як такий, що не відповідає вимогам законодавства. Оскільки питання, які досліджувалися у Висновку №583/01-2018 від 10.02.2018 р. не досліджувалися у Звіті № 47-08-2017.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції, дослідивши та надавши оцінку доказам у справі, встановивши обставини щодо можливості проведення перебудови об'єкта, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_4 здійснив самочинне перепланування та будівництво належної йому частини житлового будинку, внаслідок чого були порушені права ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 щодо необхідності скасування рішення в частині стягнення з нього на користь позивачки моральної шкоди також не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до ст. 1167 ЦПК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Вина відповідача доведена матеріалами цієї справи та матеріалами справ про адміністративні правопорушення, які розглядались Богунським районним судом, а також Приписами про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил №28/6/15 від 23.04.2015, 167/16-к від 18.07.2016, постановами про адміністративне порушення від 30.04.2015, 04.08.2016.

Не підлягають задоволенню також вимоги апеляційної скарги ОСОБА_3

Відповідно до роз'яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно п.5 Постанови, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд першої інстанції обґрунтовано відмовив ОСОБА_3 у стягненні на його користь моральної шкоди, завданої неправомірними діями відповідача, відповідальність за які встановлена нормами ст. 173 КУпАП, оскільки у справі, яка розглядається спір виник про порушення права власності і відновлення прав власника. Однак позивач ОСОБА_3 не є власником майна, з приводу користування яким, і виник спір. Тому суд дійшов вірного висновку про те, що діями відповідача, які оскаржує позивач ОСОБА_2, права ОСОБА_3 не порушені.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Відповідно до ст. 136 ЦПК України суд своєю ухвалою від 31.08.2018 р. відстрочив апелянту ОСОБА_4 сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 31.07.2018 р. до ухвалення судового рішення у справі. В зв'язку з чим з ОСОБА_4 в дохід держави підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 826 грн. 20 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_3 залишити без задоволення, рішення Богунського районного суду м. Житомира від 31 липня 2018 року - без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір в розмірі 826 грн 20 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 листопада 2018 року.

Головуючий: Судді: