Постанова

Іменем України

12 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 752/5767/16-ц

провадження № 61-31779св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: фізична особа-підприємець ОСОБА_5, Державне підприємство «Київпассервіс»,

представники Державного підприємства «Київпассервіс»: Завадська Оксана Вікторівна, Богданов ОлександрВолодимирович,

представники фізичної особи-підприємця ОСОБА_5: ОСОБА_8, ОСОБА_9,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 08 лютого 2017 року у складі судді Колдіної О. О. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 27 березня 2017 року у складі колегії суддів: Волошиної В. М., Панченко М. М., Слюсар Т. А.,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, Державного підприємства «Київпассервіс» (далі - ДП «Київпассервіс») про захист прав споживача, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 25 квітня 2010 року на центральному автовокзалі м. Києва він придбав за 154 грн квиток на рейс автобуса 325К за маршрутом Київ-Одеса, який мав відправитись 30 квітня 2010 року

о 22:30 год. Однак, у зазначений час автобус на автовокзал не прибув. На посадку автобус було подано 01 травня 2010 року о 00:15 год. і відправкою

о 00:30 год., без надання пояснень про причини затримки. Від'їхавши 100 км від м. Києва автобус зламався і будь-яких пояснень також надано не було.

О 05:00 год. ранку пасажири автобусу склали акт про невиконання договірних зобов'язань з боку відповідачів. До пункту призначення автобус прибув на п'ять годин пізніше призначеного часу. 11 травня 2010 року ним були надіслані на адресу відповідачів письмові претензії з приводу неналежного виконання зобов'язань, однак відповіді він не отримав.

Посилаючись на положення Закону України «Про захист прав споживачів», ОСОБА_4 просив суд стягнути з відповідачів солідарно 100 грн в рахунок зменшення вартості квитка за неналежно надані послуги, пеню та моральну шкоду на підставі статті 1167 ЦК України та статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», яка полягає у душевних стражданнях та хвилюваннях, яких він зазнав з вини відповідачів.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 08 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27 березня

2017 року, в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суду першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що вимоги позивача до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, ДП «Київпассервіс» є доведеними, проте не підлягають задоволенню, оскільки позов подано з пропуском строку позовної давності.

У квітні 2017 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що позовна заява направлена позивачем до суду першої інстанції 12 квітня 2016 року в межах строку позовної давності, тому висновок судів щодо пропущення позивачем строку позовної давності є неправомірним.

У серпні 2017 року публічне акціонерне товариство «Київпассервіс» подало заперечення на касаційну скаргу, вказуючи на те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними і обґрунтованими, всі висновки судів відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстав для їх скасування немає.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України ця справа передана до Касаційного цивільного суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 10, 60, 212 ЦПК України 2004 року, встановивши, що відповідачем ФОП ОСОБА_5 як перевізником не забезпечено своєчасну подачу автобуса та прибуття до кінцевого пункту призначення, а також не забезпечено перевезення на транспортному засобі у справному технічному стані, обґрунтовано вважав, що права позивача як споживача послуг з перевезення пасажирів, є порушеними, а вимоги позивача - доведеними, разом з тим, враховуючи те, що позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, клопотання про застосування наслідків якого було заявлено відповідачем під час розгляду справи, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 389, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 08 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 27 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

В. П.Курило

М. Є.Червинська