У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" листопада 2018 р.

м. Київ

справа № 2-6162/11

провадження № 6/755/1218/2018

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Галагана В.І., за участю секретаря Ламбуцької Т.О.,

учасники розгляду:

представник заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

вивчивши матеріали заяви ОСОБА_1, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

20.11.2018 року заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, в якій просить суд: визнати такими, що не підлягають виконанню виконавчий лист № 2-6162/11 від 09.12.2011 року та його дублікат від 13.11.2015 року про стягнення із заявника ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» грошових коштів в сумі 109 161,57 грн.

Вимоги заяви мотивовано тим, що Дніпровським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист по справі № 2-6162/11 на виконання рішення суду від 09.12.2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості за Генеральним договором про надання кредитних послуг від 04.10.2007 року в сумі 109 161,57 грн. Представником стягувача ПАТ «Універсал Банк» 04.05.2012 року було отримано виконавчий лист з примусового виконання вказаного рішення суду. Однак 06.11.2014 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий лист було повернуто стягувачу. 13.11.2015 року представником стягувача було отримано дублікат виконавчого листа, який видано Дніпровським районним судом м. Києва на підставі ухвали від 19.06.2015 року, та державним виконавцем 25.12.2015 року знову прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового стягнення з заявника ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості в сумі 109 161,57 грн., що, на думку заявника, є протиправним з огляду на те, що станом на день прийняття державним виконавцем вказаної постанови минув річний строк пред'явлення до виконання оспорюваного виконавчого листа, що є підставою звернення заявника з даною заявою до суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 432 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви.

Представник заявника ОСОБА_2 в судовому засіданні заяву підтримав в повному обсязі з підстав, що містить її зміст.

Заінтересовані особи в судове засідання не з'явились, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлялись належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, з огляду на обмежений діючим процесуальним законом термін розгляду даної категорії справ.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши наведені заявником підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 09.12.2011 року по цивільній справі № 2-6162/11 стягнуто з по цивільній справі № 2-6162/11 (а.с.58-59)

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній станом на день набрання чинності рішенням суду), примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

26.02.2018 року Дніпровським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 755/30461/14-ц щодо примусового виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16.01.2015 року в частині стягнення аліментів. (а.с. 117)

Відповідно до статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній станом на день набрання чинності рішенням суду), виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання протягом року з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

04.05.2012 року представником стягувача ПАТ «Універсал Банк» отримано виконавчий лист по цивільній справі № 2-6162/11. (а.с. 61)

19.06.2015 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва у зв'язку із втратою оригіналу виконавчого листа постановлено про видачу дубліката виконавчого листа по цивільній справі № 2-6162/11 про стягнення з по цивільній справі № 2-6162/11. (а.с. 73)

13.11.2015 року представником стягувача ПАТ «Універсал Банк» отримано дублікат виконавчого листа по цивільній справі № 2-6162/11. (а.с. 83)

На підставі заяви стягувача від 17.11.2015 року 25.12.2015 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Києва № 2-6162/11 від 13.11.2015 року. (а.с. 88-89; 90-91)

Принцип обов'язковості судового рішення, закріплений на конституційному рівні (п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України), набуває свого втілення у судоустрійному і процесуальному законодавстві. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом. Судове рішення, яким закінчується розгляд справи, є найважливішим актом судової влади. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму ВСУ «Про судове рішення» воно покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Судове рішення ухвалюється іменем України незалежно від того, до якого рівня судової системи або юрисдикції належить суд і в якому складі суддів (одноособово чи колегіально) розглянуто справу; саме в ньому підбивається підсумок судового розгляду.

Принцип обов'язковості судових рішень, що набрали законної сили, надає їм властивості закону по справі, у якій вони постановлені. Тому вони є обов'язковими для виконання на території України всіма фізичними і юридичними особами, яких ці рішення стосуються. Так, відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

У рішенні по справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, п. 40 зазначається, що …право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу - у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, - і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов'язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід'ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.

Що стосується обов'язковості судових рішень, то варто нагадати, що ЄСПЛ було постановлене «пілотне» рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (Yuriy Nikolayevich Ivanov v. Ukraine) від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04. Суд зазначає, що ця справа стосується існуючої проблеми, яка постійно нагадує про себе, породжуючи порушення Конвенції, які найчастіше виявляє Суд у справах проти України; більше ніж половина рішень, винесених Судом у справах проти України, стосуються питання тривалого невиконання остаточних судових рішень, відповідальність за які несуть органи влади України. Суд зауважує, що одне з перших таких рішень, яке було винесено в 2004 році, ґрунтувалося на фактах, подібних до фактів у цій справі (див. рішення у справі Войтенка).

Європейський суд з прав людини наголошує, що виконання будь-якого судового рішення є невід'ємною стадією процесу правосуддя і вагомим складником доступу до суду. З позиції Суду правосуддя було б примарним, якби національна правова система держави дозволяла остаточне, обов'язкове судове рішення залишати невиконаним на збиток одній зі сторін. Крім того, у рішенні по справі «Бурдов проти Росії» Суд вказав, що виконання рішення чи постанови будь-якого суду слід вважати невід'ємною частиною «справедливого судового розгляду» в значенні статті 6 Конвенції. Окрім того, підкреслено, що для держави є неприпустимим виправдання неможливості виконання судового рішення відсутністю належного фінансування. Не вживаючи заходів до виконання судових рішень, які набрали законної сили, упродовж тривалого часу - є позбавленням положення п. 1 ст. 6 Конвенції будь-якого сенсу, а значить є його порушенням.

Згідно ч. 2 ст. 432 Цивільного процесуального кодексу України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Таким чином, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Києва № 2-6162/11 від 09.12.2011 року та його дублікату від 13.11.2015 року про стягнення із заявника ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» грошових коштів в сумі 109 161,57 грн. такими, що не підлягають виконанню, - оскільки даний виконавчий лист та його дублікат видано на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, є чинним на день постановлення даної ухвали суду, рішення суду є обов'язковим для виконання на території України заявником як боржником за виконавчим провадженням. При цьому заявником не надано суду доказів, які б підтверджували помилковість видачі оспорюваного виконавчого листа, або доказів, які б підтверджували відсутність обов'язку заявника як боржника щодо сплати стягнутої за рішенням суду кредитної заборгованості на користь ПАТ «Універсал Банк» у розмірі 109 161,57 грн.

Разом з тим, слід зауважити, що оспорення заявником дій державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження із порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження» не є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а є підставою для оскарження дій державного виконавця у порядку, визначеному Розділом VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень».

З огляду на вищевикладене, ураховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, - є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає в повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 432 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом п'ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасники судового розгляду мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду виготовлено 29 листопада 2018 року.

Суддя: В.І. Галаган