14.05.2018 Справа № 756/1472/18
Справа пр. №2/756/2957/18
ун. №756/1472/18
У Х В А Л А

14 травня 2018 року Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Андрейчука Т.В.,

за участю секретаря судового засідання - Субіна М.О.,

учасники справи:

представник позивача - ОСОБА_1,

представник відповідача - Машкіна В.М.,

вирішуючи у підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Києві питання про залишення без розгляду позову ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" про захист прав споживача, визнання недійсними пунктів кредитного договору, визнання недійсним кредитного договору, стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

У провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ТОВ "Споживчий центр" про захист прав споживача, визнання недійсними пунктів кредитного договору, визнання недійсним кредитного договору, стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди.

Представник відповідача ТОВ "Споживчий центр" подала до суду заперечення проти вирішення спору у суді, в яких відповідач просив суд залишити позов ОСОБА_3 без розгляду, оскільки спір підлягає розгляду в третейському суді.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти залишення без розгляду позову його довірителя.

Заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Закон України "Про захист прав споживачів" регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до п. п. 1, 11 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про споживче кредитування" споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов'язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов'язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

З матеріалів справи вбачається, що 21 травня 2017 року між позивачем ОСОБА_3 та ТОВ "Споживчий центр" був укладений кредитний договір №07.06.2016-000000347, згідно з умовами якого відповідач зобов'язався надати позивачеві транш у розмірі 6000,00 грн, а позивач в свою чергу зобов'язався повернути транш протягом 14 календарних днів і сплатити плату за його користування в розмірі 28%, що становить 1680,00 грн.

Указаний кредитний договір від 21 травня 2017 року №07.06.2016-000000347 за своїм змістом є договором споживчого кредитування, оскільки відсутні докази на підтвердження того, що кредит надавався позивачеві на задоволення власних потреб, не пов'язаних з підприємницькою діяльністю, його незалежною професійною діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

За змістом ст. ст. 11, 18 Закону України "Про захист прав споживачів", на які як на підставу недійсності кредитного договору посилався ОСОБА_3, до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Крім цього, у рішенні від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 Конституційний Суд України вказав, що положення п. п. 22, 23 ст. ст. 1, 11 Закону України "Про захист прав споживачів" у взаємозв'язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Ураховуючи викладене, зважаючи на те, що підставою позову є порушення відповідачем прав ОСОБА_3 як споживача кредитних послуг, на правовідносини, що виникли між сторонами справи, поширюється дія Закону України "Про захист прав споживачів".

П. 6 ч. 1 ст. 257 ЦПК України визначено, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до третейського суду, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

За приписами п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про третейські суди" третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних і господарських правовідносин, за винятком справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Таким чином, спір, що виник між сторонами, стосується захисту прав споживача та не може розглядатись третейським судом.

За таких обставин, керуючись ст. 257 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні заперечення товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" проти вирішення спору у суді та передачі справи на розгляд третейському суду.

Ухвала не підлягає оскарженню окремо від рішення суду та набирає законної сили негайно після її проголошення.

Суддя Т.В. Андрейчук