Справа № 534/283/18
Провадження № 2/534/340/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2018 року Комсомольський міський суд Полтавської області
в складі: головуючого судді за участю секретаря позивача представника позивача відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Горішні Плавні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя , що субєктом спільної сумісної власності, посилаючись на те, що 20.08.2005 між ним та відповідачем було укладено шлюб , 25.12.2006 між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі продажу квартири з розстроченням платежу , відповідно до якого ОСОБА_5 придбала у ОСОБА_6 квартиру № АДРЕСА_1 ( нині Горішні Плавні) Полтавської області , загальною площею 61,9 кв м , житловою площею 45,1 кв м. Відповідно до п. 3 вказаного договору продаж було вчинено у сумі 121 600 грн, з яких 71 600 грн продавець одержав з власних коштів покупця при підписанні договору , а решту 50 000 грн покупець сплатив проавцю кредитними коштами наданими Банком «Фінанси та кредит» . Одночасно було укладено договір про іпотечний кредит та іпотечний договір . Також між ним , ОСОБА_5 та Банком «Фінанси та кредит» було укладено договір поруки . в даний час заборгованість за кредитом повністю сплачена , яка здійснювалась за спільні кошти подружжя . В даний час шлюб між ними розірвано .

Просить поділити квартиру № АДРЕСА_2 , загальною площею 61,9 кв.м , житловою площею 45,1 кв.м , що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 Визнати за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину квартири № АДРЕСА_2 , загальною площею 61,9 кв.м , житловою площею 45,1 кв.м. Визнати за ОСОБА_5 право власності на Ѕ частину квартири № АДРЕСА_2 , загальною площею 61,9 кв.м , житловою площею 45,1 кв.м.

11.04.2018 ОСОБА_5 направила до суду відзив на позовну заяву ОСОБА_3, згідно якого позов не визнала повністю , посилаючись на те, що в період шлюбу у них народились діти ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 ,ІНФОРМАЦІЯ_2 і кошти на придбання квартири та погашення кредитних зобовязань та поліпшення квартири у виді ремонту складались з коштів усіх членів сім»ї і сума у розмірі 34 500 грн , яка була виплачена їм при народженні дітей була витрачена саме на ці зобовязання . Вважає, що наведене свідчить про право дітей на частку у майні і з метою дотримання прав і інтересів дітей право на оспорювань квартиру належить у рівних частках ОСОБА_8 , ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_5 по ј частці для кожного. Також зазначила , що проведення оцінки квартири здійснювалось без її дозволу та відома.

Позивач ОСОБА_3 та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, посилаючись на обставини вказані в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не визнала з наведених у відзиві обставин , вважає , що спірна квартира належить у рівних частках ОСОБА_8 , ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_5 по ј частці для кожного, просила у позові відмовити. Проти визначеної вартості спірного майна не заперечувала.

Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши докази, надані сторонами на доведення обставин, на які вони посилаються , обґрунтовуючи свої позовні вимоги, суд находить позов таким , що підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 20 серпня 2005 року, який було розірвано 17 серпня 2016 року , що підтверджується рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 17.08.2016 (а.с.31).

Згідно договору купівлі - продажу квартири від 25.12.2006 ОСОБА_6 продав квартиру № АДРЕСА_1 ( нині Горішні Плавні) ОСОБА_5 Відповідно до п. 3 вказаного договору продаж було вчинено у сумі 121 600 грн, з яких 71 600 грн продавець одержав з власних коштів покупця при підписанні договору , а решту 50 000 грн покупець сплатив продавцю повністю 25.12.2006 кредитними коштами наданими ТОВ Банком «Фінанси та Кредит».

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Кременчуцьке МБТІ» вказана квартира 24.01.2007 була зареєстрована за ОСОБА_5 (а.с.7).

Згідно договору про іпотечний кредит № 1/ДІУ 9-12-06, який укладено між ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_5, предметом якого є надання останній грошових коштів у сумі 50 000 грн строком до 25.12.2021 на придбання квартири № АДРЕСА_3 ( нині Горішні Плавні), також був укладений іпотечний договір, ОСОБА_3 не заперечував проти купівлі ОСОБА_5 вказаної квартири на її ім2я у шлюбі з передачею прав на неї в іпотеку «Банку «Фінанси та кредит», ТОВ та цього приводу претензій не мав, що підтверджується нотаріально завіреною заявою від 25.12.2006 (а.с.14-15,20).

Відповідно до довідок про доходи ПрАТ «Полтавський ГЗК» ОСОБА_3 в період з січня 2006 року по грудень 2010 року працював начальником виробничого відділу СЦВВР і отримував стабільну заробітну плату (а.с.22-26).

Згідно довідки Державної іпотечної установи від 22.01.2010 ОСОБА_5 в повному обсязі виконала зобовязання за договором про іпотечний кредит від 25.12.2006 (а.с.21).

Вирішуючи по суті даний спір, суд виходить з того, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного Кодексу України).

Відповідно до ч. 3ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1ст. 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1 та 2ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст.63, ч. 1 ст.65 СК.

При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз'яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України.

Відповідно до положень ст.ст.76,77,78,80,81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя відповідачем суду не надано.

Таким, чином, враховуючи, що набута сторонами в період шлюбу та ведення спільного господарства квартира є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, суд вважає за можливим розподілити її виходячи з правил рівності часток.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10,11,141,213,265 ЦПК України, суд-

ухвалив :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя задовольнити .

Поділити квартиру № АДРЕСА_2 , загальною площею 61,9 кв.м , житловою площею 45,1 кв.м , що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, між ОСОБА_3 та ОСОБА_5.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину квартири № АДРЕСА_2 , загальною площею 61,9 кв.м , житловою площею 45,1 кв.м.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на Ѕ частину квартири № АДРЕСА_2 , загальною площею 61,9 кв.м , житловою площею 45,1 кв.м.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення через суд першої інстанції.

Суддя підпис ОСОБА_1

Згідно з оригіналом:

Суддя Т.О.Куц

Повний текст рішення виготовлено 15.05.2018