ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2018 року

м. Харків

Справа № 636/2780/18

Провадження № 22-ц/818/939/18

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Овсяннікової А.І.

суддів - Коваленко І.П., Сащенко І.С.,

при секретарі Дашковській Н.К.

учасники справи:

заявник державний виконавець міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуєву Головного управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1,

боржник ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу № 636/2780/18 за поданням міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуєву Головного управління юстиції у Харківській області про вирішення питання щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 09 липня 2018 року, постановлену суддею Ковригіним О.С., -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року державний виконавець міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуєву Головного управління юстиції у Харківській області звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2.

В обгрунтування подання зазначає, що на виконанні в МР ВДВС по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуєву Головного управління юстиції у Харківській області знаходиться виконавче провадження №56241821 з примусового виконання постанови №703/80700/16 від 08 грудня 2016 року, виданої Державною фіскальною службою України про стягнення з ОСОБА_2 на користь держави адміністративного штрафу в розмірі 416593,89грн. за порушення митних правил. 23 квітня 2018 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобовязано подати декларацію про доходи та майно та попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Постанова боржником не виконана, декларацію не надано, будь яких дій спрямованих на їх виконання не здійснено.

Просить тимчасово заборонити ОСОБА_2 у праві виїзду за кордон (без вилучення закордонного паспорту) до виконання зобовязань покладених на нього судовим рішенням.

В судове засідання державний виконавець не зявився, надав заяву про розгляд подання у його відсутність, заявлену вимогу підтримав.

Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 09 липня 2018 року подання державного виконавця задоволено.

Тимчасово обмежено ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання покладених на нього зобовязань, без вилучення паспортного документу.

Ухвала мотивована тим, що ОСОБА_2 свідомо ухиляється від виконання покладених на нього зобовязань.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу скасувати та постановити нову про відмову в задоволенні подання.

Апеляційна скарга мотивована тим, що він зявлявся на виклики державного виконавця та надав письмові пояснення, в яких пояснив, що від сплати штрафу не відмовляється, проте наразі сплати його можливості немає. Постанову про відкриття виконавчого провадження він не отримував; про зобовязання подати декларацію йому нічого невідомо.

Колегія суддів, вислухав суддю доповідача, пояснення зявившихся осіб, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Право кожного вільно залишати територію України може бути обмежено лише законом (ст.33 Конституції України).

Підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон передбачені Законом України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» №3857-ХІІ від 21.01.1994року (надалі Закон №3857-ХІІ).

Згідно п.5 ч.1 ст.6 цього Закону право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобовязань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Пунктом 19 ч. 3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Згідно положень ст.441 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час постановлення судового рішення) тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що на виконанні у Міжрайонному ВДВС по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуєву ГТУЮ у Харківській області знаходиться виконавче провадження №56241821 з примусового виконання постанови №703/80700/16 від 08 грудня 2016 року, виданого Державною фіскальною службою України про стягнення з ОСОБА_2 на користь держави за порушення митних правих, передбачених ст.485 Митного кодексу України, адміністративного штрафу у розмірі 416593,89грн.

23 квітня 2018 року старшим державним виконавцем Міжрайонного ВДВС по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуєву ГТУЮ у Харківській області ОСОБА_1 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою зобовязано боржника подати декларацію про доходи та майно та попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження.

Факт отримання такої постанови ОСОБА_2 оспорює, а ВДВС не надано доказів про її отримання.

У подальшому державним виконавцем проведено ряд виконавчих дій, а саме: надісланий запит до ВДАІ Чугуївського РВ ГУМВС України в Харківській області; отримано витяг з бази даних ДПС України, ПФ України, та інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна; здійснено виклик до державного виконавця; 02 травня 2018 року винесено постанови про арешт майна боржника та про розшук майна боржника.

Як зазначає ОСОБА_2 він зявлявся на виклик державного виконавця та надав пояснення, що не відмовляється сплатити штраф, але наразі немає такої можливості. Постанови про відкриття виконавчого провадження він не отримував; про зобовязання подати декларацію про майновий стан йому нічого не відомо.

Стверджує, що ним не вчинялися дії, направлені на ухилення від виконання зобовязань, застосування до нього обмеження у праві виїзду за межі України є передчасним.

Зміст норм Закону України «Про виконавче провадження» передбачає юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не за наявності факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

«Ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та у 19 ч. 3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначених обов'язків. Це є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань покладених на нього рішенням є оціночним поняттям.

Задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Можливість застосування до боржника обмеження у праві виїзду за кордон або відсутність підстав для цього не пов'язуються прямо із обсягом здійснення виконавцем інших заходів, спрямованих на примусове виконання рішення суду, законодавчих перешкод для одночасного застосування різних заходів із метою виконання рішення суду немає, а відповідні факти оцінюються в сукупності в кожному конкретному випадку з урахуванням дійсних обставин виконавчого провадження, дій (бездіяльності) боржника тощо. Водночас сторони виконавчого провадження (зокрема, боржник) не позбавлені права і можливості діяти за наявності для того підстав у виконавчому провадженні встановленим порядком з урахуванням зміни обставин, ступеня виконання рішення, наявності підстав для такого виконання, ставити питання про скасування обмежень тощо.

Отже, необхідною умовою для встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи за межі України є доведеність належними та допустимими доказами факту, що боржнику відомо про примусове виконання рішення, яке здійснюється державною виконавчою службою.

В матеріалах справи відсутні дані про отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження. Як вбачається з матеріалів справи направлена копія постанови повернулася до ВДВС не вручена з відміткою на конверті «за закінченням терміну зберігання».

Як зазначає ОСОБА_2, він є інвалідом ІІ групи, не працює; є фізичною особою-підприємцем, однак підприємство не працює, доходу немає.

Щодо перетину кордону, то з наданої довідки вбачається, що станом на 17 травня 2018 року ОСОБА_2 виїжджав 22 березня 2018 року о 23год. 43хв. а повернувся 23 березня о 00год. 04хв.; 12 березня 2018 року виїжджав о 14год. 59хв, а повернувся 12 березня 2018 року о 15год. 11хв.; 07 березня 2018 року виїжджав о 00год. 05хв., а повернувся 07 березня 2018 року о 00год. 20хв. і т.д.

Враховуючи наведене, колегія суддів прийшла до висновку, що тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_2 було застосовано судом першої інстанції без достатніх правових підстав, без належного з'ясування фактичних обставин, що мають значення для справи, за недоведеності факту свідомого ухилення боржника від виконання рішення суду.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала підлягає скасуванню, а подання залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1п.2, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 09 липня 2018 року скасувати.

Постановити нову ухвалу.

В задоволенні подання міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуєву Головного управління юстиції у Харківській області про вирішення питання щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повну постанову складено 15 листопада 2018 року.

Головуючий Овсяннікова А.І.

Судді Коваленко І.П.

ОСОБА_3