Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" листопада 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Виниченко Л.М.,

при секретарі Мовлянова М.В.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу №755/15194/17 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про вселення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому просить вселити його до квартири АДРЕСА_1.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач зареєстрований та фактично проживав з 25.12.1986 року за адресою: АДРЕСА_1, яка на праві спільної часткової власності належить сторонам по справі та померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 в рівних долях.

До 25.02.2016 р. співвласниками був встановлений порядок користування житловим приміщенням.

25.02.2016 р. при сварці дружина брата позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_7 разом з ОСОБА_2 вчинили протиправні дії з викликом поліції з метою виселення ОСОБА_4, як співвласника, та його дружини ОСОБА_8

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_5 провели заміну замків на вхідних дверях в зазначеній квартирі і фактично заборонили ОСОБА_4 проживати в квартирі, при неодноразовому зверненні про надання ключів для проживання в квартирі позивачу відмовлено.

Неодноразові звернення до відділення поліції Дніпровського району у м. Києві з відповідними заявами не дали позитивного результату, у зв'язку з чим позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 09.10.2017 р. відкрито провадження у справі (т.1, а.с. 14).

09.11.2017р. представником відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 надано суду заперечення проти позовної заяви, в яких просив відмовити в задоволені позову з безпідставності та необґрунтованості (т.1, а.с. 25-29).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18.12.2017 р. задоволено частково клопотання представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_9 ОСОБА_10 про виклик свідків (т. 1, а.с. 37-38, 39-40).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13.02.2018 р. частково задоволено клопотання позивача ОСОБА_4 про витребування доказів (т. 1, а.с. 53-54).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20.09.2018 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні (т.1, а.с. 246).

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав викладених в позовній заяві. Додатково пояснив, що після повернення з відрядження та смерті його батька він з травня 2017 року не має вільного доступу до спірної кватири, оскільки не може відкрити одного з двох замків на перших вхідних дверях квартири, тому неодноразово звертався до поліції. Відповідачі відкривають йому двері коли знаходяться вдома. Зі спірної квартири холодильник він виносив в присутності його матері, телевізор забирав за життя батька, який дозволив йому взяти деякі речі для спільного проживання з дружиною.

Представник позивача в судовому засіданні просив задовольнити позов, зазначив, що вільного доступу позивач до спірного житла не має, у зв'язку з чим позбавлений можливістю користуватися належною йому на праві власності часткою квартири.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову з підстав викладених в заперечені. Додатково зазначила, що дружину позивача вона з квартири не виганяла, 23.02.2016 року позивач вчинив сварку, висловлював погрози, тому вона викликала поліцію. 11.05.2018 року, прийшовши з роботи, вона побачила біля під'їзду ОСОБА_4, який викликав поліцію. В подальшому вона знаходилась в квартирі коли позивач зайшов туди з працівниками поліції, тому ключі ОСОБА_4 має. З проханнями надати ключ позивач до неї ніколи не звертався, замки на вхідних дверях вони не міняли, у проживанні ОСОБА_4 вони не перешкоджають, до квартири впускають.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову у зв'язку з його надуманістю, недоведеністю та безпідставністю.

Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, підтримав пояснення відповідача ОСОБА_2, додатково зазначив, що позивач один раз просив у нього дублікати ключів у 2017 чи у 2018 році, проте в наявності у нього ключів не було. Позивача вони завжди впускають в квартиру, з 1990 років замків вони не міняли.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідачів, представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та зібрані по справі докази, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19.07.2000 р., виданого Дніпровською районною державною адміністрацією АДРЕСА_1 належить на праві власності: ОСОБА_6 та членам його сім'ї: ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в рівних долях (т. 1, а.с. 75).

Як пояснили сторони по справі, ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

З листа приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Марініченко О.С. від 12.04.2018 р. № 55/02-14 вбачається, що станом на 12.04.2018 р. свідоцтво про право на спадщину на ? частину квартири АДРЕСА_1, яка належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 р. ОСОБА_6, не видавалось (т. 1, а.с. 72).

При цьому відповідачі суду повідомили, що вони прийняли спадщину після смерті ОСОБА_6 та у приватного нотаріуса отримали свідоцтва про право на спадщину від 15.05.2018 року на належну спадкодавцю частку квартири АДРЕСА_1, на даний час співвласниками цієї квартири є вони (відповідачі) та позивач.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч. 2 ст. 319 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 9 Житлового кодексу УРСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

На розгляді в Дніпровському районному суді м. Києва знаходилася цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, третя особа Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» про визначення порядку користування квартирою № АДРЕСА_1, за результатами розгляду якої 19 лютого 2018 року ухвалене рішення про задоволення позову, яке на даний час оскаржується в апеляційному порядку (т.1, а.с. 124, 125-132).

Висновком Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві від 06.03.2016 року встановлено, що 26.02.2016 р. в Дніпровське УП ГУ НП у м. Києві з письмовою заявою звернулась ОСОБА_2 про те, що 26.02.2016р. за адресою: АДРЕСА_1 син пошкодив майно. В процесі здійсненої перевірки, як пояснила ОСОБА_2 26.02.2016р. за адресою: АДРЕСА_1 виник конфлікт з сином ОСОБА_4, під час якого він пошкодив двері та меблі. При бесіді з ОСОБА_4 було встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 виник конфлікт з матір'ю із-за розподілу квартири, але меблі він не шкодив (т. 1, а.с. 89).

Висновком Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві по результатам перевірки по виїзду наряду поліції від 10.04.2016р. встановлено, що 15.03.2016 р. до Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві надійшла заява від громадянина ОСОБА_4, про те, що 25.02.2016 року за адресою: АДРЕСА_1 виник конфлікт з ріднею. В ході перевірки було з'ясовано, що з даного приводу в Дніпровському УП ГУ НП у м. Києві знаходився аналогічний матеріал, по якому вже проводилась перевірка (т.1, а.с. 85).

Висновком дільничного офіцера поліції Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві від 08.08.2017 р. встановлено, що 10.07.2017р. до Дніпровського УП у м. Києві надійшов матеріал вх. №Т-3085 від 10.07.2017 р. по заяві ОСОБА_4 стосовного факту вчинення протиправних дій з боку ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_2 та фактичне позбавлення ОСОБА_4 вільного доступу та права на його проживання як співвласника квартири АДРЕСА_1. Як пояснила мати ОСОБА_2, з приводу квартири наявний спір, який розглядається в суді, та 25.02.2016 р. ОСОБА_4 з невідомих причин почав все бити в квартирі, поводив себе агресивно, у зв'язку з чим вона викликала наряд поліції, яка по виїзду викликала лікарів психіатричної лікарні. З приводу змінених замків повідомила те, що вона їх не змінювала та доступ у сина ОСОБА_4 до квартири є, також в квартирі є його особиста кімната, яка йому належить та зачинена на ключ (т.1, а.с. 211).

Допитана судом свідок ОСОБА_8 засвідчила, що вона є дружиною позивача, разом з ОСОБА_4 вона у вересні 2018 року приїздила до спірної квартири, тоді позивач не зміг відкрити нижнього замка на дверях квартири, тому викликав поліцію, яку чекали 20 хвилин. Перед цим хвилин за 10 прийшла ОСОБА_2, яка піднялася в квартиру. Ще вона з позивачем один раз в обід у вересні 2018 року приїжджали до спірної квартири та не могли туди зайти, тоді поліцію не викликали. Коли вона жила з відповідачами, перші вхідні двері до спірної квартири закривали лише на верхній замок, нижнім замком ніхто не користувався. Позивач вільно заходив до квартири лише за життя його батька, на даний час вільного доступу не має.

Свідок ОСОБА_13 засвідчила, що є сусідкою сторін по справі, разом працює з ОСОБА_2 Позивач не живе у спірній квартирі близько року, за життя його батька приходив коли нікого не було вдома та виносив холодильник і телевізор. ОСОБА_12 приходив та стояв біля дверей і викликав поліцію. Тоді про це вона по телефону повідомила ОСОБА_2 Коли приїхала поліція, то позивач відкрив ключем двері і зайшов з поліцією до квартири, ключі позивач має.

Свідок ОСОБА_7 засвідчила, що відповідач ОСОБА_14 є її чоловік, живе вона у спірній квартирі з 2007 року. Позивач не проживає з ними десь один рік, періодично з'являвся у 2016-2017 роках, приходив коли всі були дома, останні місяці позивача вона не бачила. Холодильник і речі позивач забрав з квартири близько року тому вже після смерті його батька. Ключі від дверей позивач має, замків вони не міняли. Вони закривають на два замки загальні із сусідами двері у коридорі та двоє вхідних дверей до їхньої квартири на три замки. Мають два комплекти ключів, які знаходяться у ОСОБА_2 та у неї, третій комплект ключів втрачено. За дублікатом ключа позивач до неї не звертався.

При цьому покази допитаних свідків з боку відповідачів не підтверджують факту наявності у позивача всіх ключів від спірної квартири. Так, з пояснень свідка ОСОБА_7 вона особисто не була присутня коли позивач вивозив з квартири речі, повідомила, що ОСОБА_4 періодично приходив коли всі були дома. До того ж сам відповідач ОСОБА_5 пояснив, що останні роки не було випадків, що позивач сам знаходився у квартирі. Пояснення відповідача ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_13 про те, що позивач має ключі, оскільки відкривав двері співробітникам поліції під час їх виклику, суд до уваги прийняти не може, оскільки вказані обставини позивачем не визнаються та при цьому також не доведено того, що ОСОБА_2, зайшовши в квартиру, закрила на ключ саме нижній замок на перших вхідних дверях до квартири.

Звернення позивача до співробітників поліції, пояснення відповідача ОСОБА_5 про те, що позивач просив у нього дублікати ключів від квартири АДРЕСА_1, подача ОСОБА_4 до суду позову до відповідачів про визначення порядку користування вказаною квартирою та покази свідка ОСОБА_8 свідчать про те, що позивач вільного доступу до спірного житла не має.

Отже, судом встановлено що, позивач, володіючи на праві приватної власності ? частиною спірної квартири, у вказаній квартирі проживати не має змоги, оскільки, внаслідок стосунків, що склалися між ним та відповідачами, ОСОБА_4 не має повного безперешкодного доступу до квартири, що призводить до порушення права володіння та користування частиною квартири, яка належить позивачу, у зв'язку з чим заявлені позовні вимоги про вселення до спірного житла є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_5, підлягає стягненню на користь позивача сплачений останнім судовий збір в дохід держави пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме по 320,00 грн. з кожного.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 47 Конституції України, ст. ст. 319, 391 Цивільного кодексу України, ст. 9 Житлового кодексу УРСР, ст. ст. 4, 12, 76, 77, 81, 89, 133, 141, 259, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про вселення задовольнити.

Вселити ОСОБА_4 у квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судовий збір в сумі 320 (триста двадцять) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судовий збір в сумі 320 (триста двадцять) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_4, адреса реєстрації: 02218, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Відповідач - ОСОБА_2, місце проживання: 02218, АДРЕСА_1, паспорт серії НОМЕР_2.

Відповідач - ОСОБА_5, місце проживання: 02218, АДРЕСА_1.

Повне судове рішення складено 16 листопада 2018 року

Суддя Виниченко Л.М.