Апеляційний суд Житомирської області
Справа №272/1129/17 Головуючий у 1-й інст. Чуб І. А.
Категорія 53 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря

судового засідання Кучерявого О.В.

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 06 березня 2018 року під головуванням судді Чуб І.А.

у цивільній справі №272/1129/17 за позовом ОСОБА_3 до селищного голови Червоненської селищної ради Андрушівського району Житомирської області Ящука Юрія Валентиновича, Комунальної організації "Центр первинної медико-санітарної допомоги" Червоненської селищної ради Андрушівського району Житомирської області про скасування розпоряджень, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом. З урахуванням заяви про зміну предмета позову та уточнення позовних вимог просила скасувати розпорядження селищного голови Червоненської селищної ради Андрушівського району Житомирської області Ящука Ю.В. №85-к від 14.09.2017 року та №87-к від 19.09.2017 року, поновити її на посаді головного лікаря КО "Центр ПМСД" Червоненської селищної ради, стягнути з відповідача КО "Центр ПМСД" Червоненської селищної ради середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 15.09.2017 року по дату ухвалення рішення по справі та стягнути з відповідача Ящука Ю.В. 10 000грн. на відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що розпорядженням №96-К від 01.08.2016 року селищного голови Червоненської селищної ради Андрушівського району Ящука Ю.В. вона була призначена на посаду головного лікаря КО "Центр ПМСД" Червоненської селищної ради з 01.08.2016 року. В цей же день з нею був укладений контракт. За умовами п.10 вказаного контракту селищний голова як орган управління майном зобов'язаний сприяти створенню умов для функціонування закладу, забезпечувати заклад матеріально-технічними та фінансовими ресурсами для його функціонування, інформувати позивача про галузеву науково-технічну політику. У зв'язку з невиконанням селищним головою визначених контрактом зобов`язань, що утруднювало виконання покладених на неї як головного лікаря обов'язків та в цілому функціонування КО "Центр ПМСД", 14.09.2017 року нею за вх.№96 було подано заяву про розірвання контракту у зв'язку з тим, що йде повне ігнорування потреб та пропозицій зі сторони селищного голови по покращенню медичного обслуговування ОТГ. При цьому ні дата, ні підстава звільнення в заяві не були вказані, а були лише зазначені обставини, які спонукали її до написання цієї заяви. 15.09.2017 року о 17.12 год. на адресу її електронної пошти з електронної пошти Червоненської селищної ради надійшло розпорядження селищного голови №85-К від 14.09.2017 року, яким її було звільнено із займаної посади з 14.09.2017 року за угодою сторін відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України та висловлено пропозицію з'явитись до роботодавця з метою підписання оригіналу документа. Своє звільнення позивач вважає незаконним та таким, що проведено відповідачем з грубим порушенням норм чинного трудового законодавства. Так, згідно з п.1 ст.36 КЗпП України умовою звільнення з роботи за угодою сторін є домовленість між працівником і роботодавцем, зафіксована відповідною заявою, яка є доказом того, що сторони однозначно узгодили це питання між собою. Оскільки ні дату звільнення, ні угоду сторін як підставу для звільнення в заяві позивачем вказано не було, і наміру звільнятися саме за угодою сторін позивач не мала, оскільки вважала, що звільнення має відбутись у зв'язку з порушенням відповідачем умов контракту, то й не було досягнуто угоди про розірвання трудового договору між позивачем та відповідачем. Також внаслідок незаконного звільнення позивачу було завдано моральну шкоду. Вказані вище обставини призвели до погіршення стану здоров'я, сильних душевних хвилювань, були порушені нормальні життєві зв'язки, позивачка змушена витрачати час на захист своїх законних прав в суді. Завдану моральну шкоду позивач оцінила в 10 000 грн., що орієнтовно дорівнює лікуванню та відпочинку у м.Трускавець, який позивач має намір відвідати для покращення стану здоров'я.

Рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від 06 березня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 порушує питання про скасування зазначеного рішення з ухваленням нового - про задоволення позову. На думку апелянта, оскаржуване рішення суперечить нормам матеріального і процесуального права, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи. Апелянт вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано дійшов висновків про узгодження дати і підстав її звільнення. На думку апелянта, особливість звільнення за п.1 ст.36 КЗпП України і її відмінність від розірвання трудового договору з ініціативи працівника та з ініціативи адміністрації полягає саме в тому, що в цьому разі потрібне спільне волевиявлення сторін, спрямоване на припинення трудових відносин в обумовлений строк і саме з цих підстав. Матеріали справи безспірно свідчать про те, що сторони не дійшли згоди про дату та підставу звільнення, тому її звільнення з роботи на підставі п.1 ст.36 КЗпП України вважає незаконним. Також суд безпідставно вважав припущенням посилання апелянта на наявність 14 днів для врегулювання спірного питання після подання її заяви. Так, ст.39 КЗпП України прямо передбачено, що строковий трудовий договір підлягає розірванню достроково на вимогу працівника в разі його хвороби або інвалідності, які перешкоджають виконанню роботи за договором, порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного або трудового договору та у випадках, передбачених ч.1 ст.38 цього Кодексу. А стаття 38 КЗпП України якраз і передбачає попередження про звільнення за два тижні, як і право відізвати таку свою заяву.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до Положення про Центр первинної медико-санітарної допомоги Червоненської селищної ради засновником КО Центр ПМСД є Червоненська селищна рада, КО Центр ПМСД підпорядковується Червоненській селищній раді, виконавчому комітету Червоненської селищної ради, селищному голові, заступнику селищного голови, очолює Центр ПМСД головний лікар, за рішенням Засновника шляхом укладення контракту (п.1.2, п.4.1 Положення - а.с.72-78).

Рішенням шостої позачергової сесії Червоненської селищної ради Андрушівського району від 24.03.2016 року «Про створення центру ПМСД» визначено виконавчий комітет Червоненської селищної ради уповноваженим органом управління комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги» (п.3) (а.с.70).

Рішенням Червоненської селищної ради Андрушівського району від 22.07.2016 року "Про призначення головного лікаря КО "Центру ПМСД" Червоненська селищна рада вирішила призначити ОСОБА_3 на посаду головного лікаря КО "Центру ПМСД" Червоненської селищної ради за контрактом. 01.08.2016 року між селищною радою в особі селищного голови Ящука Ю.В. та ОСОБА_3 було укладено контракт на строк з 01.08.2016 року до 31.07.2019 року. Розпорядженням селищного голови від 01.08.2016 року №96-к на посаду головного лікаря КО "Центр ПМСД" Червоненської селищної ради по контракту за переведенням із посади завідуючої Червоненської амбулаторії загальної практики сімейної медицини було призначено ОСОБА_3 (а.с.9-15).

14.09.2017 року позивач ОСОБА_3 подала селищному голові заяву про розірвання контракту, зазначивши у ній, що просить розірвати з нею контракт від 01.08.2017 року у зв`язку з тим, що «іде ігнорування потреб та пропозицій зі сторони селищного голови по покращенню медичного обслуговування та інфраструктури ОТГ (за 1р.2місяці не створено жодного проекту по медицині» та вона не знаходить спільного вирішення питання розвитку медицини (а.с.16,119).

Розпорядженням селищного голови від 14.09.2017 року №85-к ОСОБА_3- головного лікаря КО "Центр ПМСД" було звільнено із займаної посади з 14.09.2017 року, розірвавши контракт із головним лікарем комунальної організації "Центр ПМСД" Червоненської селищної ради від 01.08.2016 року відповідно до п.п.2 п.8, п.п.2 п.22 Контракту, п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін згідно поданої заяви (а.с.17).

Розпорядженням селищного голови від 19.09.2017 року № 87-к були внесені зміни до вказаного вище розпорядження: у п.1 замінено дату звільнення ОСОБА_3 з 14.09.2017 р. на 25.09.2017 року (а.с.50).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що підстав для задоволення позову не було.

При цьому суд правильно виходив з того, що відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України (ч. 3 ст. 21 КЗпП України).

На контрактну форму трудового договору не поширюється положення ст.9 КЗпП України про те, що умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно із законодавством України про працю, є недійсними.

Виходячи з особливостей зазначеної форми трудового договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, закон надав право сторонам при укладенні контракту самим установлювати їхні права, обов'язки та відповідальність, зокрема, як передбачену нормами Кодексу законів про працю України, так і підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави розірвання трудового договору.

Відповідно до п.7 "Порядку укладення контракту з керівником державного, комунального закладу охорони здоров'я", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 року № 642 - контракт може бути розірваний на підставах установлених законом або контрактом.

Відповідно до п.22 р.5 Контракту дія цього контракту припиняється:

1. Із закінченням строку, на який його укладено.

2. За згодою сторін.

3. З ініціативи Органу управління майном до закінчення строку дії цього контракту у випадках, передбачених ст.ст.40,41 КЗпП України та цим контрактом.

4. З інших підстав, передбаченим законодавством та цим контрактом.

Із змісту пп.2 п.8 Контракту випливає, що проводити звільнення керівника з посади має право орган управління майном (а.с.11).

Однією із підстав припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом - п.8 ст.36 КЗпП.

В даному випадку розірвання контракту за згодою сторін передбачено умовами, контракту, укладеного сторонами.

При цьому угода сторін передбачає домовленість між працівником та роботодавцем про час та умови звільнення. Ініціатором звільнення може бути як працівник, так і роботодавець. Відкликання працівником заяви про звільнення за угодою сторін не передбачене. Для цього потрібна взаємна згода обох сторін.

Факту власноручного написання заяви про звільнення позивачка не заперечує.

За наведених обставин та із врахуванням того, що трудові правовідносини між сторонами регулюються саме контрактом, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що звільнення позивачки проведено у відповідності до вимог закону.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Доказам у справі судом першої інстанції дана належна і об'єктивна оцінка. Будь-яких процесуальних порушень, які б давали підстави для переоцінки доказів, апеляційним судом не встановлено.

Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 06 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 21.05.2018 року.