Постанова

Іменем України

07 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 497/2096/15-ц

провадження № 61-2964св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Болградського районного суду Одеської області від 07 квітня 2016 року у складі судді Тимошенко І. В. та на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 15 липня 2016 року у складі суддів: Цюри Т. В., Сидоренко І. П., Погорєлової С. О.,

ВСТАНОВИВ :

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України» або банк) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому просив звернути стягнення на предмет іпотеки, виселити ОСОБА_4 з житлового приміщення та зняти з реєстраційного обліку, посилаючись на неналежне виконання позичальником умов кредитного договору, в зв'язку з чим станом на 26 жовтня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 152 896,33 грн.

Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 07 квітня 2016 року в задоволенні позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки кредитний договір укладений сторонами на строк до 04 серпня 2018 року та позичальник станом на лютий 2016 року повністю погасила прострочену кредитну заборгованість та прострочені проценти за користування ним, щомісячно вносить оплату за кредитним договором в сумах, визначених договором згідно з графіком погашення, підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення відповідача з житлового приміщення квартири, що є предметом іпотеки, та зняття її з реєстраційного обліку відсутні.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15 липня 2016 року рішення Болградського районного суду Одеської області від 07 квітня 2016 рокузалишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції при розгляді справи не допустив неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права.

У серпні 2016 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою на рішення Болградського районного суду Одеської області від 07 квітня 2016 року та на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 15 липня 2016 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги банку. Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 жовтня 2016 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано з Болградського районного суду Одеської області зазначену справу.

23 листопада 2016 року від ОСОБА_4 до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення на касаційну скаргу ПАТ «Державний ощадний банк України» на рішення Болградського районного суду Одеської області від 07 квітня 2016 року та на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 15 липня 2016 року, які мотивовані тим, що оскаржувані рішення є законними та обґрунтованими, оскільки ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Касаційна скарга ПАТ «Державний ощадний банк України» не підлягає задоволенню у зв'язку з її необґрунтованістю.

02 грудня 2016 року до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла зазначена справа.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 червня 2017 року зазначену справу призначено до судового розгляду.

У січні 2018 року справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту першого Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги ПАТ «Державний ощадний банк України» та матеріали справи, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, оскільки викладені в ній доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Суди встановили, що 04 серпня 2008 року ОСОБА_5 уклала з ВАТ «Державний ощадний банк України» кредитний договір, відповідно до якого отримала кредит на споживчі цілі в сумі 210 000 грн зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 19% річних та строком погашення до 04 серпня 2028 року.

Цього ж дня з метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором від 04 серпня 2008 року ОСОБА_4 уклала з банком іпотечний договір, згідно з яким передала в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1.

У лютому 2011 році ОСОБА_5 змінила своє прізвище на ОСОБА_5.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06 квітня 2011 року №502 назва банку з відкритого акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» змінена на публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України».

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 26 жовтня 2015 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 152 896,33 грн.

Станом на лютий 2016 року ОСОБА_5 повністю погасила поточну заборгованість за кредитним договором та процентами за користування кредитом, щомісячно вносить оплату за кредитним договором в сумах, визначених кредитним договором згідно з графіком погашення.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що невиконання або неналежне виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно частини 3 статті 36 вказаного Закону сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідно до іпотечного договору від 05 серпня 2008 року вартість предмета іпотеки (квартири) становить 281 271 грн і узгоджена сторонами.

Суди, встановивши, що строк дії кредитного договору, укладеного сторонами, визначений до 04 серпня 2028 року, боржник станом на лютий 2016 року погасила поточну кредитну заборгованість та прострочені проценти за користування кредитом, дійшли обгрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України».

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді даної справи неправильно застосовані норми матеріального права чи порушені норми процесуального права.

Інші доводи не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» залишити без задоволення.

Рішення Болградського районного суду Одеської області від 07 квітня 2016 року та на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 15 липня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В.М. Коротун

В. П. Курило