Номер провадження: 22-ц/785/7797/18
Головуючий у першій інстанції Шепітко І. Г.
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Калараш А.А.

за участю секретаря Томашевської К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права особистої власності, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 88,3 кв.м., житловою площею 50,6 кв.м.,

встановила:

04 грудня 2017 року позивачка ОСОБА_3 звернулася з позовом до відповідача про визнання за нею права особистої власності на майно, що придбане у період шлюбу, а саме на квартиру АДРЕСА_1 як на майно, набуте нею за власні кошти, отримані від чоловіка за попереднім шлюбом при добровільному поділі майна, в порядку п.3 ч.1 ст.57 СК України. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що шлюб з ОСОБА_2 було укладено 09 серпня 2008 року, від шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_4, 03 вересня 2010 року шлюб з відповідачем розірвано, дитина залишилась на її вихованні та утриманні. Також позивачка зазначала, що квартиру АДРЕСА_1 сторони придбали під час шлюбу, однак за власні грошові кошти, що були нею отримані від колишнього чоловіка - ОСОБА_5, котрий виплатив їй гроші у 2007-2008 роках у якості компенсації за набуте ними спільне майно.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено повністю - визнано за ОСОБА_3 право особистої власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 88,3 кв.м., житловою площею 50,6 кв.м.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2018 року, за заявою ОСОБА_2, заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2017 року було скасоване, призначене справу до розгляду на 12 листопада 2018 року.

Не погоджуючись із заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2017 року, 03 вересня 2018 року представник ПАТ «Дельта Банк» оскаржив його у апеляційному порядку.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 23 жовтня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» було залишене без руху у зв'язку із несплатою апелянтом суми судового збору.

17 листопада 2018 року до апеляційного суду надійшло клопотання ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову у справі шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 88,3 кв.м., житловою площею 50,6 кв.м. У клопотанні заявник посилався на те, що, на його думку, спірну квартиру АДРЕСА_1 було відчужено ОСОБА_3 на користь третьої особи. ОСОБА_2 вважав, що в період розгляду справи зазначеною третьою особою будуть вчинені дії щодо розпорядження майном, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав.

Крім того, ОСОБА_2 посилався у своєму клопотанні на те, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя, а не особистою приватною власністю ОСОБА_3, у зв'язку із чим доводи позивачки відносно письмових розписок про отримання нею грошових коштів у розмірі 57 000 доларів США від колишнього чоловіка ОСОБА_5 для придбання спірної квартири, на думку заявника, не заслуговують уваги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, ознайомившись із заявленим клопотанням, матеріалами справи, вважає, що у задоволені клопотання ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову у справі шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 88,3 кв.м., житловою площею 50,6 кв.м. слід відмовити, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 28 серпня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір за № 642-013/ФКВІП-08 на суму 79 000 доларів США, зі сплатою 11,98 % річних за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення 22 серпня 2033 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором, 28 серпня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_3 був укладений договір поруки за № 642-013/2ФПОР-08, за яким поручитель зобов'язався нести солідарну відповідальність перед банком за своєчасне та повне виконання боржником ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором за № 642-013/ФКВІП-08 від 28 серпня 2008 року.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором за № 642-013/ФКВІП-08 від 28 серпня 2008 року, між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки від 28 серпня 2008 року, відповідно до умов якого іпотекодавець, для своєчасного виконання зобов'язань за кредитним договором, заставляє іпотекодержателю квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 88,3 кв.м., житловою площею 50,6 кв.м., що належить ОСОБА_2 на праві власності, за договором купівлі-продажу від 28 серпня 2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 28 серпня 2008 року, за реєстровим № 3104297.

30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь АТ «Дельта Банк», відповідно до умов якого ТОВ «Укрпромбанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов'язань перед Національним банком, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює ТОВ «Укрпромбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях. Внаслідок передачі ТОВ «Укрпромбанк» до АТ «Дельта Банк» права вимоги до боржників, у тому числі за кредитним договором за № 642-013/ФКВІП-08 від 28 серпня 2008 року, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16 липня 2014 року по цивільній справі № 520/5501/14-ц позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено:

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором за № 642-013/ФКВІП-08 від 28 серпня 2008 року, у загальній сумі 1 147 221, 30 гиивень, у тому числі: заборгованість за кредитом - 785 331, 99 гривень; заборгованість за відсотками за кредитним договором - 334 996, 34 гривень; комісія - 26 892, 97 гривень.

За змістом ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, підставою для забезпечення позову є заява учасника справи. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заява про забезпечення позову підлягає розгляду за правилами, встановленими частиною 1 статті 153 ЦПК України, та розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму ВСУ від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно з п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, а також забезпечується забороною вчиняти певні дії.

В якості однієї з підстав вжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_2 посилався у своєму клопотанні на те, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя, а не особистою приватною власністю ОСОБА_3, у зв'язку із чим доводи позивачки відносно письмових розписок про отримання нею грошових коштів у розмірі 57 000 доларів США від колишнього чоловіка ОСОБА_5 для придбання спірної квартири, на думку заявника, не заслуговують уваги.

Колегія суддів зауважує, що вказані доводи можуть бути викладені ОСОБА_2 у випадку оскарження заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2017 року, однак їм не може бути надано правової оцінки в межах розгляду клопотання про вжиття заходів забезпечення позову у справі.

Крім того, необґрунтованим є посилання у клопотанні ОСОБА_2 на те, що, на його думку, спірну квартиру АДРЕСА_1 було відчужено ОСОБА_3 на користь третьої особи, та у період розгляду справи зазначеною третьою особою будуть вчинені дії щодо розпорядження майном, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав.

З даних, наявних у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна вбачається, що 28 серпня 2008 року реєстратором - приватним нотаріусом Коваль Н.В., було зареєстровано обтяження (тип обтяження - заборона на нерухоме майно) на підставі договору іпотеки від 28 серпня 2008 року, укладеного між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_2, предметом обтяження є трикімнатна квартира АДРЕСА_1 загальною площею 88,3 кв.м., житловою площею 50,6 кв.м., що належить ОСОБА_2 на праві власності (а.с. 111).

З даних, наявних у Державному реєстрі іпотек вбачається, що 04 грудня 2012 року реєстратором - приватним нотаріусом Кондратюк В.С., було зареєстровано обтяження (тип обтяження - іпотека) на підставі укладеного 30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк», предметом обтяження є трикімнатна квартира АДРЕСА_1 загальною площею 88,3 кв.м., житловою площею 50,6 кв.м., іпотекодержателем якої є ПАТ «Дельта Банк», іпотекодавцем - ОСОБА_2 (а.с. 110).

Згідно ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Згідно ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Таким чином, враховуючи, що відносно спірного об'єкта нерухомості вже існує заборона відчуження на підставі проведеної державної реєстрації іпотеки, доводи ОСОБА_2 про те що, на його думку спірну квартиру АДРЕСА_1 може бути відчужено ОСОБА_3 на користь третьої особи, - є необґрунтованими.

Крім того, накладення арештуна предмет обтяження за договором іпотеки - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 88,3 кв.м., житловою площею 50,6 кв.м., може порушити права та законні інтереси іпотекодержателя майна ПАТ «Дельта Банк», який має пріоритет на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно.

У зв'язку із викладеним, підстав для задоволення клопотання ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову у справі шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 88,3 кв.м., житловою площею 50,6 кв.м.,- колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 149, 153 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

У задоволенні клопотання ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права особистої власності, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 88,3 кв.м., житловою площею 50,6 кв.м. - відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складений 25 жовтня 2018 року.

Головуючий суддя: С.О. Погорєлова

Судді: А.П. Заїкін

А.А. Калараш