Справа № 183/852/18
Провадження № 2/183/1626/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2018 року м. Новомосковськ Дніпропетровської області

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді - Майної Г. Є.,

з секретарем судового засідання - Данильченко Т. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

20 лютого 2018 року позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, який в подальшому уточнила. В обґрунтування уточненого позову посилається на те, що вона на підставі договору купівлі-продажу від 10 грудня 1999 року, посвідченого на Товарній біржі "Новомосковська", зареєстрованого в реєстрі за № 000623, є власником житлового будинку АДРЕСА_1. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2009 року вищезазначений договір купівлі-продажу визнано дійсним та визнано за нею право власності на нього. За зазначеною адресою, з її згоди, була зареєстрована її колишня невістка - ОСОБА_2 разом з її сином ОСОБА_3, що є відповідачами у справі. Відповідач з неповнолітнім сином не проживає у будинку понад два роки, власних речей не має, а реєстрація відповідачів порушує її права, як власника нерухомого майна. На її неодноразові звернення до ОСОБА_2 з приводу добровільного зняття її разом з сином ОСОБА_3 з реєстраційного обліку відповідач постійно обіцяє досудово врегулювати спір, однак не виконує своєї обіцянки.

У зв'язку з чим, позивач просила суд визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 не з'явились, але представником позивача суду надано заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі (а.с. 53).

Відповідач ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилась, але надала суду заяву про визнання позову, просила розглянути справу за її відсутності (а.с. 42).

У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши письмові докази, приходить до переконання, що позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Як установлено судом, позивач на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 10 грудня 1999 року, посвідченого на Товарній біржі "Новомосковська" під р. № 000623, та рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2009 року у цивільній справі № 2-1615/09 є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7, 8).

Відповідно до довідки адресно-довідкового підрозділу ГУМС УДМС України в Дніпропетровській області № 1350/2 від 11 квітня 2018 року, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 25 березня 2010 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 26).

Згідно з довідкою Виконавчого комітету Знаменівської сільської ради Новомосковського району, Дніпропетровської області № 418 від 02 березня 2018 року, громадянка ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1, за даною адресою зареєстровані, але не проживають: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Зареєстровані та проживають: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с. 33)

ОСОБА_2 у зазначеному будинку АДРЕСА_1 зареєстрована, однак не проживає быльше одного року, що підтверджується відповідним актом від 03 березня 2018 року (а.с. 32).

Разом з тим, відповідач визнала позов у повному обсязі, про що нею надано відповідну заяву (а.с. 42).

Крім того, факт непроживання ОСОБА_2 та її неповнолітнього сина ОСОБА_3 у спірному будинку під АДРЕСА_1 більше одного року, підтверджується відповідним актом від 01 листопада 2018 року.

Згідно зі ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Положеннями ст. 405 ЦК України визначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідач ОСОБА_2 та неповнолітній ОСОБА_3 без поважних причин не проживають більше одного року, в будинку АДРЕСА_1, де право власності належить позивачу, але з реєстрації не знялись, доказів поважності причин не проживання відповідач суду не надала та визнала позов. Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 і ОСОБА_3 порушують права позивача, як власника будинку, оскільки позивач не може вільно розпоряджатися належним їй майном, і можуть бути визнані такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а тому позов підлягає задоволенню.

При цьому, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи сплату позивачем при зверненні з позовом судового збору в сумі 704,80 грн. (а.с. 1, 2), суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: 51200, АДРЕСА_2) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2, яка зареєстрована за адресою: 51280, АДРЕСА_1), яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, який зареєстрований за адресою: 51280, Дніпропетровська область, Новомосковський район, АДРЕСА_1) про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 та неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування житловим приміщенням будинку АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування судовий збору в розмірі 704 грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 07 листопада 2018 року.

Суддя Г.Є. Майна