Справа № 161/7697/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк В.Ф.
Провадження № 22-ц/802/14/18 Категорія: 27 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2018 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л. В., Русинчука М. М.,

з участю:

секретаря судового засідання - Лимаря Р. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою боржника ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 вересня 2018 року,

в с т а н о в и в:

У липні 2018 року ОСОБА_2 і ОСОБА_1 звернулись до суду із даною заявою, мотивуючи вимоги тим, що Луцьким міськрайонним судом Волинської області відповідно до рішення від 13.01.2017 р. видано виконавчий лист №161/7697/16-ц про стягнення солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» 96476,90 доларів США, що еквівалентно 2 441 880,34 грн. заборгованості за кредитним договором та по 18313,73 грн судового збору з кожного. Даний виконавчий лист знаходиться на виконанні у Першому відділі державної виконавчої служби м. Луцька Головного управління юстиції у Волинської області. Посилаючись на те, що боржники добровільно виконали свої зобов'язання за вказаними виконавчими листами, просили суд визнати виконавчий лист №161/7697/16-ц таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 вересня 2018 року в задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись із даною ухвалою суду, боржник ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням норм процесуального права, просила її скасувати та постановити нову, якою задовольнити заяву.

У судове засідання учасники справи не з'явилися, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялися належним чином. Причини неявки суду не повідомили, тому керуючись положеннями ст.ст. 371,372 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності вказаних осіб.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

За вимогами ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.01.2017 р. ухвалено стягнути солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» 96476,90 доларів США, що еквівалентно 2 441 880,34 грн, заборгованості за кредитним договором та по 18313,73 грн судового збору з кожної.

На виконання вказаного рішення Луцьким міськрайонним судом Волинської області видано виконавчий лист №161/7697/16-ц, який пред'явлено до примусового виконання в Перший відділ державної виконавчої служби м. Луцька Головного управління юстиції у Волинської області і 24 травня 2017 року відкрито виконавчі провадження №54008197 та № 54008357.

01 лютого 2018 року ОСОБА_2 добровільно перерахувала на користь стягувача в рахунок суми боргу 428789,79 грн та 36627,46 грн на витрати банку за ведення ППР по кредиту позичальника ОСОБА_3 (а.с. 84 ). Саме з цих підстав заявники звернулися до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що виконавчий лист може бути визнаний таким, що не підлягає виконанню повністю або частково лише у разі, якщо передбачені законом обставини існували на момент видачі виконавчого листа, а не виникли після цього, та у випадку фактичного виконання в повному обсязі рішення суду виконавче провадження може бути закінчено органом ДВС. Разом з тим, суд зазначив, що оскільки заявниками не надано доказів про сплату виконавчого збору, подана заява не підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов'язковість рішень суду.

Згідно із ч.1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Частиною 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 5 даної статті закону виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Як вбачається зі змісту постанови про відкриття виконавчого провадження, зокрема п.3 передбачено, що з боржників слід стягнути виконавчий збір в розмірі 10% від загальної суми боргу, що становить 249677,15 грн (а.с.20,21).

Частиною другою статті 432 ЦПК України встановлено, що суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов'язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа або наявності інших обставин, які зумовлюють необхідність установлення питань виконання судового рішення.

Отже, за змістом ст. 432 ЦПК України суд постановляє ухвалу про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково або; 2) якщо у боржника повністю або частково відсутній обов'язок у зв'язку з його припиненням.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, та матеріально-правові (зобов'язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов'язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов'язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликається на те, що Законом України «Про виконавче провадження» передбачено, що підставою для закінчення провадження є фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, тому підстави для стягнення виконавчого збору в розмірі 10% від суми боргу відсутні.

Згідно з ч. 9 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Пунктом 9 ст. 39 даного Закону встановлено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Проте, виконавче провадження відкрито 24 травня 2017 року, а часткова сплата суми боргу відбулась 01 лютого 2018 року, тобто не поза межами виконавчого провадження.

Отже, обставин, передбачених Законом України "Про виконавче провадження" та ст. 432 ЦПК України для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не вбачається.

Таким чином, звернення до суду із заявами про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню у зв'язку з частковим виконанням рішення суду в даному випадку є необгрунтованим, оскільки погашення боржниками боргу відбулося в межах примусового виконавчого провадження.

Наведені доводи в апеляційній скарзі не дають підстав для скасування ухвали суду першої інстанції. Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою та не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до ч.ч.4,5 ст.268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу боржника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 вересня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 20 грудня 2018 року.

Головуючий

Судді