РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2018 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Дорошинської В.Е.

при секретарі Рєпи А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування виконавчий комітет Дніпровської районної у м. Херсоні ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в обґрунтування якого зазначила, що відповідно до договору купівлі-продажу від 15.03.2017 року власником квартири АДРЕСА_1 є малолітній ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Представниками малолітнього при оформленні договору виступали ОСОБА_1 та ОСОБА_3 У звязку із постійними сварками з відповідачем та неможливістю з ним проживати, останній пішов з дому у березні 2017 року та проживає за іншою адресою. Коли відповідач приходив за місцем реєстрації у 2017 році, то спричиняв ОСОБА_1 тілесні ушкодження, чинив сварки та висловлювався нецензурною лайкою у присутності двох неповнолітніх дітей. За комунальні послуги з березня 2017 року позивач сплачує самостійно, утримує та виховує неповнолітніх дітей. Відповідач ніяк не допомагає, матеріальної допомоги не надає. На прохання знятися добровільно з реєстрації відповідач відмовився. Відповідач більше року не проживає за місцем реєстрації, не сплачує комунальні послуги та аліменти.

У звязку з викладеним просить визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким що втратив право користування житловим приміщення, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_2.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 17.07.2018 року по справі відкрито провадження та розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися, проте відповідачу було встановлено строк в пятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву.

На адресу відповідача було направлено копію ухвали суду від 17.07.2018 року.

Відповідачем на адресу суду було надано відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування зазначив, що він зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3. У вказаному домоволодінні він проживає разом з сімєю дружиною ОСОБА_1 та малолітнім ОСОБА_2 З вересня 2017 року між ним та дружиною стали виникати постійні сварки на побутовому ґрунті, у звязку з чим він був змушений тимчасово переїхати до своєї матері, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4. Наприкінці 2017 року та початку 2018 року він неодноразово намагався потрапити до квартири, в якій залишилися його речі з документами та з метою подальшого проживання однією сімєю з дружиною та сином. Однак всі його спроби потрапити до квартири залишилися без результатів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, на підставі договору купівлі-продажу від 15.03.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрованого в реєстрі за №424, що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №82529725 від 15.03.2017 року. Від імені малолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, діяли ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Як вбачається з свідоцтва про народження серії І-КГ №214839 ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17.06.2015 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-КГ №097893.

Як вбачається з довідки ЖЕО ЖБК «Дніпровець» від 18.02.2018 року за адресою: АДРЕСА_2 зареєстрований ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до акту Житлово-експлуатаційного обєднання житлово-будівельних кооперативів виконавчого комітету Дніпровської районної ради народних депутатів м. Херсона «Дніпровець» від 14.03.2018 року ОСОБА_3 з березня 2017 року не проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3.

Як вбачається з відповіді Дніпровського відділення Херсонського відділу поліції ГУНП в Херсонській області від 02.04.2018 року ОСОБА_1 неодноразово зверталася з заявами/повідомленнями відносно її чоловіка ОСОБА_3 з приводу погроз на її адресу.

Як вбачається з відповіді ГУНП в Херсонській області від 27.03.2018 року ОСОБА_3 неодноразово звертався з заявами/повідомленнями відносно ОСОБА_1 його дружини з приводу не допуску до місця реєстрації.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Дніпровської районної у м. Херсоні ради від 19.09.2018 року №2-42/1657 вважає за доцільне надати висновок щодо задоволення позовних вимог по справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки квартира за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві власності малолітньому ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який постійно мешкає за цією адресою зі своєю матірю ОСОБА_1

Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Обєктом права власності може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України.

У відповідності до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.2ст.405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Предметом доведення у спірних правовідносинах мають бути обставини відсутності відповідачів без поважних причин у житловому приміщенні за місцем реєстрації понад встановлений ч.2 ст. 405 ЦК України строк та фактичне їх постійне проживання в іншому помешканні.

Як вбачається із змісту позовної заяви підставою для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщення, позивач зазначила, що у спірному будинку відповідач не проживає у звязку із постійними сварками.

Заперечуючи проти зазначених вимог, відповідач посилався на те, що він має право користування житловим приміщення у будинку, як член сімї власника.

Відповідач є батьком позивача та чоловіком представника неповнолітнього позивача.

Враховуючи викладені обставини справи, суд вважає встановленим, що член сімї позивача, а саме відповідач не проживає у будинку за місцем реєстрації понад рік із поважних причин, та відповідач не може бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням у будинку позивача із підстав ч.2 ст. 405 ЦК України.

Згідно ст. 156 ЖК України члени сімї власника будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилими приміщеннями нарівні із власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин із власником будинку не позбавляє їх права користуватись займаним приміщенням.

Представник неповнолітнього позивача забороняє відповідачу користуватись житловими приміщеннями та чинить перешкоди його вселенню, що є порушенням прав відповідача на користування житлом нарівні із власником, як це встановлено ст. 150 ЖК України.

Враховуючи вищевказане, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивач дійсно є власником спірного майна, а тому має право на володіння, користування та розпорядження належним йому майном на власний розсуд, однак відповідач є членом його родини, перебуває й шлюбі з представником неповнолітнього позивача, крім того не проживає за місцем реєстрації не добровільно, а вимушено, у звязку із наявністю перешкод з боку дружини.

Керуючись ст.ст. 6-13, 81, 133, 258, 259, 263, 264, 265, 279, 354 ЦПК України, ст.ст. 16, 316, 317, 319, 321, 379, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003р., ст. 156 ЖК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування виконавчий комітет Дніпровської районної у м. Херсоні ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя В.Е. Дорошинська