Провадження № 2/752/5067/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14.11.2018 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Шевченко Т.М.

з участю секретаря Павлюк В.В.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовною заявою Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа вієнна іншуранс груп" до ОСОБА_1 про стягнення коштів , -

в с т а н о в и в:

у червні 2018 року ПАТ "Українська страхова компанія "Княжа вієнна іншуранс груп" звернулося у суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08.05.2015 р. між ПрАТ «УСК» КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» та ОСОБА_3 було укладено комплексний договір № 06/02-40К-005276 страхування транспортного засобу, за яким був застрахований автомобіль «Voikswagen Polo» д.н.з. НОМЕР_7. Строк дії договору страхування 25.05.2015р. - 24.05.2016р. 10.10.2015 р. в м. Києві сталася ДТП за участю автомобілів «Voikswagen Polo» та «Suzuki» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 Постановою судді Дніпропетровського районного суду м. Києві від 18.12.2015 р. ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Згідно рахунку № С4264113 від 27.10.2015р. вартість ремонту автомобіля «Voikswagen Polo» д.н.з. НОМЕР_7 становить 39 399,16 грн. На виконання умов договору страхування ПрАТ" Княжа вієнна іншуранс груп" здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 37 999,16 грн.

За таких обставин, просить суд ухвалити рішення, яким стягнути із ОСОБА_1 суму завданої матеріальної шкоди в розмірі 37 999,16 грн.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 01 серпня 2018 року відкрито провадження у даній справі.(а.с. 24)

Представник позивача в судове засідання не з'явився, надіславши на адресу суду клопотання про розгляд справи без участі представника ПрАТ Княжа вієнна іншуранс груп".

Відповідач в судовому засіданні не визнав позовні вимоги та заперечував проти їх задоволення, посилаючись на те, що його цивільно-правова відповідальність була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Нова» та остання взяла на себе зобов'язання проводити відшкодування третім особам у разі заподіяння їм шкоди, а тому питання страхового відшкодування підлягає врегулюванню між страховими компаніями, в яких застраховані автомобілі учасники ДТП.

Вислухавши пояснення відповідача та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 10.10.2015 року о 18 год. 10 хв. по вул. Серафимовича,19-А в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів - автомобіля марки «Voikswagen Polo» д.н.з. НОМЕР_7 під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля марки «Suzuki» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1

У результаті зіткнення був пошкоджений автомобіль марки ««Voikswagen Polo» д.н.з. НОМЕР_7, власником якого є ОСОБА_3.

Постановою судді Дніпропетровського районного суду м. Києва від 18 грудня 2015 р. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. (а.с. 16)

На виконання умов договору страхування ПрАТ" Княжа вієнна іншуранс груп" здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 37 999,16 грн., що підтверджується платіжним дорученням № ЗР058649. (а.с. 16)

З матеріалів справи вбачається, що автомобіль «Suzuki» д.н.з. НОМЕР_2 було застраховано на момент ДТП у ПрАТ «СК «Нова» на підставі полісу № АІ/583527.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).

Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (ч. 1 ст. 10 Закону України «Про страхування»).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (ст. 980 ЦК України).

Розрізняють добровільну та обов'язкову форми страхування (ст. 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (п. 6 ч. 4 ст. 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування) (ч. 1 ст. 999 ЦК України).

Види обов'язкового страхування в Україні визначені у ст. 7 Закону України «Про страхування». До них п. 9 ч. 1 вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Предметом позову є вимога про відшкодування завданої майнової шкоди у вигляді сплати страхового відшкодування у розмірі 37 999,16 грн.

Учасники справи згідно з її матеріалами мають декілька зобов'язань :

Договірне зобов'язання між позивачем і потерпілою - за договором добровільного майнового страхування;

Деліктне зобов'язання між потерпілою та відповідачем - із завдання шкоди внаслідок ДТП;

Договірне зобов'язання між відповідачем і третьою особою - за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

На виконання комплексного договору № 06/02-40К-0052376 страхування позивач сплатив страхове відшкодування у розмірі 37 999,16 грн.

Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Стаття 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов'язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 вказаного Закону).

Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об'єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист.

У цій справі ПрАТ "СК "Нова" як страховик відповідача (завдавача шкоди) не набула право регресу до останнього. Таке право ПрАТ "СК "Нова" могла би набути, відшкодувавши потерпілій завдану їй шкоду, а також за наявності умов, визначених ст. 38 вказаного Закону.

Вимога позивача (страховика потерпілої) до завдавача шкоди не є регресною та заснована на інших приписах законодавства.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов'язку боржника третьою особою.

Отже, кредитор у деліктному зобов'язанні (потерпіла) може бути замінений його страховиком (позивачем) внаслідок виконання ним обов'язку завдавача шкоди (відповідача) з відшкодування останньої.

Згідно зі ст. 993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов'язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов'язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов'язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв'язку з виплатою першим на користь потерпілої страхового відшкодування, є засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов'язанні.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, завдану майну потерпілих, становить 50 000 на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування.

Судом встановлено, що відповідно до страхового полісу серії №АІ/5839527 страховиком відповідача зі страховим лімітом 50 000 грн. на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди була ПрАТ "СК "Нова".

Інформації щодо звернення позивача до страхової компанії відповідача матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов'язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов'язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі ст.ст. 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене ст. 993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

З огляду на вказане, суд погоджується з доводами відповідача, який заперечував проти відшкодування вже виплаченого позивачем потерпілій страхового відшкодування, оскільки вважав, що саме на ПрАТ "СК "Нова" як страховика відповідача покладений відповідний обов'язок у межах суми страхового відшкодування.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду № 755/18006/15-ц від 04.07.2018 р.

За таких підстав, в задоволенні позовних вимог ПрАТ "Українська страхова компанія "Княжа вієнна іншуранс груп" необхідно відмовити.

Керуючись статтями 993, 1191 та 1194 ЦК Україїни, статтями 1-19, 23,76-113, 128-132, 223, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа вієнна іншуранс груп" до ОСОБА_1 про стягнення коштів відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: