14.05.2018 Справа №607/2766/18
ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2018 року м.Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

- головуючої судді Черніцької І.М.

- за участю секретаря судового засідання Бойко І.В.

сторони в судове засідання не з'явились

розглянувши у загальному позовному проваджені у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, в інтересах якої діє адвокат - ОСОБА_2 до Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - Тернопільська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до Байковецької сільської ради Тернопільського району, третя особа - Тернопільська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на 1/6 частку житлового будинку, загальною пл. 85,3 кв.м., житловою пл. 49,7 кв.м. з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що по АДРЕСА_1 у порядку спадкування після смерті чоловіка ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 та на 2/6 частки даного житлового будинку у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 та батька ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4.

В обґрунтування вимог позивач вказує, що спірний житловий будинок належав на праві власності колгоспному двору у складі шістьох членів: ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_3 Після смерті її чоловіка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, відкрилася спадщина на належну йому 1/6 частку вказаного житлового будинку. Вона, як спадкоємець першої черги за законом, спадщину прийняла шляхом фактично вступу в управління та володіння спадковим майном.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла її мати ОСОБА_6 Після її смерті відкрилася спадщина за законом на належне їй майно, а саме 1/6 частину вказаного житлового будинку. Вона у встановленому законом порядку спадщину прийняла, шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер її батькао ОСОБА_8 Вона як єдиний спадкоємець за законом спадщину у встановленому законом порядку прийняла.

Постановою державного нотаріуса Тернопільської державної нотаріальної контори від 31 січня 2018 року їй відмовленоу видачі свідоцтв про право на спадщину на часту спірного житлового будинку після смерті ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8 у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

Посилаючись на наведене, позивач просить задовольнити позов.

Ухвалою суду (яка занесена до протоколу судового засідання) від 20 квітня 2018 року до участі в справі залучено в якості співвідповідачів дітей ОСОБА_5 - ОСОБА_5 та ОСОБА_3

У судове засідання представник позивача не з'явилася, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Попередньо подала суду заяву про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити.

Представник позивач була присутня у підготовчому судовому засіданні, позов підтримала та просила задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Попередньо подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Вказала, що позов визнає, спадщини після смерті батька ОСОБА_5 не приймала, в управління та володіння спадковим майно не вступала і спадкувати не бажає.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Попередньо подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Вказав, що позов визнає, спадщини після смерті батька ОСОБА_5 не приймав, управління та володіння спадковим майно не здійснював і спадкувати не бажає.

Представник Байковецької сільської ради у судове засідання не з'явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Попередньо надіслав суду заяву про слухання справи у їх відсутності. Відзив на позов не подавав.

Представник Тернопільської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений в установленому законом порядку. Попередньо надіслав заяву про розгляд справи у їх відсутності.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 16 вересня 1947 року зареєстрували шлюб, що підтверджується актовим записом про шлюб №49, складеним виконавчим комітетом Великобірківської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінилося з «ОСОБА_6» на «ОСОБА_6».

З свідоцтва про народження НОМЕР_3, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського районного управління юстиції від 21 листопада 2006 року встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 є дочкою ОСОБА_7 та ОСОБА_6.

З витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 27 квітня 2018 року встановлено, що батьками ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 значаться ОСОБА_7 та ОСОБА_10.

30 жовтня 1971 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб, про що зроблено актовий запис №28 Лозівською сільською радою Тернопільського району, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 05 грудня 2017 року. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище «ОСОБА_1».

28 лютого 1995 року ОСОБА_12 та ОСОБА_1 заресєтрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб НОМЕР_4, виданим Лозівською сільською радою Тернопільського району від 28 лютого 1995 року, актовий запис №3. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище «ОСОБА_1».

12 листопада 1996 року ОСОБА_14 та ОСОБА_15 зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб НОМЕР_5, виданим Шляхтинецькою сільською радою Тернопільського району від 12 листопада 1996 року, актовий запис №4.

Відповідно до інформаційної довідки Тернопільського районного госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації від 29 листопада 2017 року за №1310 вбачається, що станом на 24.11.2017 року по обліку бюро будинковолодіння АДРЕСА_1 рахується за: ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_3 Раніше будинковолодіння рахувалося в с. Гніздичка.

Відповідно до довідки Байковецької сільської ради за №76 від 01 лютого 2018 року, спірне будинковолодіння згідно даних погосподарських книг значиться як колгоспний двір, членами якого станом на 01 липня 1990 року були: ОСОБА_7 (голова двору), ОСОБА_6 (дружина), ОСОБА_1 (дочка), ОСОБА_5 (зять), ОСОБА_4 (внук), ОСОБА_3 (внучка).

Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності всіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Таким чином, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_3 належить по 1/6 частки спірного житлового будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_6, виданим повторно відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського районного управління юстиції від 21 листопада 2006 року, актовий запис за № 54.

Після його смерті відкрилася спадщина за законом на належне йому майно.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 є його дружина ОСОБА_1, дочка ОСОБА_15 та син ОСОБА_4

Як вбачається з довідки за №677 від 22.12.2017 року, виданої Байковецькою сільською радою, на час смерті ОСОБА_5, в житловому будинку по АДРЕСА_1, перебували на реєстраційному обліку: ОСОБА_7 (батько дружини), ОСОБА_6 (мати дружини), ОСОБА_1 (дружина), ОСОБА_4 (син), ОСОБА_15 (дочка).

Спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняла його дружина ОСОБА_1, шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майно.

З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 26.12.2017 року встановлено, що 26 грудня 2017 року у Тернопільській районній державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа після смерті ОСОБА_5 за №593/2017 року.

З копії матеріалів спадкової справи встановлено, що 26 грудня 2017 року ОСОБА_4 подав заяву про не прийняття спадщини після смерті батька та не бажання спадкування. Вказав, що будь-яких дій щодо вступу в управління та володіння спадковим майном після смерті батька не вчиняв.

27 грудня 2017 року ОСОБА_1 подала до Тернопільської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5

16 січня 2018 року ОСОБА_3 подала до Тернопільської районної державної нотаріальної контори заяву про не прийняття спадщини після смерті батька. Вказала, що будь-яких дій щодо вступу в управління та володіння спадковим майном після смерті батька не вчиняла.

Таким чином, ОСОБА_1 спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_5 прийняла шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном, що підтверджується матеріалами спадкової справи.

Інші спадкоємці за законом ОСОБА_4 та ОСОБА_15 спадщини після смерті ОСОБА_5 не приймали, оскільки будь-яких дій щодо вступну в управління та володіння спадковим майно не вчиняли.

Факт неприйняття ними спадщини також підтверджується їх заявами поданими до Тернопільської районної державної нотаріальної контори відповідно 18 та 27 грудня 2017 року зареєстрованими в реєстрі за №№ 36 та 07-64 про неприйняття спадщини та не заперечується ними.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_7, виданим Лозівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області від 06 лютого 1995 року.

Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, у тому числі на 1/6 частку спірного житлового будинку.

Спадкоємцями першої черги за законом є ОСОБА_7 та донька ОСОБА_1

Згідно інформаціної довідки з спадкового реєстру від 27 березня 2018 року, спадкова справа після смерті ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, не заводилася (у реєстрі відсутня).

Згідно довідки від 22 грудня 2017 року №676, виданої Байковецькою сільською радою Тернопільського району, на час смерті ОСОБА_6 в житловому будинку по АДРЕСА_1, разом з нею зареєстровані та проживали: ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_15

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняла донька ОСОБА_1 шляхом фактичного вступу в управління спадковим майно.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_8, виданим Лозівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області від ІНФОРМАЦІЯ_4.

Єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_7 є ОСОБА_1

З довідки від 13 грудня 2017 року за №650, виданої Байковецькою сільською радою Тернопільського району вбачається, що на час смерті ОСОБА_7 в житловому будинку по АДРЕСА_1, разом з ним були зареєстровані та проживали: ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_15

ОСОБА_1 прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Після смерті батька здійснювала догляд за будинком, обробляла присадибну земельну ділянку та продовжувала проживати у ньому.

З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 26.12.2017 року встановлено, що 26 грудня 2017 року Тернопільською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_7 за № 594/2017 року.

З матеріалів спадкової справи встановлено, 26 грудня 2017 року ОСОБА_1 подала до Тернопільської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Інші спадкоємці за законом чи за заповітом відсутні.

Постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_16 від 31 січня 2018 року за №229/02-14, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірний житловий будинок, після смерті ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

Суд, розглянувши справу, дослідивши та оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступного.

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР 1963 року.

Відповідно до вимог п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Враховуючи те, що спадщина після смерті ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 відкрилась до 1 січня 2004 року та була фактично прийнята спадкоємцями, застосовуванню підлягають правила Цивільного кодексу Української РСР 1963 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 524 ЦК України (ред. 1963 р.), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до вимог ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963р., при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в

рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки

(усиновителі) померлого.

В сиул вимог ст. 548 ЦК 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Положеннями ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963р. встановлено, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 553 ЦК 1963 року вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що спірне будинковолодіння станом на 01 липня 1990 року числиться як колгоспний двір, членами якого були: ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_3

Відповідно до роз'яснень викладених у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Відтак, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6 за життя належало по 1/6 його частині.

Спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняла його дружина ОСОБА_1, шляхом фактичного вступу в управління майном, що підтверджується матеріалами справи.

Діти ОСОБА_5 спадщини не приймали та будь-яких дій щодо вступу в управління та володіння спадковим майном не вчиняли.

Даний факт визнається ОСОБА_4 та ОСОБА_17 і підтверджується заявими поданими до нотаріальної контори відповідно 16 січня 2018 року та 26 грудня 2017 року.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 спадщину прийняла позивачка, шляхом фактичного ступу в управління спадковим майном. Позивачка продовжувала проживати у спірному житловому будинку,здійснювати догляд за ним та обробляти присадибну земельну дулівку.

Встановлено, що чоловік ОСОБА_7 спадщини після смерті ОСОБА_6 не приймав, заяви до нотаріальної контори не подавав та будь-яких дій щодо фактичного вступу в управління спадковим майном не вчиняв.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_7

Єдиним спадкоємцем його майна за законом є його донька ОСОБА_1, яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном.

Таким чином, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач після смерті чоловіка ОСОБА_5, батька ОСОБА_7, матері ОСОБА_6 успадкувала по 1/6 частки житлового будинку. Однак, оформити спадкових прав у нотаріальної конторі не має можливості через відсутність правовстановлюючих документів.

За змістом вимог ст. 12 ЗУ ''Про власність''( який діяв на час виникнення спірних правовідносин), основою створення власності є праця громадян та громадянин набуває право власності на майно з підстав, не заборонених законом, або отримує в результаті спадщини або здійснення інших угод.

Згідно з вимогами ст. 49 ЗУ ''Про власність'', володіння майном вважається правомірним, якщо інше не було встановлено судом, арбітражним судом, третейським судом.

Відповідно до вимог ст. 3 ЗУ ''Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень'' від 01 липня 2004 року, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року ''Про практику розгляду цивільних справ про спадкування'', державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд приходить до переконання, що за позивачем слід визнати право власності на 1/2 частку житлового будинку, загальною пл. 85,3 кв.м., житловою пл. 49,7 кв.м. з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що по АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, матері ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 та батька ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 81, 259, 263, 265, 268, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 524, 529, 549 ЦК 1963 року, ст. 392, 1218, 1233, 1236, 1268- 1270 Цивільного кодексу України, суд ,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1), в інтересах якої діє адвокат - ОСОБА_2 (АДРЕСА_2) до Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області (вул.Січових Стрільців, 43 с.Байківці Тернопільського району, ), ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_2), ОСОБА_4 (с.Дітківці Тернопільського району, серія та номер паспорта громадянина України НОМЕР_9), третя особа - Тернопільська районна державна нотаріальна контора (вул.Котляревського, 27 м.Тернопіль), про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частки житлового будинку, загальною пл. 85,3 кв.м., житловою пл. 49,7 кв.м. з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що по АДРЕСА_1 у порядку спадкування після смерті чоловіка ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, матері ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 та батька ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом 30 днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду Тернопільської області або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення має право на поновлення строку на апеляційне скарження в порядку вимог ч. 2 ст. 354 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 24 травня 2018 року.

Головуюча