Справа № 310/8617/17
2/310/633/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2018 рокум. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Панченко Л.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (представник ОСОБА_2) до ОСОБА_3 (представник ОСОБА_4), третя особа: Бердянський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (представник ОСОБА_5) про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_3 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів пені, вказуючи, що 19 червня 2009 року народилася ОСОБА_6, батьками якої є вона та відповідач ОСОБА_3 31.05.2013 року Приморським районним судом Запорізької області видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 30 % від усіх видів заробітку, але не менше тридцяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.05.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач з травня 2009 року не виконував обовязки щодо утримання дитини. За чотири роки вона отримала лише 4000 грн., а саме: у липні 2015 року 2000 грн.; у серпні 2015 року -1000 грн., у жовтні 2015 року -1000 грн. Невиконання відповідачем судового наказу Приморського районного суду Запорізької області від 31.05.2013 року стало причиною виникнення заборгованості, яка станом на 16.06.2017 року становить 43 484,62 грн. Відповідач не має інших утриманців, не бажає працевлаштуватися або стати на облік до центру зайнятості, що свідчить про його вину у виникненні заборгованості по сплаті аліментів. Просила стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 13401,41 грн.

Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити. ОСОБА_1 було розяснено про іншу методику розрахунку пені та запропоновано зробити розрахунок, але вона відмовилась і підтримала позовні вимоги в заявленому розмірі.

Відповідач у судовому засіданні та письмовому відзиві позовні вимоги визнав частково і зазначив, що з наданим позивачем розрахунком неустойки за прострочення сплати аліментів не згідний. Позивач умисно приховала виплату ним аліментів у розмірі 12 873,98 грн. Його не повідомили належним чином про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду та виникнення заборгованості зі сплати аліментів і тільки 16.04.2015 року йому стало відомо про існування заборгованості. У період з лютого 2015 року по квітень 2016 року відповідач періодично брав участь в Антитерористичній операції та забезпеченні її проведення, а саме: з 11.02.2015 року по 12.03.2015 року; з 21.07.2015 року по 27.08.2015 року; з 10.08.2015 року по 17.08.2015 року; з 15.12.2015 року по 19.01.2016 року; з 01.03.2016 року по 19.04.2016 року. Вважав, що за вказаних обставин відсутня його вина у виникненні заборгованості як підстава для стягнення неустойки у період з травня 2013 року по березень 2015 року, з квітня 2015 року по травень 2015 року, за червень 2015 року, за вересень 2015 року, березень 2016 року, червень 2016 року, липень 2016 року, лютий 2017 року, березень 2017 року на загальну суму 8 385,64 грн. Просив у задоволенні позовних вимог про стягнення 8385,64 грн. неустойки (пені) відмовити.

У судовому засіданні представник відповідача підтримала письмові пояснення відповідача, позовні вимоги визнала частково на суму 8385,64 грн., в іншій частині позову просила відмовити.

Представник Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_5 у письмових поясненнях та в судовому засіданні пояснила суду, що 15.12.2017 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання судового наказу №2-н/326/34/2013 Приморського районного суду від 03.06.2013 року. Борг ОСОБА_3 по аліментам станом на 16.05.2017 року складає 43 484,62 грн.

Зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного.

Із свідоцтва про народження серія І-ЖС №117694 від 03 липня 2009 року видно, що батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с.6).

Судовим наказом Приморського районного суду Запорізької області від 31 травня 2013 року стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, який народився в м. Бердянську Запорізької області на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 30 % від усіх видів заробітку, але не менше тридцяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.05.2013 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.7).

Ухвалою Приморського районного суду Запорізької області від 06.11.2017 року внесено зміни в текст судового наказу №2-н/326/34/2013 від 31 травня 2013 року та виправлено описку в написанні прізвища боржника і встановлено правильне написання: «Третьяков», замість помилкових (а.с.8).

Із долученого до позову розрахунку заборгованості , який виконано державним виконавцем Тоцькою Н.А. вбачається, що ОСОБА_3 рішення суду про стягнення аліментів не виконує належним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість зі сплати аліментів починаючи з травня 2013 року по травень 2017 року в розмірі 43 484,62 грн. (а.с.9), але суд не може цілком погодитися з вказаним розрахунком, оскільки відповідачем надано суду докази сплати аліментів в більшому розмірі ніж відображено в розрахунку державного виконавця.

Так, відповідачем надано суду квитанції які підтверджують перерахування нимгрошових коштів на рахунок позивача ОСОБА_1 в наступних розмірах: 2000 грн. сплачено 21.05.2015 року; 1000 грн. сплачено 22.06.2015 року; 1000 грн. сплачено 21.07.2015 року; 1000 грн. сплачено 28.08.2015 року; 1000 грн. сплачено 23.09.2015 року; 1000 грн. сплачено 21.10.2015 року; 2000 грн. сплачено 08.06.2016 року; 1000 грн. сплачено 01.07.2016 року (а.с.35-37).

При перерахуванні грошових коштів на рахунок позивача ОСОБА_3 не зазначив у квитанціях призначення платежу, але в судовому засіданні позивач визнала отримання нею цих грошових коштів від відповідача на утримання дитини та відсутність інших зобовязань у ОСОБА_3 перед ОСОБА_1, тому суд вважає, що перераховані грошові кошти є аліментами на утримання ОСОБА_6

ОСОБА_3 також надав суду документи, які, на його думку, підтверджують сплату аліментів у розмірі 393,02 грн., 2200 грн. та 25 доларів США (а.с.38,39), але позивач зазначила, що не отримувала цих грошових коштів, а суд позбавлений можливості встановити, що ці грошові кошти були перераховані саме на рахунок ОСОБА_1 За таких обставин позивачем не доведено сплату аліментів за цими документами.

Звертаючись з позовом до суду ОСОБА_1 вважала, що розмір неустойки слід розраховувати відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року по справі №6-81цс13, відповідно до якого за змістом ст. 196 СК України суд повинен зясувати розмір не сплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити термін, до якого кожне з цих зобовязань мало бути виконано, і з урахуванням встановленого розрахувати розмір пені, виходячи із суми не сплачених аліментів за кожен місяць окремо з дня порушення платником аліментів свого обовязку щодо їх сплати до для винесення судом рішення про стягнення аліментів, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожний з прострочених платежів і визначивши їх загальну суму.

Позивачем зроблено розрахунок пені в сумі 13 401,41 грн. з травня 2013 року по травень 2017 року з урахуванням заборгованості по аліментам за розрахунком державного виконавця та вищезазначеної правової позиції Верховного суду України, але суду вважає, здійснити розрахунок розміру за методикою, що зазначена у правовому висновку Верховного Суду України, який викладено в постанові від 11 вересня 2013 року по справі №6-81цс13 неможливо, оскілки ст. 417 ЦПК України визначає, що вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обовязковими для суду першої та апеляційної інстанції тільки під час нового розгляду справи. Діюче процесуальне законодавство не передбачає, що висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду України, повинні враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, визначаючи розмір неустойки суд виходить з наступного.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України, в редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені), у розмірі 1 відсотка від суми несплачених аліментів, за кожен день прострочення.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобовязання боржником. Після порушення боржником свого обовязку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обовязку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обовязку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

?p=(A1?1%?Q1)+(A2?1%?Q2)+……….(An?1%?Qn), де:

?p загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2 кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Пеня на заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобовязання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при вирішенні спору про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів слід зясувати розмір не сплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобовязань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обовязку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Розраховуючи пеню за несплату та несвоєчасну сплату аліментів, суд застосовує зазначену вище формулу і з урахуванням сплачених відповідачем грошових коштів на погашення заборгованості, розмір пені помісячно буде складати:

за травень 2013 року - 498,87 грн.;

за червень 2013 року 5104,8 грн.;

за липень 2013 року 5326,8 грн.;

за серпень 2013 року 5090,69 грн.;

за вересень 2013 року 5122,17 грн.;

за жовтень 2013 року 4751,39 грн.;

за листопад 2013 року 4527,88 грн.;

за грудень 2013 року 4652,38 грн.;

за січень 2014 року 4417,0 грн.;

за лютий 2014 року 4390,24 грн.;

за березень 2014 року 5026,98 грн.;

за квітень 2014 року 5992,0 грн.;

за травень 2014 року 5767,3 грн.;

за червень 2014 року 5666,41 грн.;

за липень 2014 року 7 361,92 грн.;

за серпень 2014 року 8424,9 грн.;

за вересень 2014 року 8172,56 грн.;

за жовтень 2014 року 8678,34 грн.;

за листопад 2014 року 8402,13 грн.;

за грудень 2014 року 8134,83 грн.;

за січень 2015 року 7893,9 грн.;

за лютий 2015 року 7616,45 грн.;

за березень 2015 року 7365,85 грн.;

за квітень 2015 року 8252,64 грн.;

за травень 2015 року 7940,04 грн.;

за червень 2015 року - 7617,02 грн.;

за липень 2015 року 7304,42 грн.;

за серпень 2015 року 6981,4 грн.;

за вересень 2015 року - 6658,38 грн.;

за жовтень 2015 року 7052,22 грн.;

за листопад 2015 року 6693,24 грн.;

за грудень 2015 року 6345,84 грн.;

за січень 2016 року 5242,38 грн.;

за лютий 2016 року 4928,04 грн.;

за березень 2016 року 4633,98 грн.;

за квітень 2016 року 5205,72 грн.;

за травень 2016 року 4839,12 грн.;

за червень 2016 року 4460,3 грн.;

за липень 2016 року 4103,75 грн.;

за серпень 2016 року 3724,00 грн.;

за вересень 2016 року 3344,25 грн.;

за жовтень 2016 року 3224,61 грн.;

за листопад 2016 року 2813,24 грн.;

за грудень 2016 року 2415,14 грн.;

за січень 2017 року 2003,77 грн.;

за лютий 2017 року 1592,4 грн.;

за березень 2017 року 1220,84 грн.;

за квітень 2017 року 809,47 грн.;

за травень 2017 року 200,88 грн.;

Таким чином загальний розмір пені за період з травня 2013 року по травень 2017 року складає 257 992,88 грн.

За встановлених у судовому засіданні обставин з відповідача підлягає стягненню 13401,41 грн. пені в межах заявлених позовних вимог, оскільки розглядаючи спір суд не має права виходити за їх межі.

Відповідач посилався на те що його не повідомили належним чином про відкриття провадження з примусового виконання рішення суду, а також про заборгованість, але належних та допустимих доказів цього суду не надав, клопотання про витребування таких, оскільки в нього є складнощі з їх отриманням, не заявляв. Надане суду письмове пояснення ОСОБА_3 від 16.04.2015 року, в якому він зазначає, що не знав про прийняте судом рішення про стягнення аліментів жодним чином не підтверджує цей факт, оскільки відображає пояснення ОСОБА_3, з цього приводу, але не підтверджує цю обставину жодним доказом. Не підтверджено відповідачем і неповідомлення його про відкриття виконавчого провадження та існування заборгованості.

Відповідачем надано докази його участі в Антитерористичній операції з 11.02.2015 року по 12.03.2015 року, з 21.07.2015 року по 27.08.2015 року, з 10.08.2015 року по 17.08.2015 року, з 15.12.2015 року по 19.01.2016 року, з 01.03.2016 року по 19.04.2016 року (а.с.48-57), але суд вважає, що ця обставина жодним чином не звільняє його від виконання батьківських обовязків, в тому числі і зі сплати аліментів. Зазначений факт також не є підставою для звільнення відповідача від сплати неустойки (пені) за ст. 196 ч. 1 СК України.

Таким чином, відповідачем не доведено відсутність його вини в виникненні заборгованості зі сплати аліментів.

Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на підставі ст. 141 ЦПК України та в розмірі, визначеному ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», оскільки позивач ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 141,259,263-265,273,354,355,280-282 ЦПК України, ст.ст. 180,196 СК України, ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4) до ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5) про стягнення пені за прострочення сплати аліментів задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 13401,41 грн. пені за прострочення сплати аліментів.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 704,8 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя