АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1696/18Головуючий по 1 інстанції - Середа Л.В.
Категорія: 59 Доповідач в апеляційній інстанції - Вініченко Б.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2018 року Апеляційний суд Черкаської області в складі:

суддів Вініченка Б.Б., Бондаренка С.І., Новікова О.М.

за участю секретаря Чуйко А.В.

представника позивача - адвоката ОСОБА_3

представника позивача за довіреністю ОСОБА_4

представника Драбівської районної ради - адвоката Гричаненка О.М.

представника відділу освіти Драбівської райдержадміністрації Власенка О.М.

прокурора Бутар В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_8 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 16 серпня 2018 року (повний текст рішення складено 27 серпня 2018 року) у справі за позовом ОСОБА_8 до Драбівської районної ради, відділу освіти Драбівської районної державної адміністрації, третя особа: фінансове управління Драбівської районної державної адміністрації про визнання недійсними торгів з продажу комплексу будівель, про визнання нікчемним договору купівлі-продажу, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

У липні 2016 року ОСОБА_8 звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказував, що 31 липня 2013 року на підставі заяви №5 Відділу освіти Драбівської районної державної адміністрації та договору №5 від 08.07.2012 року та у відповідності до рішення Драбівської районної ради від 22 вересня 2011 року №9-6/VI Черкаською торгово-промисловою палатою були проведені аукціонні торги з продажу нерухомого майна - «Комплексу будівель корпусу молодших класів Драбівського НВК «ЗОШ І-ІІІ ст. ім. С.В. Васильченка - гімназія» (лот №1), розташованого у смт. Драбів, по вул. Комсомольській, 6, яке є власністю Драбівської районної ради.

Згідно протоколу №5 проведення аукціону від 31.07.2013 року переможцем торгів було визначено ОСОБА_8, а комплекс будівель було продано за ціною 101 420 грн.

Вказує, що за результатами торгів між ним та Відділом освіти Драбівстької РДА 31.07.2013 року було укладено договір купівлі-продажу комплексу будівель.

На виконання умов проведених аукціонних торгів та укладеного договору купівлі-продажу позивачем Черкаській торгово-промисловій палаті були сплачені кошти в сумі 111 778 грн, що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордеру та квитанціями банку. Частину сплачених ним коштів, а саме в сумі 101 420 грн, Черкаська торгово-промислова палата згідно платіжного доручення №752 від 31.07.2013 року перерахувала на рахунок Відділу освіти Драбівської РДА.

Позивач вказує, що проведені 31.07.2013 року аукціонні торги з продажу Комплексу будівель та договір купівлі-продажу від 31 липня 2013 року є незаконними, так як проведені з порушенням вимог нормативно-правових актів.

Зазначає, що приватизація комплексу будівель корпусу молодших класів Драбівського НВК «ЗОШ І-ІІІ ст. ім. С.В. Васильченка - гімназія, розташованих у смт. Драбів, по вул. Комсомольській, 6 шляхом проведення аукціонних торгів відбулося з порушенням вимог п. б, ч. 2 ст.5 ЗУ «Про приватизацію державного майна» та ч. 5 ст. 63 ЗУ «Про освіту» та ч. 1 ст. 203 ЦК України.

На підставі викладеного та з врахуванням неодноразово змінених позовних вимог, ОСОБА_8 просив суд визнати недійсними торги з продажу комплексу будівель - корпусу молодших класів Драбівського НВК «ЗОШ І-ІІІ ст. ім. С.В. Васильченка - гімназія» від 31.07.2013 року, визнати нікчемним договір купівлі-продажу комплексу будівель від 31.07.2013 року, стягнути з Драбівської районної ради Черкаської області кошти в сумі 101 420 грн сплачених за вказаним вище договором купівлі-продажу та 10 358 грн понесених витрат на оплату торгів, у зв'язку із прийняттям районною радою незаконного рішення від 22.09.2011 року, а також стягнути з Драбівської районної ради Черкаської області завдану моральну шкоду у сумі 335 070 грн та стягнути понесені судові витрати.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 16 серпня 2018 року ОСОБА_8 у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

В мотивування рішення судом зазначено, що дії (бездіяльність) Драбівської районної ради, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визначення торгів недійсними.

Щодо позовних вимог позивача в частині визнання договору купівлі-продажу комплексу будівель від 31.07.2013 року нікчемним, суд першої інстанції виходив з того, що вказаний договір не може бути визнаний недійсним (оспорюваним або нікчемним), оскільки судовими рішеннями вже встановлено його неукладеність.

Крім того, в частині стягнення суми у розмірі 101 420 грн та 10 358 грн, як понесені позивачем витрати у зв'язку із прийняттям Драбівською районною радою незаконного рішення № 9-6/VI від 22.09.2011 року, то суд, відмовляючи у цій частині в позовних вимогах виходив з того, що вказана сума була сплачена за результатами відповідного проведеного аукціону та спрямована на укладення відповідного договору купівлі-продажу майна, а оскільки вказаний догорів, як встановлено судовими рішеннями не був укладений, у сторін такого договору не виникає жодних прав та відповідних обов'язків один відносно одного. Повернення вказаних коштів можливе в порядку встановленому та передбаченому статтею 1212 ЦК України.

Щодо стягнення моральної шкоди, то суд вказав, що в обґрунтування наявності завданої моральної шкоди позивач вказує на неправомірну поведінку відповідача, що полягає у відмові в добровільному поверненні коштів сплачених позивачем за договором від 31.07.2013 року. Однак, ОСОБА_8 не надано доказів звернення до відповідача із письмовою заявою про повернення вказаних коштів, а відповідач фактично позбавлений можливості щодо повернення таких коштів без відповідної заяви позивача.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8, посилаючись на необґрунтованість та незаконність рішення суду, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскільки рішенням суду визнано незаконним та скасовано рішення Драбівської районної ради від 22.09.2011 року №9-6/VI, яке фактично було підставою для реалізації вказаного майна, всі подальші дії відповідача є також нечинними, а тому прилюдні торги підлягають визнанню недійсними. При цьому, вважає необґрунтованим посилання суду на ту, обставину, що ним не доведено порушення Положень та інших норм при підготовці, проведенні та оформленні кінцевих результатів торгів, у зв'язку із вищевказаним скасуванням рішення районної ради та визнання його незаконним.

Вказує, що судом не враховано вимоги п.п. 5, 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Крім того, судом не надано належної оцінки висновку судово-психологічної експертизи №295/17-23 від 26.06.2017 року, як належному та достовірному доказу у справі та не враховано, що неправомірним рішенням Драбівської районної ради, грубим порушенням зобов'язань виключно з вини відповідача йому було завдано моральної шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу відділ освіти Драбівської районної державної адміністрації Черкаської області вказує, що рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 16 серпня 2018 року є законним, обґрунтованим і повинно залишитися в силі.

Також правом на подання відзиву скористався представник відповідача Драбівської районної ради - Гричаненко О.М., у якому вказав, що кошти в сумі 101 420 грн перераховано відділом освіти Драбівської райдержадміністрації 02.08.2013 року платіжним дорученням №850. Зараховано 05.08.2013 року Драбівським відділенням ДКСУ у Черкаській області на рахунок НОМЕР_1 - «Акумуляція коштів СФМБ. Кошти від відчуження майна, що належить Автономній Республіці Крим та майна, що перебуває в комунальній власності» районного бюджету. Протягом 2013-2016 років кошти знаходилися на даному рахунку та не використовувалися. З 1 січня 2017 року у зв'язку із зміною бюджетної класифікації проведено зміну рахунків районного бюджету. Кошти в сумі 101420 грн перенесено на рахунок НОМЕР_2 - «Бюджет розвитку районного бюджету».

Вказані кошти можуть бути повернуті фінансовим управлінням Драбівської РДА позивачу на підставі ст. 1212 ЦК України.

Щодо договору купівлі-продажу, то відповідач вказує, що рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 21.11.2013 року встановлено, що між сторонами договір не є укладеним, а тому до вказаних правовідносин не може застосовуватися реституція.

Вказує, що доводи апеляційної скарги в частині визнання недійсними прилюдних торгів також не підлягають задоволенню, оскільки позивачем ОСОБА_8 не зазначено порушення встановлених законодавством правил проведення торгів.

Крім того, позивач обґрунтовує наявність завданої йому моральної шкоди через неправомірну поведінку відповідача, що полягає у відмові в добровільному поверненні коштів, сплачених позивачем за договором купівлі-продажу від 31.07.2013 року. Однак, позивачем не надано доказів звернення до відповідача із письмовою заявою про повернення вказаних коштів, а відповідач фактично позбавлений можливості щодо повернення таких коштів без відповідної заяви позивача.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступного.

Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду в повній мірі відповідає даним вимогам закону.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, рішенням Драбівської районної ради від 22.09.2011 року №9-6/VI надано дозвіл відділу освіти Драбівської РДА на реалізацію чи передачу в оренду корпусу молодших класів Драбівського НВК «ЗОШ І-ІІІ ст. ім. С.В. Васильченка - гімназія», що знаходиться в смт. Драбів по вул. Комсомольській, 6.

08 липня 2012 року між відділом освіти Драбівської РДА та Черкаською торгово-промисловою палатою укладено договір №5 про проведення аукціонних торгів. Відповідно до заяви №5, яка є додатком до даного договору об'єктом продажу є корпус молодших класів Драбівського НВК «ЗОШ І-ІІІ ст. ім. С.В. Васильченка - гімназія», що знаходиться у смт. Драбів по вул. Комсомольській, 6.

З протоколу №5 проведення аукціону Черкаською торгово-промисловою палатою від 31.07.2013 року вбачається, що переможцем торгів визнаний ОСОБА_8, а ціна продажу склала 101 420 грн.

03 липня 2013 року між Драбівською районною радою в оперативному управлінні відділу освіти Драбівської РДА і позивачем було укладено договір купівлі-продажу. Договір затверджений головою аукціонної комісії Черкаської торгово-промислової палати Першиним С.В.

Предметом вказаного договору є купівля комплексу будівель корпусу молодших класів Драбівського НВК «ЗОШ І-ІІІ ст. ім. С.В. Васильченка - гімназія», які знаходяться в смт. Драбів по вул. Комсомольській, 6, ціна договору склала 101 420 грн.

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №543 від 31 липня 2013 року ОСОБА_8 було сплачено 9200 грн за торги на аукціоні та відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера №531 від 24 липня 2013 року позивачем було сплачено 9200 грн залогової вартості аукціону.

Відповідно до квитанцій №15205721 та №15205712 від 31 липня 2013 року ОСОБА_8 було сплачено на рахунок Черкаської торгово-промислової палати 83 020 грн та 10 358 грн з призначенням платежів за придбане майно на аукціоні згідно протоколу №5.

Платіжним дорученням №752 від 31 липня 2013 року Торгово-промисловою палатою на рахунок Відділу освіти Драбівської РДА було перераховано 101 420 грн за продаж майна на аукціоні згідно протоколу №5 від 31.07.2013 року.

Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 01 червня 2016 року визнано незаконним та скасовано рішення Драбівської районної ради Черкаської області від 22 вересня 2011 року №9-6/VI «Про надання дозволу відділу освіти райдержадміністрації на реалізацію або передачу в оренду корпусу молодших класів Драбівського НВК «ЗОШ І-ІІІ ст. ім. С.В. Васильченка - гімназія», що знаходиться у смт. Драбів по вул. Комсомольській, 6» в частині надання дозволу на реалізацію корпусу молодших класів Драбівського НВК «ЗОШ І-ІІІ ст. ім. С.В. Васильченка - гімназія».

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_8, посилався на порушення відділом освіти Драбівської РДА при проведенні приватизації комплексу будівель корпусу молодших класів Драбівського НВК «ЗОШ І-ІІІ ст. ім. С.В. Васильченка - гімназія» приписів Закону України «Про приватизацію державного майна», Закону України «Про освіту» та ст. 203 ЦК України, а тому вказані аукціонні торги підлягають визнанню недійсними.

Колегія суддів, переглядаючи в цій частині рішення суду першої інстанції, приходить до наступних висновків.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як було встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, рішення Драбівської районної ради Черкаської області від 22 вересня 2011 року №9-6/VI «Про надання дозволу відділу освіти райдержадміністрації на реалізацію або передачу в оренду корпусу молодших класів Драбівського НВК «ЗОШ І-ІІІ ст. ім. С.В. Васильченка - гімназія», що знаходиться у смт. Драбів по вул. Комсомольській, 6» було скасовано судовим рішенням від 01 червня 2016 року.

За змістом ч. 2 ст. 16, ч. 1 ст. 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених ч ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, зокрема, у зв'язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів (закріплених законом матеріально-правових заходів примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника) визначений у ст. 16 ЦК України.

Ураховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені ч. ч. 1-3 та 6 ст. 203 ЦК України (ч. 1 ст. 215 цього Кодексу).

Разом з тим, суд звертає увагу, що підставою для визнання самих прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил їх проведення.

Позивачем не надано доказів порушення організатором прилюдних торгів, а саме Черкаською торгово-промисловою палатою правил їх проведення, визначених Положенням про порядок підготовки та проведення аукціонних торгів в Черкаській Торгово-промисловій палаті, зокрема, правил, які визначають процедуру підготовки торгів, порядок проведення торгів та правил, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів.

Таким чином, визнанню недійсним у зв'язку із наведеними позивачем доводами може підлягати лише договір купівлі-продажу укладений в результаті проведення прилюдних торгів, водночас як самі прилюдні торги можуть визнаватися недійсними тільки у зв'язку із порушенням порядку їх проведення.

Щодо вимог ОСОБА_8 в частині визнання нікчемним договору купівлі-продажу Комплексу будівель від 31 липня 2013 року, то колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги в цій частині приходить до наступних висновків.

Загальні норми визнання цивільно-правового договору укладеним наводяться в ч. 1 ст. 638 ЦК, відповідно до якої договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Аналіз змісту цієї норми дозволяє визначити ряд умов, за наявності яких цивільно-правовий договір можна вважати укладеним: 1) сторони повинні досягти згоди з усіх істотних умов договору; 2) сторони мають досягти такої згоди у передбаченій законом формі.

В абзаці третьому п. 8 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року зазначено, що не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

У зв'язку із цим необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК тощо).

Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації.

Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено.

При цьому, неукладеність і недійсність договору тягнуть за собою різні правові наслідки.

Таким чином, слід здійснювати розмежування понять неукладеного, дійсного, недійсного (оспорюваного чи нікчемного) договору, враховувати те, що недійсним (нікчемним) може бути визнаний лише укладений договір.

Як видно із рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 21 березня 2014 року у справі №692/1392/13-ц, яке набрало законної сили 01.04.2014 року, ОСОБА_8 відмовлено у задоволенні його позовних вимог до Драбівської районної ради та відділу освіти Драбівської районної державної адміністрації про визнання договору дійсним, в судовому засіданні встановлено, що між сторонами укладеного договору не відбулося домовленостей з усіх істотних умов договору, зокрема відповідачі не погодилися із ціною договору, що й спричинило небажання відповідачів посвідчувати його нотаріально.

Крім того, в рішенні Драбівського районного суду Черкаської області від 21 листопада 2013 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 27 січня 2014 року, у справі за позовом ОСОБА_8 до Драбівської районної ради, відділу освіти Драбівської райдержадміністрації про визнання права власності на нерухоме майно, при розгляді зазначеного спору, суд прийшов до висновку, що договір купівлі-продажу придбаного на аукціоні майна не є укладеним, так як не посвідчений нотаріусом, оскільки договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення (ч. 3 ст. 640 ЦК України).

Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України однією із підстав звільнення від доказування є обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що вимоги ОСОБА_8 про визнання договору купівлі-продажу від 31.07.2013 року нікчемним не підлягають задоволенню, оскільки нікчемним може бути визнаний лише укладений договір.

Що стосується вимог позивача про стягнення з Драбівської районної ради 101 420 грн сплачених за договором купівлі-продажу від 31.07.2013 року та 10 358 грн понесених витрат на оплату торгів, у зв'язку із прийняттям районною радою незаконного рішення від 22.09.2011 року, то колегія суддів вважає, що вони також не підлягають до задоволення у зв'язку із наступним.

Так, позовні вимоги про стягнення зазначених коштів апелянтом мотивовано нормами статті 216 ЦК України, тобто нормами, які регулюють порядок застосування реституції до недійсних правочинів.

Реституція як спосіб захисту цивільного права (ч. 1 ст. 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.

У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Отже, судом першої інстанції зроблено вірний висновок стосовно того, що грошові кошти можуть бути повернуті позивачу в порядку передбаченому статтею 1212 ЦК України.

Згідно з частинами першою та другою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна (кондикційне зобов'язання) було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

При цьому кондикція - це позадоговірний зобов'язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб'єктним складом підпадає під визначення зобов'язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності речово-правових відносин безпосередньо між власником та володільцем майна.

Такий спосіб захисту можливо здійснити шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача таке майно.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 25 жовтня 2017 року у справі № 3-905гс17.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що вимоги про стягнення коштів ОСОБА_8 заявлено до Драбівської районної ради Черкаської області, водночас як видно з платіжного доручення № 752 наданого позивачем до суду разом з позовною заявою, Черкаською торгово-промисловою палатою кошти були перераховані на рахунок відділу освіти Драбівської райдержадміністрації, а тому суд вважає, що вказана вимога заявлена до неналежного відповідача.

Щодо посилання позивача на те, що неповернення Драбівською районною радою коштів, які ним були сплачені в результаті проведеного аукціону, у зв'язку із чим йому завдано моральної шкоди, яка полягає в моральних та фізичних стражданнях, оскільки порушено його право власності, що спричинило в свою чергу порушення нормального ритму життя, сну, апетиту тощо, то колегія суддів, перевіривши вказані твердження ОСОБА_8 приходить до наступних висновків.

Частинами першою - третьою статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (частина перша статті 1167 ЦК України).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 5 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Судом першої інстанції надано належну правову оцінку доказу, на який посилається позивач, а саме висновку судово-психологічної експертизи №295/17-23 від 26.06.2017 року, оскільки у даному висновку судовим експертом зазначено, що ОСОБА_8 були спричинені страждання (моральна шкода) за умови прийняття неправомірного (незаконного) рішення Драбівською районною радою Черкаської області від 22.09.2009 року № 9-6/VI та неповернення позивачу витрачених коштів на придбання комплексу будівель.

Колегія суддів, погоджується з висновком суду першої інстанції в частині того, що позивачем не надано доказів звернення до відповідача із письмовою заявою про повернення вказаних коштів, а відповідач фактично позбавлений можливості щодо повернення таких коштів без відповідної заяви позивача, а тому твердження позивача про завдання йому моральної шкоди у зв'язку із неповерненням коштів є необґрунтованими та безпідставними.

Крім того, при прийнятті Драбівською районною радою Черкаської області рішення від 22.09.2011 року № 9-6/VI не вирішувалось жодних питань щодо позивача та жодних прав та обов'язків у зв'язку із прийняттям даного рішення позивачем набуто не було.

Тому, ОСОБА_8 не доведено вини відповідача в завданні йому моральної шкоди, як одного з обов'язкового елементу складу цивільного правопорушення та обов'язкової умови за якої можливо притягнути особу до цивільно-правової відповідальності.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Отже, висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Згідно з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи, що судом першої інстанції повно та всебічно з'ясовані фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_8 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 268, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 16 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 листопада 2018 року.

Судді: Б.Б. Вініченко

С.І. Бондаренко

О.М. Новіков