справа № 341/1587/13-ц
провадження № 61-858св17
судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду
у касаційному провадженні за скаргою ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 14 червня 2017 року у складі судді Мули О. Д. та рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 листопада 2017 року в складі колегії суддів: Ясеновенко Л. В., Горейко М. Д., Мелінишин Г. П.,
У липні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до кредитної спілки «Галицька» (далі - КС «Галицька»), ОСОБА_3 про стягнення коштів за договорами про залучення вкладу на депозитний рахунок.
Позовна заява мотивована тим, що 19 липня 2010 року та 21 грудня 2011 року між її чоловіком ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та КС «Галицька» були укладені договори № 132Д та № 150Д про залучення вкладу на депозитний рахунок кожен на суму 15 000,00 грн з кінцевим терміном повернення вкладів 19 липня 2011 року та 21 грудня 2012 року відповідно.
Посилаючись на те, що відповідач на цей час не повернув суми вкладів та нарахованих відсотків, ОСОБА_2 просила стягнути 39 933,00 грн, у тому числі: 30 000,00 грн депозитних вкладів, 2 701,00 грн відсотків за користування вкладом за договором № 150Д, 255,00 грн інфляційних втрат, 5 823,24 грн пені за прострочення повернення вкладу, 1 154,46 грн 3 % річних.
Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 14 червня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з КС «Галицька» на користь ОСОБА_2 31 078,49 грн, з яких: 15 000,00 грн - депозитного вкладу та 1 109,92 грн - процентів за договором від 21 грудня 2011 року № 150Д про залучення внеску на депозитний рахунок, укладеним між КС «Галицька» та ОСОБА_4; 18 408,91 грн - інфляційного збільшення суми боргу; 1 904,06 грн - 3 % річних; за мінусом 5 344,40 грн понесених КС «Галицька» судових витрат.

У задоволенні позову ОСОБА_2 в частині вимог до КС «Галицька» про стягнення боргу за договором про залучення внесків (вкладів) на депозитний рахунок від 19 липня 2010 року № 132Д, укладеним між КС «Галицька» та ОСОБА_4, та пені відмовлено.

У задоволенні позову ОСОБА_2 в частині вимог до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договорами про залучення внесків (вкладів) на депозитні рахунки відмовлено.

Стягнуто з КС «Галицька» судовий збір в розмірі 364,23 грн та зараховано на р/р 0079, одержувач коштів УДКСУ в Галицькому районі Івано-Франківської обл., банк одержувача - ГУДКСУ в Івано-Франківській обл., МФО 836014, код за ЄДРПО 37953206.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що кошти за договором від 19 липня 2010 року № 132Д про залучення внеску (вкладу) на депозитний рахунок були виплачені ОСОБА_5 21 грудня 2011 року, про що також свідчить вищезазначена заява ОСОБА_4 від 05 липня 2012 року про дострокове повернення вкладу за договором від 21 грудня 2011 року № 150Д, а тому позов є обґрунтованим лише в частині повернення коштів за договором № 150Д. Позов у частині вимог до ОСОБА_3 не підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_3 як фізична особа не є учасником спірних правовідносин.

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 листопада 2017 року рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 14 червня 2017 року в частині задоволення позову про стягнення 15 000,00 грн депозитного вкладу, 1 109,92 грн відсотків за вкладом, 18 408,91 грн інфляційного збільшення суми боргу, 1 904,06 грн трьох процентів річних, за мінусом 5 344,40 грн понесених КС «Галицька» судових витрат скасовано та ухвалено нове.

Стягнуто з КС «Галицька» на користь ОСОБА_2 16 109,92 грн, з яких 15 000,00 грн - депозитного вкладу та 1 109,92 грн - процентів за договором від 21 грудня 2011 року № 150Д про залучення внеску на депозитний рахунок, укладеним між КС «Галицька» та ОСОБА_4

У задоволенні позову ОСОБА_2 до КС «Галицька» про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за договором від 21 грудня 2011 року № 150Д відмовлено.

У решті рішення місцевого суду залишено без змін.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь КС «Галицька» 5 344,40 грн витрат, пов'язаних з проведенням експертиз.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що, враховуючи відсутність вини відповідача у невиплаті ОСОБА_2 коштів за договором № 150Д про залучення вкладу на депозитний рахунок, підстав для стягнення інфляційних витрат та 3 % річних від простроченої суми немає.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з пунктом 1.2 договору про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок від 21 грудня 2011 року № 150Д, строк дії договору дванадцять місяців, початком якого є 21 грудня 2011 року, а закінченням 21 грудня 2012 року.

На підставі пункту 2.8 зазначеного договору всі виплати на користь вкладника здійснюються спілкою в національній валюті через касу спілки або шляхом безготівкового перерахування на поточний рахунок вкладника (за письмовою заявою останнього).

Як слідує із пункту 2.12 цього договору, якщо вкладник не вимагає повернення внеску зі спливом строку, встановленого у цьому договорі - внесок зберігається в спілці до моменту отримання вкладником без нарахування відсотків.

Із справи убачається, що вкладник ОСОБА_4 помер до закінчення строку дії договору 13 вересня 2012 року (а. с. 3).

Відомості про звернення спадкоємців із заявою про повернення вкладу після закінчення строку дії договору у справі відсутні.

У липні 2013 року позивач, як спадкоємець вкладу (т. 1 а. с. 12), звернулася із позовом до КС «Галицька» про повернення вкладів за двома договорами, пені та виплат, передбачених статтею 625 ЦК України (т. 1 а. с. 1).

У своїх запереченнях на позов КС «Галицька» зазначала, що кошти за одним вкладом спадкодавець отримав особисто. Вклад та відсотки за договором № 150Д у зв'язку із смертю вкладника перебувають на окремому рахунку «до запитання» та мають бути виплачені спадкоємцю при наданні свідоцтва про право на спадщину (т. 1 а. с. 18-19).

У додаткових запереченнях відповідач знову визнав наявність належних за договором № 150Д коштів на окремому рахунку «до запитання» та підтвердив готовність виплати їх спадкоємцю (т. 1 а. с. 23), однак проти інших необґрунтованих сум заперечував.

Направляючи для проведення судово-почеркознавчої експертизи оригінали документів, відповідач черговий раз підтвердив готовність виплатити неоспорювану суму за договором № 150Д (т. 1 а. с. 63).

У лютому 2015 року КС «Галицька» повторно звернулася до суду із листом про визнання суми вкладу та відсотків за договором від 21 грудня 2011 року № 150Д та просила зменшити суму стягнення на вартість проведення судово-почеркознавчої експертизи (т. 1 а. с. 106-107).

У жовтні 2015 року відповідач, направляючи документи для проведення чергової експертизи, знову повідомив про перебування у нього коштів, належних позивачу (т. 1 а. с. 142-143).

У січні 2017 року КС «Галицька» черговий раз повідомила суд про вимагання з боку позивача коштів, які раніше отримані спадкодавцем та черговий раз визнав позов в частині коштів за договором № 150Д за вирахуванням вартості судово-почеркознавчої експертизи (т. 1 а. с. 220-221).

З аналогічним листом про часткове визнання позову відповідач звертався до суду у березні 2017 року (т. 1 а. с. 240).

У травні 2017 року КС «Галицька» заперечувала проти збільшених позовних вимог, стягнення вкладу, який раніше сплачений самому спадкодавцю та інших нарахувань та штрафів на неіснуючий борг. Кошти належні позивачу за договором від 21 грудня 2011 року № 150Д визнала за вирахуванням витрат на проведення судово-почеркознавчої експертизи (т. 2 а. с. 7-8).

У апеляційній скарзі відповідач погодився із рішенням місцевого суду у справі за виключенням нарахувань, передбачених статтею 625 ЦК України.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз частини другої цієї статті дає підстави вважати, що нарахування, передбачені статтею 625 ЦК застосовуються лише до боржника, який прострочив зобов'язання.

У справі відсутні відомості про належне звернення позивача із заявою до відповідача із свідоцтвом про право на спадщину для отримання належного спадкодавцеві вкладу із відсотками готівкою через касу або про перерахування у безготівковому вигляді на належний їй рахунок, як це передбачено умовами договору.

Справа розглядалася майже 4 роки, проте будь-яких заходів для отримання неоспорюваної суми, яку відповідач визнавав із самого початку та яка й була у подальшому присуджена судом, позивач не вчинила.

Відповідач вчинив усі дії, передбачені договором, а тому вважати, що прострочила зобов'язання у розумінні статті 625 ЦК України саме КС «Галицька» у суду відсутні.

Таким чином мало місце прострочення не боржника, а кредитора.

Крім того, на підставі частини другої статті 625 ЦК України 3 % річних за простроченим зобов'язанням нараховуються, якщо інше не передбачене законом або договором.

Пунктом 2.12 договору № 150Д передбачено нульову ставку відсотків якщо вкладник не вимагає повернення внеску зі спливом строку, встановленого в цьому договорі - внесок зберігається в спілці до моменту отримання вкладником без нарахування процентів.

Статтею 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір, однак спір щодо виплати вкладу та процентів за договором № 150Д відсутній із самого початку справи, а відповідач протягом всього розгляду справи не заперечувала права позивача на зазначені грошові кошти які, відповідно до умов договору, знаходяться на окремому рахунку «до запитання».

Доводи касаційної скарги про стягнення пені у розмірі 3 % вартості послуги за кожен день прострочення є необґрунтованими, оскільки відповідальність сторін врегульована договором.

Таким чином законні підстави для скасування рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 листопада 2017 року в частині відмови у стягненні інфляційних втрат та 3 % річних за договором від 21 грудня 2011 року № 150Д та залишення у цієї частині без змін рішення місцевого суду не убачаються.

Суддя С. Ю. Мартєв