Постанова

Іменем України

07 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 495/5560/13-ц

провадження № 61-4777св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С., (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Одеської області від 11 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Сидоренко І. П., Погорєлової С. О., Цюри Т. В.,

ВСТАНОВИВ:

16 липня 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування за законом, після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1, у віці 81 рік, помер ОСОБА_5, який був рідним батьком ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Після його смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 6,21 га, що розташована на території АДРЕСА_1, майнового паю члена КСГП у розмірі 4 384,37 грн, жилий будинок АДРЕСА_2, жилий будинок АДРЕСА_3.

15 травня 2009 року ОСОБА_5 склав заповіт, яким все належне йому майно заповів ОСОБА_3

Одночасно з позивачем ОСОБА_3 до державного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 звернувся відповідач ОСОБА_4, на підставі статті 1241 ЦК України як непрацездатний син спадкодавця, який має право на обов'язкову частку у спадщині.

Відповідач ОСОБА_3 не має права на отримання частки спадщини та повинен бути усунений від неї. У 1994 році відносини між його померлим батьком та братом ОСОБА_4 погіршилися, спілкування між ними припинилось. За цей період померлий неодноразово хворів, знаходився на стаціонарному лікуванні, після перелому шийки стегна був у безпорадному стані, потребував постійного догляду, піклування та матеріальної допомоги. ОСОБА_3 неодноразово просив брата ОСОБА_4 врахувати стан здоров'я батька та відновити колишні відносини, що разом їм буде легше лікувати та доглядати його, однак, на ці прохання ОСОБА_4 не реагував, ніяких заходів щодо надання допомоги не вживав. З проханнями примиритись до ОСОБА_4 звертався і померлий батько ОСОБА_5, але позитивних результатів такі прохання не дали.

Враховуючи тривале ухилення брата ОСОБА_4 від надання допомоги батькові позивач змушений за свої особисті кошти оплачувати лікування батька. Операція щодо встановлення ендопротезу обійшлася у 8 000,00 грн, реабілітаційний період тривав шість місяців. Весь час ОСОБА_3 та члени його сім'ї постійно були з ОСОБА_5, позивач купляв йому ліки, продукти харчування, одяг, тощо.

У 2010 році ОСОБА_5 знову тяжко захворів та за гроші ОСОБА_3 проведено операцію по видаленню пахової грижі, на яку витрачено 6 000,00 грн, а також кошти на лікування передміхурової залози, сечового міхура.

На лікування батька за всі роки ОСОБА_3 витратив близько 50 000,00 грн, а відповідач не брав ніякої участі у лікуванні та догляді батька, свідомо ухилявся від надання спадкодавцю будь-якої матеріальної допомоги та моральної підтримки.

Саме з цих підстав ОСОБА_3 вважає, що його брат ОСОБА_4 не має права на отримання частки майна померлого батька.

Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 листопада 2015 року позов задоволено. Усунуто ОСОБА_4 від права на спадкування за законом, яка відкрилася після померлого ОСОБА_5

Суд першої інстанції виходив із того, що у спадкодавця був безпорадний фізичний стан через перенесені операції, він отримував догляд і піклування лише від позивача та членів його сім'ї, в той час як відповідач свідомо не вчиняв жодних дій щоб допомогти батьку фізично та морально перенести хвороби і лікування. Крім того, померлий зазначив позивача своїм єдиним спадкоємцем, що свідчить не тільки про добре ставлення та любов померлого до свого сина ОСОБА_3, а й підтверджує надані у судовому засіданні показання свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_8, ОСОБА_9

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 11 жовтня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у позові.

Відмовляючи у позові, апеляційний суд виходив з того, що позивачем не було доведено, що відповідач ОСОБА_4 умисно ухилявся від виконання обов'язку щодо утримання батька ОСОБА_5 Відповідно до статті 1241 ЦК України відповідач має право на обов'язкову частку незалежно від змісту заповіту.

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій просить рішення апеляційного суду скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

08 листопада 2016 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

У січні 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

15 лютого 2017 року ухвалою Верховного Суду вказану справу призначено до судового розгляду.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд неповно з'ясував всі обставини справи, що мають суттєве значення для справи. Апеляційний суд встановив, що відповідач є інвалідом другої групи, який має обов'язкову частку у спадщині, проте ніякими доказами така обставина не підтверджена.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з огляду на таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є рідними братами.

ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, був рідним батьком сторін. Такі обставини підтверджуються матеріалами справи та не заперечувались учасниками справи.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина у вигляді: земельної ділянки площею 6,21 га, що розташована на території АДРЕСА_1, відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 10 червня 2004 року, кадастровий номер НОМЕР_2, майнового паю члена КСГП у розмірі 4 384,37 грн, відповідно до свідоцтва серії НОМЕР_3 від 29 січня 2007 року, житловий будинок АДРЕСА_2, жилий будинок АДРЕСА_3.

15 травня 2009 року ОСОБА_5 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Драченко А. Н. за № 95, яким все належне йому на день смерті майно він заповів позивачу ОСОБА_3

Як встановлено судом першої та апеляційної інстанцій, відповідно до інформаційного листа завідувача міськдержнотконтори Кушнір І. В. від 01 жовтня 2013 року за № 2706/01-16, спадкова справа № 486/2012 щодо майна померлого ОСОБА_5 відкрита Білгород-Дністровською районною державною нотаріальною конторою 04 грудня 2012 року за заявою відповідача ОСОБА_4 про прийняття спадщини за законом, а 06 грудня 2012 року до нотаріальної контори надійшла заява ОСОБА_3 про прийняття спадщини за заповітом.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з медичними довідками, протоколами ультразвукового обстеження сечового міхура і передміхурової залози, виписаного епікризу, результатами УЗД нирок та іншими медичними висновками спадкодавець тривалий час хворів, проходив обстеження та лікування.

Згідно з переліком хвороб та їх наслідками, а також з урахуванням віку, померлий ОСОБА_5 не був здатний сам себе обслуговувати, йому був потрібен сторонній повний догляд та додаткова спеціальна їжа, створення нормальних умов для проживання та спеціалізоване лікування періодично в умовах стаціонару.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про ухилення відповідача від надання допомоги батькові, який потребував таку допомогу.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд посилався на те, що відповідач має право прийняти обов'язкову частку спадщини, що передбачена статтею 1241 ЦК України (обов'язкова частка) як непрацездатна дитина спадкодавця, оскільки він є інвалідом ІІ групи та пенсіонером.

Апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції не встановлено, що ОСОБА_4 умисно ухилявся від надання допомоги батькові ОСОБА_5, будь - які докази на підтвердження цієї обставини у матеріалах справи відсутні.

Апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції не надав належну оцінку показанням свідків на користь відповідача ОСОБА_4, які стверджували, що він не мав можливості надавати допомогу, не зазначив, чому він надає перевагу показанням свідків на користь позивача, в той час як свідки є родичами позивача.

Відповідно до статті 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Згідно із частиною третьою статті 1224 ЦК України, не мають права на спадкування за законом особи, які ухилялись від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до частини п'ятої статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Вимоги про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлено особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки.

Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України 2004 року цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Верховний Суд виходить з того, що суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Доводи касаційної скарги про те, що з копії посвідчення інваліда, наданої ОСОБА_4 до суду, вбачається, що у нього інвалідність встановлена в період з 28 березня 2003 року по 31 січня 2004 року заслуговують на увагу. Проте цей довід та інші доводи касаційної скарги не спростовують висновок апеляційного суду про не встановлення тієї обставини, що ОСОБА_4 умисно ухилявся від надання допомоги батькові ОСОБА_5

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди із рішенням суду апеляційної інстанції, зводяться до переоцінки доказів у справі.

Відповідно до статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не має повноважень встановлювати обставини і оцінювати докази у справі.

З огляду на зазначене, доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини, тому Верховний Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Одеської області від 11 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А.С. Олійник

О.В. Ступак

Г.І. Усик