21.11.2018 Єдиний унікальний номер 205/6778/17
Єдиний унікальний номер судової справи 205/6778/17
Номер провадження 2/205/560/18
РІШЕННЯ

іменем України

21 листопада 2018 року

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі головуючого судді Остапенко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Шевцової М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу № 205/6778/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 17 жовтня 2017 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що мешкав разом зі своїми матірю ОСОБА_3 та батьком ОСОБА_2 в квартирі № 1, розташованій за адресою: м. Дніпро, вул. Гладкова, 19-а. Зазначена квартира належала на праві спільної сумісної власності членам родини на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26 липня 2001 року.

Після смерті матері позивача ОСОБА_3, померлої 15 серпня 2004 року, спадщину прийняли ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

В 2013 році ОСОБА_2 вмовив позивача продати вищезазначену квартиру та придбати будинок для подальшого сумісного проживання. Позивач за усною домовленістю надав свою згоду на продаж квартири та підписав довіреність від 30 жовтня 2013 року на імя ОСОБА_2, якою уповноважив представляти інтереси позивача під час продажу квартири та придбання будинку. Квартиру було продано та куплено будинок за адресою: м. Дніпро, вул. Лікарняна, 33, де мешкають ОСОБА_1, ОСОБА_2 та його дружина.

Наприкінці 2016 року відносини між позивачем та відповідачем почали погіршуватися та позивач дізнався, що відповідач оформив право власності на будинок в цілому на своє імя.

13 березня 2017 року ОСОБА_1 відізвав довіреність, видану на імя ОСОБА_2 та 24 квітня 2017 року звернувся до Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 з заявою про захист його інтересів у суді.

Зазначає, що оскільки відповідно до договору купівлі-продажу квартири № 1, розташованій за адресою: м. Дніпро, вул. Гладкова, 19-а, від 09 грудня 2013 року, квартиру було продано за 96 393,00 гривень, то грошова сума, яка підлягає стягненню з відповідача становить 48 196,50 гривень.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2017 року відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору при предявленні позову до ОСОБА_2 про визнання права власності, до ухвалення рішення суду.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2017 року відкрито провадження у цивільній справі.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2018 року витребувано у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 (м. Дніпро, вул. Шевченка, 10) належним чином завірену копію договору купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1, серія та номер 1885 від 09.12.2013 року.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Звернувся з заявою про поновлення строків позовної давності на звернення з позовною заявою про стягнення грошових коштів.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_6 позовні вимоги не визнала в повному обсязі та просила застосувати строки позовної давності.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

В ході судового розгляду встановлено, що квартира № 1, розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Гладкова, 19-а, належала на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26 липня 2001 року ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 17).

ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_3, померлої 15 серпня 2004 року, на 1/6 частину квартири № 1, розташованої за адресою: м. Дніпро, вул. Гладкова, 19-а (а.с. 18 на звороті).

ОСОБА_1 підписав довіреність від 30 жовтня 2013 року, якою уповноважив ОСОБА_2 розпоряджатися всім майном, де б воно не знаходилось та з чого воно б не складалося та вчиняти будь-які дозволені законодавством договори щодо будь-якого належного йому майна (а.с. 19-20).

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 1006 ЦК України, повірений зобов'язаний:

1)повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення;

2)після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення;

3)негайно передати довірителеві все одержане у зв'язку з виконанням доручення.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

09 грудня 2013 року укладено договір купівлі-продажу квартири № 1, розташованої за адресою: м. Дніпро, вул. Гладкова, 19-а, відповідно до якого квартиру було продано за 96 393,00 гривень (а.с. 63-64).

14 березня 2014 року укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу ОСОБА_7, відповідно до якого ОСОБА_2 та ОСОБА_8 набули право власності по 1/2 частині домоволодіння № 33 по вул. Лікарняній в м. Дніпропетровську (а.с. 34-35).

Відповідно до адресної картки ОСОБА_1 зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_1 з 27.03.2014 (а.с. 102).

Представник позивача ОСОБА_5 звернувся з заявою про поновлення строків позовної давності на звернення з позовною заявою про стягнення грошових коштів, в свою чергу відповідач звернувся до суду з заявою про застосування строків позовної давності.

В обґрунтування заяви про поновлення строків позовної давності представник позивача зазначає, що ОСОБА_1 будучи юридично необізнаною людиною та за станом здоровя, оскільки є інвалідом третьої групи (має психічне відхилення), вважав, що за умовами договору купівлі-продажу домоволодіння № 33 по вул. Лікарняній в м. Дніпропетровську є власником 1/2 частини зазначеного домоволодіння. У звязку з тим, що лише наприкінці 2016 року позивачу стало відомо про порушення його прав, просить поновити строки позовної давності на звернення з позовною заявою про стягнення грошових коштів.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦПК України).

Сплив позовної давності є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Враховуючи, що під час реєстрації місця проживання ОСОБА_1 27 березня 2014 року до органу реєстрації місця проживання були предявлені правовстановлюючі документи, отже позивачу з зазначеного часу достовірно відомо кому належить домоволодіння № 33 по вул. Лікарняній в м. Дніпропетровську, що підтверджує факт того, що позивачу з зазначеного часу було відомо, що він не є співвласником домоволодіння № 33 по вул. Лікарняній в м. Дніпро.

Отже, з 28 березня 2014 року розпочався строк позовної давності для звернення позивача до суду за захистом порушених прав, однак ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом лише 17 жовтня 2017 року.

З урахуванням того, що позивач пред'явив вимоги до відповідача, з порушенням строків позовної давності відповідно до ст. 257 ЦК України, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів необхідно відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд враховує, що ухвалою суду від 18 жовтня 2017 року відстрочено позивачу сплату судового збору при предявленні позову до ухвалення рішення суду, його позовні вимоги не підлягають задоволенню, у звязку з чим підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати у розмірі 740,80 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 253, 257, 261, 267 ЦК України, ст.ст. 12, 76, 81,141, 352, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів у розмірі 48 196,50 грн. - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІПН: НОМЕР_1, на користь держави судові витрати у розмірі 740,80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 30 листопада 2018 року.

Суддя Н.Г. Остапенко