Справа № 453/341/17 Головуючий у 1 інстанції: Ясінський Ю.Є.
Провадження № 22-ц/811/1156/18 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.

секретар: Бадівська О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сколівського районного суду Львівської області в складі судді Ясінського Ю.Є. від 31 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 31 травня 2018 року позов задоволено. Розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований 31.08.2004 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис №2022.

Дане рішення оскаржила ОСОБА_2

В своїй апеляційній скарзі просить прийняти постанову, якаю скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Вважає рішення необґрунтованим, що полягає у недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими. Зазначає, що обставини, щодо недоцільності спільного проживання та збереження сім?ї суд встановив виключно із змісту позовної заяви ОСОБА_3 Позивачем в обґрунтування своєї позовної заяви не подано належних та допустимих доказів щодо обставин, які мають важливе значення у справі про розірвання шлюбу.

В судове засідання учасники справи (їх представники) не з'явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності (відсутності їх представників),зважаючи на те, що учасники справи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Клопотання відповідача про відкладення розгляду справи з підстав зайнятості її представника у судових засіданнях іншого суду, колегія суддів вважала безпідставним, таким, що не свідчить про поважність причин неявки у судове засідання та таке було відхилено. Так, участь представника у інших судових засіданнях не свідчить про поважність причин його неявки у судове засідання по даній справі, зважаючи на те, що про судове засідання як сама відповідач, так і її представник повідомлені заздалегідь, а саме 27.11.2018 року. Зважаючи на вказане представником жодним чином не обґрунтовано неможливість врегулювати питання його участі у даному судовому засіданні та інших судових засіданнях без неявки у одне з них, а, окрім цього, жодних доводів про причини пріоритетності інших судових засідань по відношенню до даного, а, також, можливість призначення розгляду у інших справах попередньо перед призначенням даного судового засідання, що могло б свідчити про певні підстави пріоритетності, - ні відповідачкою, ані представником наведено не було. Крім цього, колегія суддів зважає і на факт відсутності у судовому засіданні самої відповідачки та відсутність будь-яких даних про поважність причин її неявки та враховує, що позиція по суті спору відповідачкою викладена у доводах апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, а також усних та письмових пояснень та заяв учасників справи та їх представників у судах обох інстанцій, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 105, 112 СК України та задовольняючи позов, - виходив з того, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 31.08.2004 року, від даного шлюбу мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, не бажає проживати з відповідачкою однією сім'єю, проживають окремо та не підтримують шлюбних відносин протягом тривалого часу, наданий судом термін на примирення не приніс бажаного результату, примирення між позивачем та відповідачкою не відбулось, відтак суд прийшов до висновку, що спільне життя подружжя і збереження шлюбу стали неможливими й суперечили б інтересам позивача, сім'я розпалась остаточно й поновлена бути не може, а тому формально існуючий шлюб слід розірвати.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, доводи ж скарги таких висновків суду не спростовують.

Позивач ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, у якому просив розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований 31.08.2004 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис №2022.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що спільне життя з відповідачкою не склалось через несумісність характерів, різні погляди на життя, з приводу чого між ними виникали суперечки, які ставали дедалі частішими та перейшли у конфлікти, що негативно впливає на його моральний стан, душевний спокій, психологічну обстановку у їх сім»ї, оскільки всі конфлікти відбуваються в присутності сина. Всі його спроби зберегти сім?ю є марними. З травня 2016 року не підтримує з відповідачкою шлюбних відносин, та не веде спільного господарства. Просить суд розірвати шлюб, оскільки такий існує лише формально, термін на примирення не надавати.

Відповідно до ч.1 ст. 21 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно ч.1 ст. 24 цього ж Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ст. 56 ч.3 згаданого Кодексу кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Відповідно до ч.2 ст. 104 згаданого Кодексу шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно ч.3 ст. 105 цього ж Кодексу шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Ч.1 ст. 110 Кодексу передбачає, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Ч.2 статті 112 Сімейного кодексу України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до змісту п. 10 Постанови пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Як вбачається із матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорювалось та не спростовано, шлюб між сторонами був зареєстрований 31 серпня 2004 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис №2022. Під час шлюбу в цій сім'ї народився син ОСОБА_4, 2005 р.н.

Сім'я сторін фактично розпалась, сторони спільно не живуть, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть та фактично наміру відновлення подружніх стосунків у сторін немає. Вказане підтверджено і після надання сторонам судом першої інстанції шестимісячного строку на примирення, протягом якого жодна із сторін будь-яких кроків до примирення не вживала та примирення між сторонами не відбулося. Крім цього, відповідачка, яка заперечує стосовно позову не вказувала ні у суді першої, ані у суді апеляційної інстанції про те, які дії має намір вчиняти з метою збереження шлюбу сторін.

Причинами розпаду сім'ї слід вважати різні погляди подружжя на життя, шлюб, сім'ю, відсутність взаєморозуміння.

Крім цього, у відзиві на апеляційну скаргу позивач ствердив, що має стосунки з іншою людиною, з якою має намір побудувати майбутнє життя.

Враховуючи вказане, доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає необґрунтованими та, крім цього, вважає, що рішення про розірвання шлюбу між сторонами не суперечитиме інтересам сина сторін, оскільки розвиток та виховання дитини у сім'ї у якій у батьків різні погляди на життя, шлюб, сім'ю, відсутність взаєморозуміння, батьки тривалий час проживають окремо, - є неможливим.

Враховуючи вказане, колегія суддів вважає, рішення суду таким, що прийняте із дотриманням норм матеріального та процесуального закону, а апеляційну скаргу безпідставною та такою, що до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 31 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 11.12.2018 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра