РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/7153/18

Провадження № 2/643/4196/18

19.11.2018 року Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Харченко А.М.,

за участю секретаря - Горборукової М.О.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу в порядку спрощеного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення трьох процентів річних та неустойки,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь три проценти річних за період з 19.06.2015 року по 04.06.2018 року в сумі, еквівалентній 1 865 доларам США за курсом Національного банку України на день винесення рішення у справі та неустойку за період з 21.05.2018 року по 04.06.2018 року у розмірі 21 000 грн. Стягнути з відповідача на його користь понесені та такі, що можуть бути понесені в ході розгляду справи судові витрати, посилаючись на те, що 01 жовтня 2010 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено Договір позики, того ж дня посвідчений ПН ХМНО Карташовою С. І. за реєстровим № 3139. За умовами вказаного договору відповідач отримала в позику від позивача валютні цінності у вигляді в натурі та на суму 23 500 доларів США. Відповідач грубо порушила умови укладеного із позивачем Договору позики, і борг за ним в повному обсязі йому не повернула. Неповернутими залишились кошти на суму 21 000 доларів США. За таких обставин, позивач звернувся із позовом про стягнення заборгованості до суду. 08 липня 2014 Московським районним судом м. Харкова розглянуто цивільну справу № 643/4380/13-ц (провадження № 2/643/137/14) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики і винесене рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково. Судом вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 247 474 грн. 61 коп., а також судові витрати в розмірі 2 474 грн. 75 коп. Вказане рішення суду першої інстанції набрало законної сили на підставі рішення апеляційного суду Харківської області від 29 жовтня 2014 року, яким рішення Московського районного суду м. Харкова від 08 липня 2014 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення суми процентів, 3 % річних та неустойки скасовано, та ухвалено в цій частині нове рішення. Вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 три проценти річних в розмірі 914 доларів СІЛА, що складає 11 836 грн. 30 коп.; проценти за користування позикою у сумі 4006 доларів США, що складає 51 877 грн. 70 коп.; пеню у сумі 547 500 грн. 00 коп., а також додатково стягнути судовий збір у сумі 1 004 грн. Незважаючи на наявність вказаних судових рішень відповідачем заборгованість сплачена не була, у зв'язку з чим позивач змушений був знову звертатися до суду за захистом своїх порушених прав. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 02 вересня 2015 року у справі № 643/8816/15-ц (провадження № 2/643/3498/15) позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про стягнення неустойки задоволено у повному обсязі та вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 неустойку за період з 28 травня 2014 року по 28 травня 2015 року за неналежне виконання зобов'язань в розмірі 547 500 грн., а також стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 понесені ним і документально підтверджені витрати у розмірі 3 674 грн. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2015 року у справі № 640/11271/15-ц (провадження № 2/640/2676/15) позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про стягнення процентів за користування коштами та трьох процентів річних було задоволено та вирішено стягнути у солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 проценти за користування коштами та три проценти річних за період з 20 березня 2013 року по 19 червня 2015 року в розмірі 7 121 доларів США, що еквівалентно 153 927 грн. 48 коп. за курсом НБУ на день ухвалення рішення, а також стягнути у частковому порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 759 грн. 29 коп. з кожного. Оскільки відповідач своїх грошових зобов'язань не виконала, то ці зобов'язання не припинилися. Тож факт звернення позивача в суд із позовами до відповідача про стягнення з неї боргу за Договором позики, нарахувань за заборгованістю, ухвалення рішення про задоволення судом вимог позивача не припиняють зобов'язальних правовідносин сторін договору: не звільняють боржника (відповідача) від відповідальності за невиконання нею грошових зобов'язань, не позбавляють кредитора права на подальше нарахування, вимогу і стягнення з боржника неустойки (штрафів, пені) та інших передбачених договором та/або законом нарахувань. Оскільки, станом на день складання та подання до суду цього позову, зобов'язання відповідача за Договором позики від 01 жовтня 2010 року так і не виконанні, позивач вважає за необхідне звернутись до суду із позовом про стягнення трьох процентів річних та неустойки за період з моменту закінчення останніх нарахувань, а саме з 19 червня 2015 року по день звернення до Московського районного суду м. Харкова із цим позовом. Оскільки, грошові зобов'язання відповідача за Договором позики від 01 жовтня 2010 року визначені в іноземній валюті, то позивач не висуває вимог про сплату йому інфляційного збільшення суми позики. Сума трьох процентів річних, стягнутих відповідно до рішення Київського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2015 року у справі № 640/11271/15-ц (провадження № 2/640/2676/15), була розрахована за період з 20 березня 2013 року по 19 червня 2015 року. Отже, належна до сплати відповідачем на користь позивача сума трьох процентів річних від простроченої поверненням суми боргу за період з 19 червня 2015 року по день звернення до Московського районного суду м. Харкова із цим позовом 04 червня 2018 року складає 1 865 доларів США. Так, згідно із п. 7 Договору позики від 01 жовтня 2010 року за прострочення виконання своїх зобов'язань відповідач повинен сплатити на користь позивача штраф (пеню) в розмірі 1 500 грн. за кожен день прострочення. Позивач воліє стягнути з відповідача неустойку за період з 21 травня 2018 року по 04 червня 2018 року (14 днів). Загальний розмір належної до сплати відповідачем на користь позивача неустойки становитиме 21 000 гривень.

Таким чином, станом на момент звернення позивача в суд із цим позовом 04 червня 2018 року заборгованість відповідача складається із суми трьох процентів річних у розмірі 1 865 доларів США та неустойки у розмірі 21 000 грн. Просив розглянути справу за його відсутності, позов задовольнити.

Від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 у цивільній справі № 643/7153/18 в повному обсязі, та зазначила, щодо повернення трьох процентів річних від простроченої поверненням суми боргу, то ОСОБА_2 не погоджується із даною вимогою з огляду на те, що вона неодноразово під час судів, які мали місце раніше, зазначала, що прострочення боргу сталося не з її вини, а виключно через те, що позивач з квітня 2011 року утримувався у Харківському СІЗО, про що вона не була повідомлена. Дана обставина була визнана представником позивача під час розгляду справи № 643/4380/13-ц, копія рішення за результатами якої була надана із позовом. Той факт, що до неї звертались нібито уповноважені ОСОБА_1 особи щодо сплати щомісячних платежів, вона також не визнала, вважає, що сам факт наявності у них довіреностей, про що зазначено у рішенні Апеляційного суду Харківської області від 29 жовтня 2014 року, не свідчить про те, що дані документи надавались чи пред'являлись їй. Отже, ОСОБА_2 не погоджуюсь і самою сумою, яка є простроченою, а тому, відповідно, вважаю, що три відсотки річних, які вираховувались виходячи з цієї суми, є вимогою незаконною та такою, що не підлягає задоволенню. Що стосується сплати неустойки у розмірі 21000 грн., вважає занеобхідне відмовити у задоволенні цієї вимоги з огляду на те, що позивачем був пропущений строк позовної давності для її пред'явлення. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, враховуючи те, що позивач неодноразово звертався до суду з питання повернення відсотків та неустойки, тобто був обізнаний про порушення його права, вважаю, що для неустойки строк позовної давності почав свій перебіг з моменту набрання законної сили останнім рішенням суду, тобто з 02 вересня 2015 року. За таких обставин вважає, що останнім днем для пред'явлення вимоги стосовно стягнення неустойки є 03 вересня 2016 року, а отже, позивачем був пропущений строк для її пред'явлення майже на два роки без жодних поважних причин. Беручи до уваги той факт, що позивач має бажання стягнути пеню за період з 21 травня 2018 року по 04 червня 2018 року, був обізнаний про порушення права ще у 2015 році, вважаю, що суд повинен застосувати строк позовної давності, починаючи його облік саме з 02 вересня 2015 року, та відмовити у задоволенні вимог у цій частині. У тому випадку, якщо суд все ж таки дійде висновку про те, що позивачем строк позовної давності пропущений не був, вважає за необхідне звернути увагу на такий факт, що пеня визначається у відсотковому відношенні, а не у твердій грошовій сумі. Тому позовні вимоги, пов'язані із стягненням пені, обчисленої виходячи з такого розміру, не можуть бути задоволені. Отже, з огляду на перелічене, вважає, що позовна вимога ОСОБА_1 стосовно пені не підлягає задоволенню навіть у тому випадку, якщо суд вирішить, що строк позовної давності ним пропущений не був. Таким чином, вважає, позовні вимоги ОСОБА_1 є незаконними та такими, що не підлягають задоволенню.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.

Судом встановлено, що 01 жовтня 2010 року між позивачем ОСОБА_1 та підповідачем ОСОБА_2 було укладено Договір позики, того ж дня посвідчений ПН ХМНО Карташовою С. І. за реєстровим № 3139. За умовами вказаного договору відповідач отримала в позику від позивача валютні цінності у вигляді в натурі та на суму 23 500 доларів США (а.с. 5).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Крім того, положення ст. 1046 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України, зобов'язують позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідач ОСОБА_2 порушила умови укладеного із позивачем Договору позики, і борг за ним в повному обсязі ОСОБА_1 не повернула. Неповернутими залишились кошти на суму 21 000 доларів США.

Позивач звернувся із позовом про стягнення заборгованості до суду. 08 липня 2014 року Московським районним судом м. Харкова розглянуто цивільну справу № 643/4380/13-ц (провадження № 2/643/137/14) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики і винесене рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково. Судом вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 247 474 грн. 61 коп., а також судові витрати в розмірі 2 474 грн. 75 коп. (а.с. 6 - 7).

Вищезаначене рішення суду першої інстанції набрало законної сили на підставі рішення апеляційного суду Харківської області від 29 жовтня 2014 року, яким рішення Московського районного суду м. Харкова від 08 липня 2014 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення суми процентів, 3 % річних та неустойки скасовано, та ухвалено в цій частині нове рішення. Вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 три проценти річних в розмірі 914 доларів СІЛА, що складає 11 836 грн. 30 коп.; проценти за користування позикою у сумі 4 006 доларів США, що складає 51 877 грн. 70 коп.; пеню у сумі 547 500 грн. 00 коп., а також додатково стягнути судовий збір у сумі 1 004 грн. (а.с. 8 - 10).

Незважаючи на наявність вказаних судових рішень відповідачем заборгованість сплачена не була, у зв'язку з чим позивач змушений був знову звертатися до суду за захистом своїх порушених прав.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 02 вересня 2015 року у справі № 643/8816/15-ц (провадження № 2/643/3498/15) позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про стягнення неустойки задоволено у повному обсязі та вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 неустойку за період з 28 травня 2014 року по 28 травня 2015 року за неналежне виконання зобов'язань в розмірі 547 500 гривень, а також стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 понесені ним і документально підтверджені витрати у розмірі 3 674 грн. (а.с. 11 - 12).

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2015 року у справі № 640/11271/15-ц (провадження № 2/640/2676/15) позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про стягнення процентів за користування коштами та трьох процентів річних було задоволено та вирішено стягнути у солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 проценти за користування коштами та три проценти річних за період з 20 березня 2013 року по 19 червня 2015 року в розмірі 7 121 (сім тисяч сто двадцять один) долар США, що еквівалентно 153 927 грн. 48 коп. за курсом НБУ на день ухвалення рішення, а також стягнути у частковому порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 759 грн. 29 коп. з кожного (а.с. 13 - 14).

Відповідно до ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки відповідач своїх грошових зобов'язань не виконала, то ці зобов'язання не припинилися.

За невиконання відповідач несе цивільно-правову відповідальність, передбачену законом та умовами Договору позики.

Частиною 1 ст. 598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом.

За відсутності інших передбачених договором або законом підстав, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Тож факт звернення позивача в суд із позовами до відповідача про стягнення з неї боргу за Договором позики, нарахувань за заборгованістю, ухвалення рішення про задоволення судом вимог Позивача не припиняють зобов'язальних правовідносин сторін договору: не звільняють боржника (відповідача) від відповідальності за невиконання нею грошових зобов'язань, не позбавляють кредитора права на подальше нарахування, вимогу і стягнення з боржника неустойки (штрафів, пені) та інших передбачених договором та/або законом нарахувань.

Оскільки, станом на день складання та подання до суду цього позову, зобов'язання відповідача за Договором позики від 01 жовтня 2010 року так і не виконанні, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення трьох процентів річних та неустойки за період з моменту закінчення останніх нарахувань, а саме з 19 червня 2015 року по день звернення до Московського районного суду м. Харкова із цим позовом.

Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Передбачені статтею 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання, і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові;

Оскільки, грошові зобов'язання відповідача за Договором позики від 01 жовтня 2010 року визначені в іноземній валюті, то позивач не висуває вимог про сплату йому інфляційного збільшення суми позики.

Сума трьох процентів річних, стягнутих відповідно до рішення Київського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2015 року у справі № 640/11271/15-ц (провадження № 2/640/2676/15), була розрахована за період з 20 березня 2013 року по 19 червня 2015 року.

Тож, три проценти річних від простроченої поверненням суми боргу, належні до сплати відповідачем на користь позивача розраховані ним за період з 19 червня 2015 року по день звернення до Московського районного суду м. Харкова із цим позовом 04 червня 2018 року складає 1 865 доларів США.

Відповідно ч. 1 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо договір позики між фізичними особами містить посилання на використання як предмета договору іноземної валюти, то порядок розрахунку має здійснюватись в грошовій одиниці України - гривні.

Згідно п. п. З, 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, крім іншого, сплата неустойки та відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою.

Сторони в Договорі позики від 01 жовтня 2010 року передбачили саме сплату неустойки боржником на користь позикодавця, як засіб забезпечення виконання відповідачем своїх зобов'язань з повернення позичених грошових коштів.

Стаття 549 визначає неустойку (штраф, пеню) як грошову суму, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума, в такому разі, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Так, згідно із п. 7 Договору позики від 01 жовтня 2010 року за прострочення виконання своїх зобов'язань відповідач повинен сплатити на користь позивача штраф (пеню) в розмірі 1 500 грн. за кожен день прострочення.

Позивач воліє стягнути з відповідача неустойку за період з 21 травня 2018 року по 04 червня 2018 року (14 днів).

Загальний розмір належної до сплати відповідачем на користь позивача неустойки становитиме 21 000 грн.

На підставі викладеного, суд вважає можливим позов задовольнити та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 три проценти річних за період з 19 червня 2015 року по 04 червня 2018 року в сумі, еквівалентній 1 865 доларам США за курсом Національного банку України, що на день винесення рішення у справі становить 51 761 грн. 21 коп., та неустойку за період з 21 травня 2018 року по 04 червня 2018 року у розмірі 21 000 грн.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати, пов'язані зі сплатою ним судового збору при пред'явленні позову в розмірі 704 грн. 80 коп. (а.с. 4-а).

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 264-265, 279 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення трьох процентів річних та неустойки - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, місце народження м. Тобольськ Тюменської області, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_2, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2, три проценти річних за період з 19 червня 2015 року по 04 червня 2018 року в сумі, еквівалентній 1 865 доларам США за курсом Національного банку України, що на день винесення рішення у справі становить 51 761 (п'ятдесят одна тисяча сімсот шістдесят одна) грн. 21 коп., та неустойку за період з 21 травня 2018 року по 04 червня 2018 року у розмірі 21 000 (двадцять одна тисяча) грн. 00 коп., а всього 72 761 (сімдесят дві тисячі сімсот шістдесят одна) грн. 21 коп.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, місце народження м. Тобольськ Тюменської області, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_2, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2, судові витрати в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Суддя Харченко А.М.