Провадження № 22-ц/780/2302/18 Доповідач у 2 інстанції Верланов С. М.
Категорія 49 17.05.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 травня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії судів судової палати у цивільних справах: судді - доповідача Верланова С.М., суддів Березовенко Р.В., Приходька К.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей та особисте утримання до досягнення дитиною трьох років,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей та особисте утримання до досягнення дитиною трьох років.

Позовна заява мотивована тим, що з 24 лютого 2009 року вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають двох малолітніх дітей: дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Зазначала, що з лютого 2017 року вона з відповідачем проживають окремо, їх сім`я фактично розпалася, діти проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні, однак відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, участі у їх вихованні не бере. Вказувала, що вона перебуває у відпустці по догляду за дітьми та потребує матеріальної допомоги. Відповідач є приватним підприємцем та засновником товариства з обмеженою відповідальністю, має постійний дохід, користується автомобілем, наймає житло, а тому позивач вважала, що відповідач має можливість надавати їй матеріальну допомогу, на користь інших осіб він аліменти не сплачує.

З урахуванням наведеного, позивач просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання двох малолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Також позивач просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу) на час перебування її у відпустці по догляду за сином ОСОБА_5 до досягнення ним трьох років, тобто, до ІНФОРМАЦІЯ_3.

Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 листопада 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 05 вересня 2017 року і до досягнення дітьми повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на її особисте утримання в розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, з 05 вересня 2017 року і до досягнення меншою дитиною трьох років - до ІНФОРМАЦІЯ_3.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним заочним рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 у повному обсязі, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість з тих підстав, що судом першої інстанції не було забезпечено принципу змагальності сторін, а наявні у справі докази були оцінені судом однобічно та не об`єктивно.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на даний час між відповідачем та позивачем існує невирішений спір щодо визначення місця проживання дітей, який знаходиться на розгляді в апеляційному суді Київської області. Вказує, що їх спільна дочка ОСОБА_4 проживає разом з ним та знаходиться на його утриманні, про що позивач зазначає у позові про визначення місця проживання дітей. За таких обставин відповідач вважає, що розгляд даної справи про стягнення аліментів неможливий до вирішення справи про визначення місця проживання дітей. На думку відповідача, суд першої інстанції при розгляді його заяви про перегляд цього заочного рішення суду помилково відмовив у задоволенні клопотання його представника про зупинення провадження у даній справі до вирішення цивільної справи за позовом ОСОБА_3 про визначення місця проживання дітей.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначає, що заочне рішення судупершої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні, а доводи апеляційної скарги є безпідставними і задоволенню не підлягають. Вказує, що на час ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного заочного рішення діти проживали разом з нею та перебували на її утриманні, а тому вважає, що суд правомірно задовольнив її позов про стягнення аліментів на малолітніх дітей та її особисте утримання. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а заочне рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України в порядку спрощеного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до пункту 9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, нова редакція якого набрала чинності 15 грудня 2017 року, справи у судах апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому діючою редакцією ЦПК України.

У ч.3 ст.3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій і вирішення справи.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони з 24 лютого 2009 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох малолітніх дітей: дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, про що свідчать свідоцтва про їх народження (а.с.5,6).

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_3 проживає разом з малолітніми дітьми без реєстрації у квартирі №АДРЕСА_1, діти знаходяться на утриманні позивача. Вказані обставини підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи, виданої управлінням адміністративних послуг Білоцерківської міської ради від 04 вересня 2017 року №239 на підставі акта ЖЕК від 30 серпня 2017 року та довідкою комунального закладу Білоцерківської міської ради «Міський центр первинної медико - санітарної допомоги №2» від 26 вересня 2017 року №02-11-536 (а.с.7, 20)

Відповідач проживає окремо у квартирі №АДРЕСА_2, що підтверджується актом оцінки потреб дитини та сім`ї від 08 вересня 2017 року, складеного фахівцем із соціальної роботи Білоцерківського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді (а.с.23-25).

За правилами ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 181 СК України передбачені способи виконання батьками такого обов'язку.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття (ч.2 ст.183 СК України).

Згідно з ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є працездатною особою за віком та станом здоров`я.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України відповідач ОСОБА_2 з 12 січня 2016 року є керівником товариства з обмеженою відповідальністю «Ветексперт», з 12 серпня 2014 року він зареєстрований як фізична особа -підприємець, видами діяльності якого є: оптова торгівля фармацевтичними товарами; неспеціалізована оптова торгівля, інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; роздрібна торгівля фармацевтичними товарами в спеціалізованих магазинах.

Отже, враховуючи матеріальне становище відповідача, його стан здоров`я, а також те, що він не має на утриманні інших осіб, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання двох малолітніх дітей та правильно визначив розмір аліментів у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину,з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України.

Відповідно до ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (ч.4 ст.84 СК України) .

Установивши, що відповідач ОСОБА_2 є працездатною особою, який може надавати матеріальну допомогу на утримання своєї дружини ОСОБА_3 до досягнення меншою дитиною трьох років, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача до досягнення меншою дитиною трьох років у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку, щомісячно.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що на даний час між ним та позивачем існує невирішений спір щодо визначення місця проживання дітей, який розглядається в апеляційному суді Київської області, їх спільна дочка ОСОБА_4 проживає разом з ним та знаходиться на його утриманні, про що позивач зазначає у позові про визначення місця проживання дітей, а тому, на його думку, неможливо розглянути дану справу про стягнення аліментів до вирішення справи за позовом ОСОБА_3 про визначення місця проживання дітей, не заслуговують на увагу з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що у жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, про визначення місця проживання малолітніх дітей разом з нею (а.с.57-59).

Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 грудня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено. Визначено місце проживання дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з їх матір`ю ОСОБА_3 (а.с.81-85).

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 23 березня 2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 грудня 2017 року (а.с.79).

Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.252 ЦПК України не допускається зупинення провадження у справі про стягнення аліментів з підстави наявності спору про батьківство (материнство), визначення місця проживання дитини, про участь одного з батьків або родичів у вихованні дитини, спілкуванні з дитиною.

Отже, вирішення в апеляційному суді справи про визначення місця проживання малолітніх дітей не є перешкодою для розгляду даної справи про стягнення аліментів та не є підставою для зупинення провадження у цій справі відповідно до ч.2 ст.252 ЦПК України.

При цьому, колегія суддів враховує, що ч.2 ст.18 СК України визначено способи захисту сімейних прав та інтересів, а саме: 1) встановлення правовідношення; 2) примусове виконання добровільно не виконаного обов'язку; 3) припинення правовідношення, а також його анулювання; 4) припинення дій, які порушують сімейні права; 5) відновлення правовідношення, яке існувало до порушення права; 6) відшкодування матеріальної та моральної шкоди, якщо це передбачено цим Кодексом або договором; 7) зміна правовідношення; 8) визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Тобто, чинне законодавство наділяє платника аліментів іншими правовими засобами для захисту своїх прав.

Натомість, відповідач не позбавлений можливості звернутися з позовом про звільнення від сплати аліментів у випадку, якщо відпадуть обставини для їх сплати, а також про безпідставне збагачення одержувача аліментів у випадку, якщо такі аліменти були отримані без належної правової підстави.

Також по справі встановлено, що на час розгляду даної справи та ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного заочного рішення (10 листапада 2017 року), малолітні діти проживали разом з їх матір`ю - позивачем по справі ОСОБА_3 та знаходилися на її утриманні. Вказані обставини підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи, виданої управлінням адміністративних послуг Білоцерківської міської ради від 04 вересня 2017 року №239 на підставі акта ЖЕК від 30 серпня 2017 року та довідкою комунального закладу Білоцерківської міської ради «Міський центр первинної медико - санітарної допомоги №2» від 26 вересня 2017 року №02-11-536.

Колегія суддів вважає, що посилання відповідача на те, що ОСОБА_3 у позові про визначення місця проживання дітей зазначала, що малолітня ОСОБА_4 проживає разом з ним, ОСОБА_2, не спростовують наведених вище доказів, яким судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні суду надана належна правова оцінка. Ці докази також узгоджуються з наявними у матеріалах справи даними листа Служби у справах дітей Новоархангельської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 16 березня 2018 року №05-05/18, висновку органу опіки та піклування Білоцерківської міської ради від 16 березня 2018 року та листа Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області від 19 січня 2018 року (а.с.87-92), які свідчать про те, що на час розгляду даної справи та ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного заочного рішення (10 листопада 2017 року) малолітні діти проживали разом з матір`ю.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що заочне рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, висновки суду ґрунтуються на встановлених обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах, судом додержано вимоги матеріального і процесуального права, а тому це заочне рішення суду відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді