Провадження № 6/750/205/18
У Х В А Л А

21 грудня 2018 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

судді Карапута Л.В.,

секретаря Пишенко М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання державного виконавця Новозаводського відділу державної виконавчої служби м. Чернігова Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області Васильченко Антоніни Ігорівни про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_2 за межі України,

в с т а н о в и в:

20.12.2018 державний виконавець Новозаводського відділу державної виконавчої служби м. Чернігова Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області Васильченко Антоніна Ігорівна звернулась до суду із поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_2 за межі України.

В обґрунтування подання зазначила, що на примусовому виконанні у Новозаводському відділі державної виконавчої служби міста Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області знаходиться виконавче провадження № 43017371 з виконання виконавчого листа № 2/750/363/13, виданого 11.04.2014 року Новозаводським районним судом міста Чернігова, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за розпискою в розмірі 50000,00 доларів США, що еквівалентно 399650,00 грн. За вказаним виконавчим документом боржником є - ОСОБА_2, дата народження ІНФОРМАЦІЯ_7, РНОКПП НОМЕР_1. Рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, декларацію не надано, будь яких дій спрямованих на його виконання не здійснено, шо суперечить вимогам частини п'ятої статті 19 Закону України "Про виконавче провадження". Вжитими виконавцем заходами встановлено, що боржнику належать на праві власності: житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2; квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1. Однак згідно інформаційної довідки ПП "ТЕХКОМСЕРВІС" за вих. № 618 від 21.05.2018 року за адресою - АДРЕСА_1, зареєстровані неповнолітні діти: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3; згідно довідки Анисівської сільської ради за вих. № 300 від 16.05.2018 року за адресою - АДРЕСА_2 зареєстровані неповнолітні діти: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5. ОСОБА_2 одержує доходи в Чернігівське об'єднане управління Пенсійного фонду України, однак коштів, стягнутих з пенсії боржника по рішенню суду, недостатньо для задоволення усіх вимог стягувача. Рішення до теперішнього часу не виконано, а боржник ухиляється від виконання його, не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належного йому майна і доходів. Отже, боржником рішення виконано не було, що призвело до вжиття відносно нього вищевказаних заходів примусового виконання.

Державний виконавець у судове засідання не з'явилася, надіслала заяву про розгляд подання без її участі.

Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що подання не підлягає задоволенню з таких підстав.

На примусовому виконанні у Новозаводському відділі державної виконавчої служби міста Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області знаходиться виконавче провадження № 43017371 з виконання виконавчого листа № 2/750/363/13, виданого 11.04.2014 року Новозаводським районним судом міста Чернігова, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за розпискою в розмірі 50000,00 доларів США, що еквівалентно 399650,00 грн.

За вказаним виконавчим документом боржником є - ОСОБА_2, дата народження ІНФОРМАЦІЯ_7, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідно до статей 3, 4, 24, 25, 26 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон), виконавцем 16.04.2014 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобов'язано подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження.

Рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, декларацію не надано, будь яких дій спрямованих на його виконання не здійснено, шо суперечить вимогам частини п'ятої статті 19 Закону України "Про виконавче провадження".

Під час виконання рішення суду виконавцем встановлено, що згідно інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців за № 54346726 від 16.04.2014 року за боржником зареєстроване право власності на нерухоме майно, а саме:

-житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2,

-квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Виконавцем 16.02.2018 року, 19.11.2018 року на адресу боржника надсилались виклики (копії додаються) щодо явки до виконавця для надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду, однак боржник ОСОБА_2 на виклики не з'явилася, про причини неявки не повідомила виконавця.

Згідно інформаційної довідки ПП "ТЕХКОМСЕРВІС" за вих. № 618 від 21.05.2018 року за адресою - АДРЕСА_1, зареєстровані неповнолітні діти: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3; згідно довідки Анисівської сільської ради за вих. № 300 від 16.05.2018 року за адресою - АДРЕСА_2 зареєстровані неповнолітні діти: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5.

ОСОБА_2 одержує доходи в Чернігівське об'єднане управління Пенсійного фонду України, з яких щомісячно відраховуються кошти на виконання рішення суду.

За повідомленням Державної міграційної служби України від 14.02.2018 року, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6, має паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2, виданий 17.05.2013 року, органом видачі - Управління ДМС у Чернігівській області.

Пунктом 19 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, ВВР, 2017, № 48, ст.436 встановлено, що у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, державний виконавець має право, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Пунктом 5 статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» зазначено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Згідно частини другої пункту 1 розділу XIII Інструкції з організації примусового виконання рішення, державний виконавець звертається до органу охорони державного кордону з поданням про заборону в'їзду в Україну осіб відповідно до Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Офіційне тлумачення вказаного положення Конституції України міститься в Рішенні Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року № 2-рп/2012, відповідно до пункту 1 якого збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя, таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Разом з тим відповідно до пункту 3 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі й конфіденційну.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України (далі -ЦК), відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Це право віднесено у ЦК до особистих немайнових прав фізичної особи (кн. друга ЦК), а саме - до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи (гл. 21 кн. другої ЦК). Відповідно до ч. 3ст. 269 ЦК особисті немайнові права тісно пов'язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитись від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом від 21 січня 1994 р. № 3857-XII «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України». Положенням п. 5 ч. 1ст. 6 цього Закону встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, у випадку: якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Згідно з положеннями ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб.

За змістом ч. 4 ст. 441 ЦПК України, вирішення питання про тимчасове обмеження конституційного права за поданням державного виконавця за відсутності останнього не є виправданим, оскільки саме він зобов'язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

За змістом п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Виходячи з аналізу наведених норм, можна прийти до висновку, що тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України може бути застосоване не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

В судовій практиці щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України Верховного Суду України від 01.02.2013 року, зроблений наступний висновок: поняття «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Відтак надавши оцінки письмовим доказам заявника, суд приходить до переконання, що достатніх доказів, які б давали підстави вважати, що боржник може виїхати за кордон на постійне місце проживання та доказів, які б свідчили, що остання ухиляється від виконання судових рішень головним державним виконавцем суду не надано. До подання не додано жодного доказу, який би вказував на вчинення виконавцем дій спрямованих на арешт та реалізацію майна боржника з метою погашення боргу.

Окрім цього, рішення суду виконується шляхом здійснення відрахувань з пенсії боржника.

Таким чином, оцінивши надані докази, суд вважає, що факт ухилення боржника від виконання зобов'язання не доведений.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що подання державного виконавця Новозаводського відділу державної виконавчої служби м. Чернігова Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області Васильченко Антоніни Ігорівни про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_2 за межі України є необґрунтованим, що відповідно є підставою для відмови у його задоволенні.

Керуючись ст. 33 Конституції України,ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», ст. 441 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

у задоволенні подання державного виконавця Новозаводського відділу державної виконавчої служби м. Чернігова Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області Васильченко Антоніни Ігорівни про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_2 за межі України, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Л.В. Карапута