РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/886/16-к

12 листопада 2018 року м. Костопіль

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючий суддя Цвіркун О. С.

з участю секретаря Забейди А.В.

позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненим кримінальним правопорушенням

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненим кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 2 ст. 125 КК України.

Збільшивши позовні вимоги просила суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь завдану їй майнову шкоду (збитки), вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України в розмірі 26 462,74, яка складає загальну вартість придбання потерпілою лікарських засобів, препаратів та матеріалів медичного призначення, у тому числі витрати на дорогу та стягнути з відповідача на її користь завдану їй моральну (немайнову) шкоду, вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, у розмірі 25 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликалась на те, що 24.07.2015 року ОСОБА_3 наніс їй тілесні ушкодження, що за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоровя. Після нанесення ОСОБА_3 їй тілесних ушкоджень вона була доставлена до Рівненської центральної міської лікарні для проведення невідкладних медичних заходів по рятуванню її життя, де остання пройшла ряд обстежень, що підтверджується відповідними записами лікарів у медичній картці потерпілої, та в подальшому перебувала на стаціонарному лікуванні у вказаній лікарні з 24.07.2015 року по 31.07.2015 року. Після стаціонарного лікування вона продовжувала комплекс медичних заходів та процедур для повної реабілітації та видужання, у тому числі довготривале лікування зубів. Загальний розмір витрат на відновлення нормального стану здоровя та її життєдіяльності становить 25 184 грн. 02 коп. Вказує також, що їй було завдано матеріальну шкоду у звязку з наявними витратами на дорогу з м. Рівне до м. Костопіль та з м. Костопіль до м. Рівне в сумі 1278 грн. 72 коп. Позивач зазначає, що у звязку із ушкодженням здоровя, заподіяного вчиненням ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, їй було завдано моральної шкоди, яка полягала у фізичному болі та душевних стражданнях, моральних переживаннях, у порушені нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя та інших негативних явищ. Моральну шкоду оцінює в 25 000 грн.

За наведених обставин та керуючись ст. 22, 23, 1166, 1167, 1195 ЦК України просить суд задоволити її позовні вимоги.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задоволити з підстав викладених у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, а саме в сумі 2563,42 грн. у відшкодування понесеної матеріальної шкоди та 7000 грн. у відшкодування моральної шкоди, а в решті позовних вимог просили відмовити з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та письмових пояснень.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, всебічно та обєктивно дослідивши матеріали справи, прийшов до переконання, що позов підлягає до задоволення частково, з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Судом встановлено, що вироком Костопільського районного суду Рівненської області № 564/886/16-к від 27.02.2018 року ОСОБА_3 визнанно винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України і призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 60(шістдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить - 1020( одна тисяча двадцять )грн.

Зазначеним вироком суду встановлено, що 24 липня 2015 року близько 09-ї год. ОСОБА_3 перебуваючи у приміщенні контори садового товариства «Кам'яногірський», що за адресою с. Кам'яна Гора, Костопільського району Рівненської області, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно завдав один удар долонею правої руки в область нижньої щелепи та вуха справа ОСОБА_1 В результаті вказаних дій, ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження в ділянці голови, а саме: закриту черепно-мозкову травму у вигляді струсу головного мозку та забою нижньої щелепи справа, які ускладнились в клінічному перебігу гострим правобічним, післятравматичним середнім отитом (запаленням середнього вуха) і післятравматичним артритом (запаленням) правого скроневого-нижньо-щелепного суглобу. Вказані види тілесних ушкоджень в ділянці голови потерпілої, які зумовлені єдиним механізмом їх заподіяння, в сукупності відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров'я.

Вироком Костопільського районного суду встановлено, що згідно висновку судово-медичної експертизи № 309 від 25.08.2015 року (а.с.32-33), №354 від 06.12.2015 року (а.с.76-77) та висновку комісійної судово-медичної експертизи №4 від 11.02.2016 року (а.с78-81), всі наявні тілесні ушкодження в ділянці голови потерпілої, поєднані із ускладненнями (післятравматичними запаленнями середнього вуха справа та правого скронево-нижньо-щелепного суглобу) виникли не менш як від одного удару тупим предметом, з місцем прикладання травмуючої сили в обличчя справа.

Морфологічні особливості тілесних ушкоджень у ОСОБА_5 та прояви їх симптоматики в гострому періоді травми, з урахуванням відмічених в медичних документах відомостей про звернення потерпілої за медичною допомогою, свідчать про те, що всі тілесні ушкодження відповідають терміну заподіяння 24.07.2015 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

У відповідності до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1989 р. № 3 "Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна" із послідуючими змінами і доповненнями, при розгляді позову мають бути наведені докази, якими підтверджується шкода, а також наведені розрахунки сум, що підлягають стягненню.

Судом встановлено, що позивач у період з 24.07.2015 року по 31.07.2015 року знаходилась на стаціонарному обстеженні і лікуванні у відділенні нейрохірургії Рівненської центральної міської лікарні, заключний діагноз: струс головного мозку, гострий правобічний посттравматичний середній отит, посттравматичний артрит правого скронево-нижньо-щелепного суглобу, забій нижньої щелепи справа, атрофія зорового нерва ока, після перенесеної оклюзії центральної артерії сітківки OD, ангіопатія сітківки, що підтверджується епікризом № 14256 (а.с. 18, т. 1).

Дослідивши в судовому засіданні наявні в матеріалах справи висновки лікарів за результатами обстеження позивачки, їх призначення та додані до позову документально підтвердженні витрати на лікування ОСОБА_1, суд приходить до висновку, що стягненню з відповідача підлягає сума у розмірі 4281 грн. 89 коп. Суд не приймає до уваги квитанцію від 15.09.2015 року на суму 90 грн.(а.с.19, т.1), оскільки платником у цій квитанції платником є ОСОБА_6, а не позивач по справі, квитанції до прибуткового касового ордеру № 24141 від 27.07.2015 року на суму 6 грн. та № 37722 від 18.09.2015 року на суму 70 грн., оскільки вказані суми є благодійними внесками (а.с.25, т. 1), чек № 92890 від на суму 4 грн.89 коп. шприц інсул. та чек 9132 від 24.02.2016 на суму 180 грн. 18 коп., так як останній на оплату пального, а не медикаментів (а.с.29, т.1).

Представник відповідача просив суд не враховувати у відшкодування матеріальної шкоди фіскальні чеки по оплаті ліків, датовані іншим періодом, що не повязаний з перебуванням позивача на стаціонарному лікуванні.

Однак, судом встановлено, що позивач продовжувала лікуванні і після завершення стаціонарного лікування.

Сума стягнення з відповідача на користь позивача 20 000 гривень матеріальної шкоди, на виготовлення та вживлення імплантанта для фіксації зубного протеза до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи №4 від 11.02.2016 року (а.с. 78-81) втрата зубного протезу ОСОБА_1 не являється тілесним ушкодженням і експертною комісією не оцінюється за ступенем тяжкості та не підлягає встановленню причинно-наслідкового зв'язку між нанесеними ОСОБА_1 тілесними ушкодженнями.

З медичної картки стоматологічного хворого ОСОБА_1 вбачається, що остання звернулася до лікаря стоматолога 18.09.2015 року, тобто через півтора місяця після нанесення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_3 Діагноз зазначений у картці вказано: посттравматина втрата мостових протезів нижньої щелепи, рухомість нижніх коренів ІІІ ст. У графі «скарги», зі слів позивачки зазначено «на втрату мостових протезів в результаті механічної травми» (а.с.39-43).

В результаті огляду стоматолога, було знято мірки та виготовлено позивачці знімний протез нижньої щелепи з армуванням та шістьма металевими штучними зубами. Цей протез було здано ОСОБА_1 16.11.2015 року.

З цієї картки вбачається, що 06.09.2016 року пацієнтка, тобто ОСОБА_1, зверталася зі скаргою що не держиться знімний протез, обєктивно: відсутність альвеолярних відростків. Рекомендовано постановка імплантатів.

З виписки від лікаря-стоматолога ПМП фірми «Майстер-стоМ» від 30.05.2016, у якому вказано, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулася в клініку «Майтер-стоМ» зі скаргами на погане утримання зубного протеза на нижній щелепі. Обєктивно атрофія альвеолярного гребня до рівня порожнини рота, повна відсутність зубів на нижній щелепі. Для фіксації протеза пацієнтці запропоновано вживлення імплантатів і фіксація протеза на імплантатах. Орієнтована вартість лікування складає від 20 000 грн. (а.с. 18, т. 1).

З наведеного вбачається, що причинною поганого тримання зубного протезу є відсутність альвеолярних відростків, а не тілесні ушкодження завданні відповідачем.

Такими чином втрата зубних протезів не має причинного звязку із діями ОСОБА_3 та наслідками, що настали.

Також, суд приходить до висновку, що з відповідача не підлягає стягненню як матеріальна шкода завдана вчиненим кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 2 ст. 125 КК України сума 1278 грн. 72 коп., яку позивач понесла у звязку з витратами на дорогу з м. Рівне до м. Костопіль та з м. Костопіль до м. Рівне, оскільки вказана сума не є матеріальною шкодою завданою вчиненим кримінальним правопорушенням, а є судовими витратами повязаними з явкою до суду у межах розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 125 КК України.

Пунктом 13 ч. 1 ст. 368 КПК України ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 118 КПК України процесуальні витрати складаються із витрат, повязаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження.

Згідно ч. 1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтвердженні процесуальні витрати.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в межах цивільного позову вказана сума не може бути стягнута, так як є судовими витратами по кримінальному провадженню і питання про її стягнення має розглядатися при ухваленні вироку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 23 ЦПК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

У п. 3 постанови пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно п. 9 постанови пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи викладене, оцінюючи характер та обсяг страждань, яких зазнала позивач, стан її здоров'я, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за вірне стягнути з відповідача на користь позивача 7000 грн. на відшкодування моральної шкоди, на суму 18000 грн., відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 22, 23, 1166, 1167ЦК України, Постановою пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1989 р. № 3 "Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна" ст. 81, 141, 247, 258, 264-265, 268, 273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненим кримінальним правопорушенням задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 4281 (чотири тисячі вісімдесят одна) гривня 89 копійок у відшкодування понесеної матеріальної та 7000 (сім тисяч) грн. у відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1, АДРЕСА_1, РНОКПП: НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, м. Рівне, пр. Миру, 10/44, РНОКПП: НОМЕР_2

Повний текст рішення складено 19.11.2018 року.

СуддяОСОБА_7