ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2018 року

м. Харків

Справа № 638/16404/17

Провадження № 22-ц/818/267/18,

№ 22-ц/818/268/18

Категорія: договірні

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 16 березня 2018 року у складі судді Семіряд І.В.

та за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на додаткове рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 13 квітня 2018 року у складі судді Семіряд І.В.

у цивільній справі № 638/16404/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення боргу та моральної шкоди, -

встановив:

31 жовтня 2017 року ОСОБА_3 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_6, у якому після збільшення позовних вимог просила стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на свою користь матеріальну шкоду (суму боргу) в розмірі 243000 гривень, суму нарахованих процентів у розмірі 42068,60 гривень, моральну шкоду в розмірі 27000 гривень, а також сплачений позивачем судовий збір в розмірі 3404,80 гривень.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилалася на те, що в жовтні 2016 року між нею та її чоловіком з одної сторони та відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з іншої сторони, відбулась усна домовленість щодо купівлі - продажу її родиною належного відповідачу ОСОБА_6 автомобіля марки «Тойота Венза», при цьому вони погодили усі суттєві умови укладення правочину.

12 жовтня 2016 за місцем проживання позивача, в присутності свідків, вона передала відповідачу ОСОБА_5 обумовлену суму завдатку в розмірі 9000 доларів США до укладення договору купівлі - продажу транспортного засобу. Передача грошей документально не фіксувалась, так як між сторонами були довірливі стосунки. Вартість автомобіля ними була визначена в 18000 доларів США, договір купівлі - продажу вони обумовились укласти наприкінці 2016 року, в той же час сторони повинні були остаточно розрахуватись та передати автомобіль. На час подачі позову до суду відповідачі автомобіль родині позивача не передали, суму завдатку не повернули, тобто відповідачі ухиляються від виконання взятих на себе зобов'язань.

Позивач вважає, що між сторонами було укладено договір позики зазначеної суми грошей, умови якого відповідачами були порушені.

ОСОБА_7 Дзержинського районного суду міста Харкова від 16 березня 2018 року у задоволені позову ОСОБА_3 відмовлено.

Додатковим рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 13 квітня 2018 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5, ОСОБА_6 судовий збір у розмірі по 352,40 гривень кожному.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції від 16 березня 2018 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу представник позивача посилається на неповне зясування судом обставин, які мають значення для справи, на невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи.

Скаржник зазначає, що суду першої інстанції було надано протокол допиту свідка від 15 серпня 2017 року, в якому відповідач ОСОБА_5 визнавав факт отримання восени 2016 року грошових коштів у загальній сумі 9000 доларів США із зобовязанням повернути їх. Суд відхилив даний протокол допиту, при цьому не врахував, що представник відповідача не заперечувала існування боргових зобовязань між сторонами на умовах, що описані у протоколі допиту від 15 серпня 2017 року.

Також, скаржник зазначає, що позивачем на підтвердження існування договірних взаємовідносин з отримання відповідачами грошових коштів було надано диск з аудіозаписом розмови ОСОБА_8 з ОСОБА_6, в якій відповідачка повідомляє про обізнаність отримання її чоловіком ОСОБА_5 суми грошових коштів у розмірі 9000 доларів США. Крім того, позивачем надано лист ОСОБА_5, відправлений поштою 10 жовтня 2017 року на адресу позивачів, в якому відповідач пропонував здійснити переоформлення на позивача автомобіля Volkswagen Transporter та дачі в рахунок погашення боргу. Відповідачами у судовому засіданні не спростовано доводи позивача про направлення зазначеного листа, у звязку з існуючим борговим зобовязанням щодо повернення відповідачами 9000 доларів США.

Представник позивача посилається на те, що судом першої інстанції необґрунтовано відхилені надані позивачем вищевказані докази, суд фактично знехтував принципом змагальності сторін, цілком переклавши на позивача обовязок доведення своєї позиції, при цьому не врахував відсутність доказів відповідачів в підтвердження своїх заперечень проти позову.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 13 квітня 2018 року позивач ОСОБА_3 просить відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_6 про компенсацію судових витрат від 21 березня 2018 року.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу позивач посилається на те, що підставою для стягнення з неї судових витрат, понесених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у виді сплати судового збору за оскарження ухвал Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 липня 2017 року про забезпечення позову у розмірі 352,40 гривень та від 18 січня 2018 року про відмову у скасуванні забезпечення позову у розмірі 352,40 гривень.

Скаржник посилається на те, що судом першої інстанції не враховані ті обставини, що подані представником відповідачів апеляційні скарги на ухвалу суду про забезпечення позову та ухвалу суду про відмову у скасуванні заходів забезпечення позову залишені без задоволення, а оскаржувані ухвали без змін. Позивач вважає, що при таких обставинах у суду відсутні підстави для стягнення на користь відповідачів понесені ними судові витрати на оскарження ухвал Дзержинського районного суду м. Харкова.

Представником відповідачів ОСОБА_9 надано відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4, у якому вона просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Вказує, що між сторонами не укладалося будь-якого правочину у письмовій формі, що було доведено під час судового розгляду справи. Позивач після збільшення позовних вимог зазначила, що між сторонами укладався договір купівлі-продажу автомобіля із внесенням завдатку, але просила застосувати до цих правовідносин положення правових норм, що регулюють правовідносини щодо договору позики.

Зазначає, що предметом доказування за позовом ОСОБА_3 є укладення договору купівлі-продажу належного відповідачу ОСОБА_6 автомобіля та наявність у відповідача ОСОБА_5 обовязку повернути отриманий завдаток. Наявність чи відсутність грошових зобовязань між ОСОБА_5 та ОСОБА_10 не має відношення до справи, яка розглядається, тому судом першої інстанції було цілком правомірно відхилено протокол допиту, диск із аудіозаписом розмови та лист від імені ОСОБА_5 Крім того, представник відповідачів не вважає аудіозапис та лист належними та допустимими доказами доведення укладення між сторонами договорів із обовязковою письмовою формою.

Також представником відповідачів надано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_3, у якому вона просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції без змін.

Вказує, що розподіл судових витрат не залежить від результату розгляду позовних вимог, а оскільки у задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено у повному обсязі, сплачений відповідачем під час розгляду справи судовий збір за подання апеляцій на ухвали суду покладається на позивача.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення та додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню за таких підстав.

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 4 ЦПК).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК).

За приписами ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін; докази подаються сторонами; збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з 19 грудня 1998 перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується укладеним 03 липня 2017 року шлюбним договором. Відповідачу ОСОБА_6 належав автомобіль марки «Toyota Venza», 2010 року випуску, державний номер НОМЕР_1, що встановлено ухвалою колегії судів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області від 28 серпня 017 року.

Позивач ОСОБА_3 посилається на те, що між нею та відповідачами виникли правовідносини щодо укладення договору купівлі продажу її родиною належного відповідачу ОСОБА_6 вищевказаного автомобіля, на забезпечення укладення та виконання якого були передані відповідачам 9000 доларів США, як завдаток, що становить половину вартості автомобіля. Позивачем визнано, що у письмовій формі договір між сторонами не укладався.

Встановлено, що позивач ОСОБА_3 вважає, що в подальшому між нею та співвідповідачами, відповідно до приписів ст. 1046 ЦК України, виникли правовідносини щодо договору позики, так як відповідач ОСОБА_5 визнав наявність зазначеної суми боргу та підтвердив в момент отримання грошей, відсутності наміру укласти договір купівлі продажу автомобіля.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що у разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання.

Під час судового розгляду справи в суді першої інстанції, доказів між позивачем і відповідачами правовідносин за договором позики не надано.

Суд не прийняв до уваги протокол слідчої дії на підтвердження позовних вимог позивача, так як в своїх показах відповідач ОСОБА_5 заперечував отримання від родини позивача грошових коштів в сумі 9000 доларів США в якості завдатку за продаж належного його родині автомобіля.

Також, судом першої інстанції не було взято до уваги твердження про існування між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 боргових зобов'язань, оскільки вказані зобов'язання не відносяться до предмету доказування по вказаної цивільної справі. З зазначених підстав суд не брав до уваги наданий позивачем ОСОБА_3 лист відповідача ОСОБА_5 направлений її чоловіку, оскільки вказаний лист не містить посилання на обставини виникнення боргового зобов'язання, за яких можливо було підтвердити позовні вимоги ОСОБА_3

Судова колегія погоджується в висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийнято майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно ч. 1 ст. 206 ЦПК України, усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦПК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу;

Приписами ст. 570 ЦК України передбачено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання.

За правилами ст. 1053 ЦК України, за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням. Заміна боргу позиковим зобов'язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 цього Кодексу).

Відповідно ст.ст.1046 - 1048,1050 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику, грошові кошти, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.

Як вже зазначалося вище позивачем було підтверджено ту обставину, що сторони не укладали договори купівлі-продажу транспортного засобу, завдатку або позики у письмовій формі.

Таким чином матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу того, що у позивача ОСОБА_3 виникло право вимоги виконання грошового зобовязання відповідачами ОСОБА_6 та ОСОБА_5

Судова колегія не погоджується з доводами апеляційної скарги стосовно того, що підтвердженням наявності між сторонами боргових зобовязань є протокол допиту ОСОБА_5, диск із аудіозаписом розмови та лист на імя ОСОБА_11

Судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов до вірного переконання про недоведеність позовних вимог та відсутність доказів існування між сторонами правовідносин за договором позики.

Твердження відповідача про порушення і неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження та суперечать матеріалам справи.

Під час судового розгляду справи судом першої інстанції були вжиті заходи забезпечення позову, у клопотанні відповідача ОСОБА_6 про скасування заходів забезпечення позову було відмовлено.

Ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 11.12.2017 та від 18.01.2018 року були оскаржені представником відповідача ОСОБА_9 та відповідачем ОСОБА_6, за подачу апеляційних скарг сплачено судовий збір у розмірі 352,40 гривень за кожну.

Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, сплачений стороною відповідачів судовий збір відноситься до судових витрат.

Судові витрати, понесені відповідачами під час судового розгляду справи суд першої інстанції розподілив відповідно до вимог ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, стягнувши з позивача ОСОБА_3 на користь відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 32,40 гривень кожному.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржувані рішення та додаткове рішення, повно і всебічно дослідив матеріали справи, надав вірну юридичну оцінку обставинам справи та наданим доказам, порушень норм матеріального і процесуального права не допустив, у зв'язку з чим підстави для скасування або зміни рішення та додаткового рішення суду і задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 та апеляційної скарги позивача відсутні.

Представником відповідача було подано до суду апеляційної інстанції заяву відповідачів про компенсацію судових витрат на правничу допомогу у сумі 3450 гривень. До заяви додано акт прийому-передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги з детальним описом наданих послуг, додаткова угода до договору про надання правової допомоги від 25.07.2018 року, квитанція від 25.07.2018 року про отримання адвокатом коштів.

Судова колегія вважає достатніми підстави для стягнення на користь відповідачів витрат на професійну правничу допомогу, з огляду на таке.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги. Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

Відповідачем ОСОБА_5 надано детальний опис наданих адвокатом послуг, який також підтримує своєю заявою і співвідповідач, вартість яких визначена додатковою угодою до договору про надання правової допомоги від 25.07.2018 року, склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу є співмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на надання послуг з правової допомоги та їх обсягом.

Крім того, розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги не перевищує мінімальні ставки адвокатського гонорару, рекомендовані ОСОБА_7 адвокатів Харківської області № 17 від 21.03.2018 року.

Відповідно до вимог ст.141 та п.п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд розподіляючи судові витрати стягує з позивача на користь відповідачів понесені ними витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3450,00 гривень, тобто по 1725 грн, кожному.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 та апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 16 березня 2018 року та додаткове рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 13 квітня 2018 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_6 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі по 1725 (одна тисяча сімсот двадцять пять) гривень, кожному.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 листопада 2018 року

Головуючий: П.В. Кісь

Судді : І.В. Бурлака

ОСОБА_2