Справа № 345/124/17
Провадження № 22-ц/779/393/2018
Головуючий у 1 інстанції Сухарник І. І.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Малєєва А.Ю., Матківського Р.Й.,

секретаря Возняк В.Д.,

з участю: позивача - ОСОБА_2 та його представника -

ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про реальний розподіл будинковолодіння, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Калуського міськрайонного суду, ухвалене головуючим суддею Сухарник І.І. 10 січня 2018 року,

в с т а н о в и в:

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_4 з позовом про реальний розподіл будинковолодіння. Свої позовні вимоги ОСОБА_2 мотивував тим, що сторони є співвласниками домоволодіння по АДРЕСА_1, зокрема, йому належить на праві спільної часткової власності 47/100 частин спірного домоволодіння, а відповідачу відповідно 53/100 частин вказаного будинку. Посилаючись на те, що він не може вільно розпоряджатися своєю частиною домоволодіння із-за суперечок із ОСОБА_4, позивач просив провести реальний поділ згаданого домоволодіння, виділивши їм у власність відповідні приміщення першого поверху будинку та господарські будівлі та споруди. Також позивач просив стягнути на його користь грошову компенсацію за відступлення 1/2 частини гаража з підвалом та сараю.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 10 січня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено. Постановлено провести реальний поділ домоволодіння з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 в м. Калуші, виходячи із часток співвласників домоволодіння, з виділенням часток в натурі, зокрема ОСОБА_2 47/100 частки, а ОСОБА_4 - 53/100 частки з окремими входами у домоволодіння, а саме: ОСОБА_4 виділено наступні приміщення в житловому будинку: цокольний поверх: І-веранду, площею 8,0 м2; 2-V-кухню, площею 9,1м2; 2-VІ-комору, площею 2,8м2; 2-VІІ-ванну, площею 4,0м2; І-й поверх: ІІ-веранду, площею 4,3м2; 2-3-житлову кімнату, площею 9,6м2; 2-4-житлову кімнату, площею 17,3м2; 2-5-житлову кімнату, площею 19,8м2; 2-6-коридор, площею 3,2м2, разом загальною площею - 78,1м2 . Також виділено ОСОБА_4 1/2 частину огорожі №1, площею 65,3м2.

Цим же рішенням ОСОБА_2 виділено наступні приміщення: цокольний поверх: 1-І-коридор, площею 6,6м2; 1-ІІ-кухню, площею 10,8м2; 1-ІІІ-сходи, площею 6,5м2; 2-ІV-комору, площею 6,7м2; І-й поверх: 1-1-коридор, площею 8,7м2; 1-2-житлову кімнату, площею 15,0м2; 1-3-житлову кімнату, площею 20,2м2, разом загальною площею - 74,5 м2. Також виділено ОСОБА_2 господарські будівлі і споруди, а саме гараж з підвалом літ. «Б», площею 22,7м2; сарай літ. «Г», площею 8,9м2; 1/2 частин огорожі № 1, площею 65,3м2.

Також визначено порядок користування горищем, зокрема постановлено, що горищем кожний із співвласників повинен користуватись над своїми приміщеннями, що нижче поверхом, для цього кожному співвласнику необхідно влаштувати індивідуальний вхід на горище.

В результаті реального поділу будинковолодіння частка ОСОБА_4 буде становити 49%, що складає 415 370,73 грн від загальної вартості будинковолодіння в цілому, а частка ОСОБА_2 відповідно - 51%, що складає 438804,85 грн від загальної вартості будинковолодіння в цілому. За перевищення реальної частки над ідеальною зобов'язано ОСОБА_2 виплатити ОСОБА_4 компенсацію у розмірі перевищення частки над ідеальною 4% - 34167,00 грн.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, у якій посилається на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин справи, а також на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Зокрема, зазначає ОСОБА_4, судом не враховано, що веранду позначену І та ІІ, площа яких відповідно складає 8 кв.м та 4,3 кв.м, вона побудувала після смерті матері і її не було включено в свідоцтво про право на спадщину за законом від 21.03.1970 року. А тому, вказує апелянт, згадана веранда не підлягає реальному поділу між сторонами. При цьому, зазначає відповідач, загальна вартість домоволодіння без врахування вартості веранди повинна становити 790 174,99 грн, а частки сторін, зокрема її 53/100 частин - 418 792 грн та позивача 47/100 - 371 381,97 грн. Також, на думку відповідача, судом необґрунтовано було залишено поза увагою її варіант поділу спірного домоволодіння та відмовлено у прийнятті зустрічного позову, в якому вона наводила свій варіант поділу будинку. Посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, ОСОБА_4 просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати за нею право власності на 53/100 частини спірного домоволодіння та виділити їй відповідні приміщення, зокрема: цокольні приміщення: кухню позначену «2-V» площею 9,1 кв.м, комору «2-VI» площею 2,8 кв.м, ванну «2-VII» площею 4,0 кв.м; та приміщення 1-поверху: житлову кімнату «2-3» площею 9,6 кв.м, житлову кімнату «2-4» площею 17,3 кв.м, житлову кімнату «2-5» площею 19,8 кв.м, коридор «2-6» площею 3,2 кв.м, кухню «1-2», площею 15 кв.м та 1/2 частину огорожі під №1 площею 65,3кв.м, на загальну суму 429 422,61 грн. Крім того, відповідач просила збільшити її частку у домоволодінні, визнавши за нею право власності на веранду позначену в експертизі літерами «А1» - цоколь площею 8 кв.м. та «А» - перший поверх площею 4,3 кв.м, загальною вартістю 64 000,59 грн, як добудову, а також стягнути з неї на користь позивача грошову компенсацію за різницю реальної частки над ідеальною у розмірі 10 630,62 грн. За позивачем ОСОБА_2 відповідач просила визнати право власності на 47/100 частин домоволодіння, виділивши йому у власність цокольні приміщення, а саме: коридор «І-І» площею 6,6 кв.м, кухню «І-ІІ» площею 10,8 кв.м, сходи «І-ІІІ» площею 6,5 кв.м, комору «І-IV» площею 6,7 кв.м та приміщення першого поверху, зокрема: коридор «1-1» площею 8,7 кв.м, житлову кімнату «1-3» площею 20,2 кв.м, гараж з підвалом «Б» і «Б1», сарай «Г» та 1/2 частину огорожі під №1 площею 65,3 кв.м, на загальну суму 360 755,35 грн.

В засідання апеляційного суду ОСОБА_4 після відкладення справи за її клопотанням не з'явилася з невідомих причин, хоч була повідомлена завчасно. Отже, є правові підстави для розгляду справи у її відсутності.

Позивач ОСОБА_2 та його представник в засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги заперечили. В надісланому відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує доводи апеляційної скарги, вважаючи їх безпідставними. Зокрема, помилковими, на їх думку, є доводи апелянта про добудову нею веранди, яку вона просить виключити із поділу, оскільки вказана веранда була побудована за життя їх батьків. При цьому, вказує позивач, під час оформлення спадщини на 8/75 та 4/75 частини будинку, яка залишилась після смерті матері, ОСОБА_4 подавала нотаріусу документи разом із технічним паспортом, який був дійсний на той час та повністю співпадає із технічним паспортом домоволодіння станом на 2016 рік. Рішення суду вважає законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції з урахуванням судового експертного дослідження дійшов висновку про можливість поділити спірний будинок між співвласниками, виходячи із розміру їх часток та фактичного користування приміщеннями протягом тривалого часу. З цими висновками суду першої інстанції апеляційний суд погоджується з огляду на таке.

Судом встановлено і з матеріалів справи вбачається, що спірне домоволодіння по АДРЕСА_1 у м. Калуші на праві спільної часткової власності належить сторонам, зокрема ОСОБА_5 належить 47/100 частини домоволодіння, а ОСОБА_4 - 53/100 частин домоволодіння, що підтверджується відповідно копіями свідоцтв про право на спадщину за законом від 08.12.2008 року (а.с.10, 13), копіями договору дарування частки будинку від 12.01.2001 року та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08.12.2008 року (а.с.35, 36).

Виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Аналізуючи зміст названої правової норми та статей 183, 364, 379, 380 ЦК України, можна дійти до висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Відтак, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо).

У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок.

Апеляційний суд зауважує, що задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що запропонований експертом у висновку судової будівельно-технічної експертизи варіант поділу житлового будинку враховує вимоги норм матеріального права України. Реальний поділ житлового будинку, визначений судовим експертом, максимально відповідає ідеальним часткам обох сторін та проведений з врахуванням розташування частин будинку, зокрема окремих входів у нього для кожного із співвласників, що в майбутньому не повинно створювати сторонами незручностей в користуванні виділеними частинами домоволодіння та не породжуватиме нові спори з цього приводу. Також слід зазначити, що ОСОБА_4 не претендувала на присудження тієї частини домоволодіння, включаючи гараж і сарай, які були виділені ОСОБА_2 рішенням суду першої інстанції згідно варіанту, запропонованому судовим експертом. Це вбачається, зокрема, із змісту її апеляційної скарги (а.с.130-135). З наведеного випливає, що варіант реального поділу домоволодіння, обраний судом першої інстанції, не суперечить правовим нормам, які регулюють спірні правовідносини, правам та законним інтересам сторін.

Посилання ОСОБА_4 на те, що веранда спірного будинку була побудована нею після смерті батьків, а тому вона не підлягає поділу, і на це приміщення за нею слід визнати право власності, апеляційний суд відхиляє, оскільки воно не підтверджується належними та допустимими доказами, заперечується позивачем.

Колегія суддів з цього приводу зауважує, що площа веранди входила у загальну площу спірного домоволодіння ще до переходу права власності в порядку спадкування права на його частку до ОСОБА_4 Це вбачається з копій правовстановлюючих документів, які містяться в справі.

Крім того, ОСОБА_4 відповідної позовної вимоги в даній справі не заявляла. А згідно частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У зв'язку із вище викладеним безпідставною є й вимога ОСОБА_4 про присудження їй додатково приміщення першого поверху №1-2 площею 15 кв.м із частини домоволодіння, виділеної ОСОБА_2 згідно висновку судово-будівельної експертизи.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовано всебічно та повно, їм дано вірну правову оцінку, а рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апелянта висновків суду не спростовують. Тому підстав для скасування ухваленого в даній справі рішення немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Калуського міськрайонного суду від 10 січня 2018 року в даній справі - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Повний текст постанови складено 21 травня 2018 року.

Суддя-доповідач: В.А. Девляшевський

Судді: А.Ю. Малєєв

Р.Й. Матківський