Справа № 567/1210/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2018 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя Венгерчук А.О.

секретар Мельниченко Т.М.

за участі представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Острозький районний відділ державної виконавчої служби, про звільнення від сплати заборгованості по аліментах,

в с т а н о в и в :

в Острозький районний суд Рівненської області з позовом до ОСОБА_4 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Острозький районний відділ державної виконавчої служби, про звільнення від сплати заборгованості по аліментах звернувся ОСОБА_3

У своїй позовній заяві позивач зазначає, в судовому засіданні представник позивача підтверджує, що на виконанні Острозького РВ ДВС перебуває виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №2-60 від 05.02.2002 про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5 і 01.09.2015 державним виконавцем було направлено відповідну постанову про звернення стягнення на пенсію до ГУ ПФ України в Рівненській області, оскільки єдиним джерелом його доходу є пенсія за віком. Вказує, що у період ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів його фінансовий стан змінився у сторону погіршення, оскільки періодично звільнявся з роботи та не мав постійного доходу (заробітку), а тому аліменти сплачував нерегулярно і не в повному обсязі.

Зазначаючи про те, що з роками поступово погіршувався його стан здоровя і як наслідок з 18.05.2017 він був змушений лягти на стаціонарне лікування у КЗ Рівненський обласний протитуберкульозний диспансер, наразі фактично прикутий до ліжка, та з урахування того, що на теперішній час він вимушений витрачати практично всю свою пенсію на придбання ліків та лікування, а у подальшому на реабілітацію, і зовсім немає можливості виплачувати встановлені судом аліменти на утримання сина, який вже є повнолітнім, та оскільки на даний період час він знаходиться у скрутному матеріальному становищі, просить звільнити його від сплати заборгованості по аліментах, які стягується з нього на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, про час та місце судового засідання була повідомлена у встановленому законом порядку.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, вказав, що немає жодних законних підстав для звільнення відповідача від сплати заборгованості по аліментах. Зазначив, що він є чоловіком відповідача і повністю забезпечує її та ОСОБА_5, а його рідний батько жодним чином не цікавився про життя дитини та не надавав кошти на його утримання. Зазначив, що йому відомо, що у позивача наявне рухоме та нерухоме майно, проте яке записане на його дружину з метою уникнення стягнення його в рахунок сплати заборгованості по аліментах.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що він є сином ОСОБА_4 та йому відомо, що на його утримання з ОСОБА_3, який записаний його батьком, стягуються аліменти. Вказав, що його утриманням завжди займався лише чоловік матері ОСОБА_2 та мати ОСОБА_4, будь-яких інших коштів, від будь-кого іншого на його утримання не надходило.

З письмових доказів, досліджених в судовому засіданні встановлено наступне.

З повідомлення Острозького РВ ДВС від 22.09.2017 №670/14.14-33/3 встановлено, що на виконанні Острозького РВ ДВС перебуває виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №2-60 від 05.02.2002 про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5 і 01.09.2015 державним виконавцем було направлено постанову про звернення стягнення на пенсію до ГУ ПФ України в Рівненській області, станом на 31.03.2017 заборгованість по аліментах складає 44135,61 грн. (а.с.5)

З довідок виданих КЗ Рівненський ОТД №597 від 30.08.2017 та №785 від 01.12.2017 встановлено, що ОСОБА_3 знаходиться на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні РОТД з 18.05.2017. Орієнтовний термін перебування на стаціонарному лікуванні 3-4 тижні. (а.с.6,40)

З повідомлення ГУ ПФ України в Рівненській області від 13.10.2017 №8588/03 встановлено, що ОСОБА_3 отримує пенсію за віком і починаючи з 01.10.2015 з пенсії проводиться стягнення заборгованості по аліментах на утримання сина ОСОБА_5 у розмірі 658,48 грн. щомісячно. Розмір призначеної пенсії з травня 2017 року становить 1343,56 грн. (а.с.39)

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, свідка, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не доведений і не підлягає задоволенню з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 народився 23.02.1998 і рішенням суду з батька дитини ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 стягувалися аліменти на утримання їх сина щомісячно, до досягнення ним повноліття.

Звертаючись до суду, в обґрунтування позову ОСОБА_3 зазначав, що погіршилося його матеріальне становище, оскільки періодично звільнявся з роботи та не мав постійного доходу (заробітку), а тому аліменти сплачував нерегулярно і не в повному обсязі, з роками поступово погіршувався його стан здоровя і як наслідок з 18.05.2017 він був змушений лягти на стаціонарне лікування у КЗ Рівненський обласний протитуберкульозний диспансер, наразі фактично прикутий до ліжка, тому дана обставина є підставою для звільнення від сплати заборгованості по аліментах.

Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Згідно зі ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом №11 (стаття 5), кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно ст.194 Сімейного кодексу України, заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 СК України - до досягнення нею двадцяти трьох років.

У відповідності до ст.195 Сімейного кодексу України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а у разі спору - судом.

Зі змісту ч. 2 ст. 197 Сімейного кодексу України вбачається, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Крім того, постановою Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» також передбачено, що суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості (п. 22).

З аналізу даної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв'язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов'язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні аналогічних спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя та розвитку.

Як на підстави для звільнення від сплати заборгованості за аліментами позивач та представник позивача посилалися на обставини погіршення його матеріального становища, оскільки періодично він звільнявся з роботи та не мав постійного доходу (заробітку), а тому аліменти сплачував нерегулярно і не в повному обсязі. Вказував, що з роками поступово погіршувався його стан здоровя і як наслідок з 18.05.2017 він був змушений лягти на стаціонарне лікування у КЗ Рівненський обласний протитуберкульозний диспансер. Відповідно до довідки від 01.12.2017 ОСОБА_3 перебував на лікуванні з 18.05.2017. Орієнтовний термін лікування 3-4 тижні. На сьогоднішній день суду не надано відомостей, що ОСОБА_3 продовував лікування після вказаного періоду, не надано доказів постійних витрат на лікування, не додано чеків на ліки, листка лікарських призначень, довідок про стан здоров'я позивача на сьогоднішній день.

За вказаних обставин, суд вважає, що відомості про те, що ОСОБА_3 перебував на лікуванні з 18.05.2017 протягом 3-4 тижнів, без підтвердженого діагнозу про стан його здоров'я на сьогоднішній день, не можуть бути підставою для звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами, оскільки вони не є обставинами, які можуть бути підставою для звільнення від сплати аліментів в розумінні ч. 2 ст. 197 СК України.

Окрім того, як встановлено з матеріалів справи погіршення стану здоровя відповідача відбулося вже після досягнення його сином - ОСОБА_5, повноліття, і відповідно припинення стягнення з позивача аліментів на його утримання і представником позивача у судовому засіданні, належними та допустимими доказами, не доведено ту обставину, що заборгованість по сплаті аліментів у ОСОБА_3 виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Також, в судовому засіданні з пояснення представника відповідача та свідка встановлено, що позивач жодного разу не надавав кошти на утримання неповнолітнього сина, і обставина зазначена позивачем у позовні заяві про нерегулярну сплату аліментів, не знайшла свого підтвердження у судовому засіданні із пояснень сторін та наявних у справі письмових доказів.

Також, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Під час судового розгляду справи судом встановлено, що позивач не використав своє право шляхом подання позову з вимогою про зміну розміру аліментів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку що у судовому засіданні доводи представника позивача у судовому засіданні є необґрунтованими, оскільки зазначені позивачем у позовній заяві обставини не мають істотного значення і їх не можна вважати такими, що можуть бути підставою для звільнення позивача виконувати свої батьківські обов'язки щодо сплати заборгованості по аліментам.

Враховуючи викладене, на підставі ст. 180, 194, 195, 197, 199 Сімейного кодексу України, керуючись ст. 10, 12, 81, 89, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, суд

у х в а л и в :

в задоволенні позову ОСОБА_3 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до ОСОБА_4 (місце реєстрації: с.Розваж, вул.Лесі Українки, бду.7 Острозький район Рівненська область), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Острозький районний відділ державної виконавчої служби (місцезнаходження: м.Острог, проспект Незалежності, буд.9 Рівненська область), про звільнення від сплати заборгованості по аліментах відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Рівненської області через Острозький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 21 травня 2018 року.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_6