ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання - Хоменко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2018 року у справі за позовом публічного акцонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, -

В С Т А Н О В И Л А:

24 січня 2018 року до суду звернулося ПАТ КБ «ПриватБанк» з заявою про зміну способу виконання рішення суду. Просили встановити наступний спосіб виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2015 року по справі № 22ц-774/5899/15: в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором DNROGІ від 26 серпня 2008 року, що укладений між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» звернути стягнення на будинок загальною площею 38.00, житловою площею 21.30 та земельну ділянку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, шляхом реалізації вказаного предмету іпотеки з проведенням прилюдних торгів; інші положення рішення Апеляційного суду Дніпропетровської від 30 червня 2015 року по справі № 22ц/774/5899/15 залишити без змін.

В обґрунтування заяви зазначено, що на даний момент ПАТ КБ «ПриватБанк» позбавлений можливості виконання зазначеного рішення суду, через відсутність необхідних документів для реалізації предмета іпотеки; відсутній попит покупців; у банка відсутній вільний доступ до предмету іпотеки, який необхідно для проведення реалізації предмету іпотеки на підставі рішення суду (а.с.89-90).

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2018 року у задоволенні заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» про зміну способу виконання рішення суду відмовлено у повному обсязі (а.с. 109-110).

Не погодившись з ухвалою суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та задовольнити заяву Банку (а.с.112-116).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що ухвала суду винесена з порушенням норм процесуального права. Зокрема, вказує на те, що виконати рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2015 року на даний момент неможливо, через відсутність правовстановлюючих документів для реалізації предмета іпотеки, відсутність попиту покупців, відсутність у Банка вільного доступу до предмету іпотеки, який необхідний для проведення реалізації предмету іпотеки на підставі рішення суду, що фактично позбавляє позивача можливості виконати рішення суду.

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2014 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення - відмовлено (а.с. 55-56).

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2015 року, заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2014 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNROGI від 06 березня 2008 року в розмірі 110533,18 доларів США, що еквівалентно 883160,11 грн., яка утворилась станом на 06 серпня 2013 року звернуто стягнення на належний на праві власності ОСОБА_3 житловий будинок АДРЕСА_1, шляхом продажу банком вказаного предмету іпотеки, з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ним всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій необхідних для продажу предмету іпотеки, з початковою ціною 235666,68 грн.; в іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с.78-83).

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції, керуючись ст.435 ЦПК України, виходив із того, що відсутні будь-які докази того, що на час розгляду заяви здійснюється виконавче провадження по виконанню рішення суду; Банк не довів обставин, що ускладнюють виконання рішення суду; рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2015 року охоплює такий спосіб реалізації майна, як прилюдні торги.

Проте, повністю погодитися з таким рішення.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у Постанові від 25 вересня 2015 року № 8 «Про узагальнення практики розгляду судами процесуальних питань, пов'язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах», відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Згідно з ч. 1 ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження».

Ураховуючи, що предметом позову в цій справі є звернення стягнення на предмет іпотеки, то спосіб реалізації предмета іпотеки та початкову ціну його реалізації, які мають зазначатися в рішенні суду, слід вважати порядком виконання рішення суду, який відповідно до ст. 267 ЦПК та ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» визначається в рішенні суду, а тому може бути змінений в порядку ст. 435 ЦПК.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2015 року встановлено спосіб реалізації майна, а саме шляхом продажу Банком вказаного предмету іпотеки, з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем.

У зв'язку з чим, висновки суду першої інстанцї, що рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2015 року охоплює такий спосіб реалізації майна, як прилюдні торги є помилковими.

Щодо заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» про зміну способу порядку виконання рішення, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Порядок вирішення процесуальних питань, пов'язаних з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб) встановлений розділом VI ЦПК України.

Відповідно до положень ст. 435 ЦПК України, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок виконання ухваленого ним рішення.

У ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, що встановленого ст. 16 ЦК України. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 25 листопада 2015 року у справі № 6-1829цс15.

Підставою для встановлення чи зміни способу або порядку виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

ПАТ КБ «ПриватБанк» наведено наступні підстави, які представник вважає абсолютними причинами, що унеможливлюють виконання рішення суду, а саме: відсутність правовстановлюючих документів для реалізації предмета іпотеки; відсутність попиту покупців; відсутність у Банка вільного доступу до предмету іпотеки, який необхідний для проведення реалізації предмету іпотеки на підставі рішення суду.

Проте, вказані доводи не можуть бути прийнятті до уваги, зокрема щодо відсутності правовстановлюючих документів на квартиру, вказане питання було вирішено в рішенні Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2015 року, де зазначено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» має право на оформлення та отримання дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування. Тому ПАТ КБ «ПриватБанк», мало можливість вчинити всі необхідні дії та звернутися до відповідної організації для отримання дублікатів правовстановлюючих документів, але вказаних дій здійснено не було.

Будь-яких доказів звернення ПАТ КБ «ПриватБанк» до відповідних інстанцій з цього приводу, а також відмови у їх отриманні не було надано ні до суду першої інстанції ні до апеляційної.

Тим самим спростовуються доводи Банку щодо відсутності попиту покупців та відсутності вільного доступу до предмету іпотеки, оскільки не підтверджено жодним доказом.

Отже, позивач не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої вимоги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції, відповідно до роз'яснень, наданих в п.19 Постанови Пленуму ВСУ Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку № 12 від 24.10.2008 року, підлягає зміні в частині обґрунтування відмови у задоволенні заяви, з вище вказаних підстав.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2018 року змінити в частині обґрунтування відмови у задоволенні заяви.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді: