ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/8961/17
провадження № 2/753/2032/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" травня 2018 р. Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Коренюк А.М.

при секретарі Леонтьєва В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до об»єднання співвласників багатоквартирного будинку «Урлів Град» про стягнення вихідної допомоги при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку та зустрічним позовом об»єднання співвласників багатоквартирного будинку «Урлів Град» до ОСОБА_2 про зміну формулювання підстави звільнення, суд -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСББ «Урлів Град» про стягнення вихідної допомоги при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку, кожного судового засідання збільшуючи свої вимоги, у останній редакції вимог від 13 квітня 2018 року (а.с.134). Мотивуючи свої вимоги тим, що вона працювала у вказаному об»єднанні з 16 листопада 2016 року на посаді юрисконсульта й звільнилась 07 лютого 2017 року за власним бажанням на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України. Проте роботодавцем їй не виплачена вихідна допомога згідно ст. 44 КЗпП України, яку просить стягнути у розмірі тримісячного середнього заробітку, а саме - 3 360 грн. х 3 = 10 080 грн. 00 коп. й, оскільки роботодавцем порушуються строки виплати цих коштів, просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 37 280 грн. 00 коп. (160 грн. - середньоденний заробіток х 233 дні = 37 280 грн. 00 коп.), всього - 47 360 грн. 00 коп.

ОСББ «Урлів Град» звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про зміну формулювання підстави звільнення. Мотивуючи свої вимоги тим, що роботодавець вимушений був звільнити ОСОБА_2 на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України, оскільки така підстава була зазначена працівником у заяві на звільнення. ОСББ «Урлів Град» як роботодавець не вправі був змінити підставу звільнення, проте не погоджується із нею й вважає, що позивачка зловживає правом й підстав для її звільнення за ч.3 ст. 38 КЗпП України не було, а тому просить згідно ч.3 ст. 235 КЗпП України змінити формулювання звільнення ОСОБА_2 з частини 3 на частину 1 статті 38 КЗпП України.

В судовому засіданні позивачка за первісним позовом та відповідачка за зустрічним позовом ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала з тих же підстав та просила їх задовольнити у редакції вимог від 13 квітня 2018 року, посилаючись на вимоги закону про належне виконання зобов»язань роботодавця перед працівником щодо виплати вихідної допомоги при звільненніта середнього заробітку за час затримки розрахунку, тим самим, поновивши її права як звільненого працівника.

Представник відповідача за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом Лисяний В.В., діючий на підставі довіреності від 07 липня 2017 року (а.с.110), в судовому засіданні позовні вимоги первісного позову не визнав та просив відмовити у їх задоволенні за недоведеністю та безпідставністю вимог, зустрічний позов - підтримав з тих же підстав та просив його задовольнити.

Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги первісного позову та зустрічні позовні вимоги підлягають відмові у задоволенні із наступних підстав.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції.

Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Кожен, хто працює, захищається конституційними правами, у тому числі на одержання винагороди (заробітної плати).

Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов»язком держави.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 працювала в ОСББ «Урлів Град» з 16 листопада 2016 року на посаді юрисконсульта (а.с.100), й звільнилась 07 лютого 2017 року за власним бажанням на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України (а.с.149). Позивачка вважає, що роботодавцем їй не виплачена вихідна допомога згідно ст. 44 КЗпП України, яку просить стягнути у розмірі тримісячного середнього заробітку, а саме - 3 360 грн. х 3 = 10 080 грн. 00 коп. й, оскільки роботодавцем порушуються строки виплати цих коштів, просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 37 280 грн. 00 коп. (160 грн. - середньоденний заробіток х 233 дні = 37 280 грн. 00 коп.), всього - 47 360 грн. 00 коп.

Проте, погодитися із такою позицією не можна із таких правових підстав та встановолених спірних правовідносин.

Так, ОСОБА_4 перебувала з ОСББ «Урлів Град» у трудових стосунках на умовах трудового договору, укладеного на невизначений строк. 07 лютого 2017 року ОСОБА_4 подала заяву про звільнення з роботи за власним бажанням у зв'язку з порушенням працедавцем законодавства про працю (ч. 3 ст. 38 КЗпП України) (а.с.149). В той же день її було звільнено з роботи на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України (а.с.8).

За змістом ст. 38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. В разі, якщо вказані працівником причини звільнення - порушення працедавцем трудового законодавства (ч. 3 ст. 38 КЗпП України), не підтверджуються, або працедавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на ч. 1 ст. 38 КЗпП України.

Як встановлено в ході розгляду справи порушення роботоцедавцем законодавства про працю у трудових відносинах з ОСОБА_4 місця не мало, відповідно порушення трудових прав позивача не було.

ОСББ «Урлів Град», отримавши заяву ОСОБА_4 про її звільнення за ч.3 ст. 38 КЗпП України, хоча й не погоджуючись із підставою звільнення, не вправі був її змінювати, видавши назаз про звільнення ОСОБА_4 саме за ч.3 ст. 38 КЗпП України. Так, працедавець не вправі самостійно змінювати визначену працівником причину звільнення з роботи.

Відповідно, лише за наявності факту порушень законодавства про працю працівник має підстави для реалізації передбаченого ч. 3 ст. 38 КЗпП України права на розірвання трудового договору у визначений ним строк з отриманням вихідної допомоги, а за встановлених спірних правовідносин - відсутності порушення працедавцем законодавства про працю у трудових відносинах з ОСОБА_4, остання не вправі претендувати на отримання вихідної допомоги.

Такої правової позиції дотримується Верховний Суд України у подібних за змістом правовідносинах, викладеної у постанові від 31 жовтня 2012 року (6-120цс12).

За змістом ст. 38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. В разі, якщо вказані працівником причини звільнення - порушення працедавцем трудового законодавства (ч. 3 ст. 38 КЗпП України), не підтверджуються, або працедавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на ч. 1 ст. 38 КЗпП України.

Відповідно, вимоги позивачки задоволенню не підлягають.

При цьому, вимоги позивача за зустрічним позовом також задоволенню не підлягають на підставі ч. 3 ст. 235 КЗпП України, оскільки ця норма підлягає застосуванню у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.

Зважаючи на спірні правовідносини зустрічних позовних вимог, підстави для застосування ч. 3 ст. 235 КЗпП України відсутні, оскільки не передбачають поновлення працівника на роботі, або неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, тобто відсутні умови, на підставі яких орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання причин звільнення.

На підставі вищевикладеного, ч.3 ст. 38, ст. 44, ч. 3 ст. 235 КЗпП України,керуючись 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України, ст.ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до об»єднання співвласників багатоквартирного будинку «Урлів Град» про стягнення вихідної допомоги при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку та зустрічного позову об»єднання співвласників багатоквартирного будинку «Урлів Град» до ОСОБА_2 про зміну формулювання підстави звільнення, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п»ятнадцять днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судомому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до ст.355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Однак відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацією України у газеті «Голос України» та на веб-порталі судової влади оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Згідно ч.1 ст.354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Отже, строки оскарження судових рішень в апеляційному порядку складають 30 календарних днів - для рішень і 15 календарних днів - для ухвал, однак апеляційна скарга подається за старими правилами - через суд першої інстанції.

СУДДЯ: Коренюк А.М.