Справа № 2-988/10 Головуючий у 1 інстанції: Корецька В.В.
Провадження № 22-ц/773/561/18 Категорія: 81 Доповідач: Карпук А. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Киці С.І., Здрилюк О.І.,

секретар Концевич Я. О.

з участю: представника заявника ОСОБА_1

представника стягувача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за поданням відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про звернення стягнення на заставне майно за апеляційною скаргою відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області на ухвалу Ківерцівського районного суду від 15 березня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області звернувся до суду із заявою, в якій просив звернути стягнення на заставне майно боржника, яке фактично належить ОСОБА_3, але не зареєстроване в установленому законом порядку, а саме: адміністративний будинок А-1 площею 281,0 кв. м. та господарську будівлю Б-2 площею 109,8 кв. м., які розташовані за адресою: Львівська область, Дрогобицький район

с. Станиля, вул. Івасюка, 75, та земельну ділянку площею 0,2498 га з призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: Львівська область, Дрогобицький район, с. Станиля.

Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 15 березня 2017 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити подання.

Заслухавши пояснення учасників справи, що зявилися, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні подання старшого державного виконавця, районний суд виходив з того, що до вирішення питання державним виконавцем про реалізацію рухомого майна боржника і направлення коштів на погашення заборгованості за виконавчим листом, до вчинення виконавцем всіх можливих дій, спрямованих на виконання рішення суду, звернення державного виконавця до суду із поданням про звернення стягнення на вказане нерухоме майно являється крайнім заходом та є передчасним, а отже не підлягає до задоволення.

Такий висновок суду не відповідає дійсним обставинам справи, тому погодитись з ним не можна.

Відповідно до ч. 10 ст. 340 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Як встановлено судом, на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області перебуває виконавче провадження ВП №49258848 з виконання виконавчого листа №2-988/10, виданого 06.01.2012 року Ківерцівським районним судом Волинської області, про стягнення солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ТзОВ «Кредитні ініціативи» 5215480,12 грн. заборгованості за договором про іпотечний кредит №11-11 від 09.11.2007 р. та судових витрат.

Державним виконавцем винесено постанову ВП № 49258848 від 20.11.2015 року про відкриття виконавчого провадження та надано добровільний строк для виконання рішення суду. З метою забезпечення виконання рішення суду державним виконавцем постановою від 01.02.2016 року накладено арешт на все майно боржника.

Однак, у добровільний строк боржником рішення суду про стягнення грошових коштів не виконано.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 10 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обовязку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно з частиною 1 статті 50 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на об'єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна.

Частинами 3 та 4 даної статті встановлено, що у разі звернення стягнення на об'єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з'ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом. Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об'єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об'єкт нерухомого майна, заставленого третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Під час розгляду даної справи державним виконавцем на підтвердження вимог, викладених у поданні, надано копії з матеріалів виконавчого провадження.

Зі змісту подання та доданих матеріалів вбачається, що згідно з договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Ківерцівського нотаріального округу Волинської області 09.11.2007 року за реєстром № 2525, ОСОБА_5 продала ОСОБА_3 адміністративний будинок А-1 та господарську будівлю Б-2, що розташовані в с. Станиля, вул. Івасюка, 75, Дрогобицького району Львівської області.

Пунктом 4.1 вказаного договору визначено, що право власності на вказане майно виникає після нотаріального посвідчення цього договору та його державної реєстрації у відповідності до вимог ст. 334 ЦК України.

Договором купівлі-продажу від 09.11.2007 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, що посвідчений нотаріально за реєстровим № 2531, також підтверджено факт придбання боржником двох земельних ділянок площею 0,0829 га, кадастровий номер :01:002:0157 для ведення особистого селянського господарства та площею 0,2498 га, кадастровий номер :01:002:0156 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Вказаним договором було також передбачено, що він підлягає державній реєстрації.

Однак, боржник ОСОБА_3 як покупець зазначеного нерухомого майна не вчинив дії щодо його державної реєстрації у встановленому законом порядку.

Разом з тим, ОСОБА_3 09 листопада 2007 року на забезпечення виконання його кредитних зобовязань було передано в іпотеку «Промінвестбанку» придбане ним майно, а саме адмінбудинок та господарську будівлю по вул. Івасюка,75 в с. Станиля Дрогобицького району Львівської області та земельну ділянку площею 0,2498 га з призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд, про що внесено запис в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію іпотеки за № 3778696 зі зміною іпотекодержателя з 10.12.2013 року на ТОВ «Кредитні ініціативи».

Таким чином, ОСОБА_3 передав в іпотеку нерухоме майно, не здійснивши його державну реєстрацію з 2007 року до даного часу.

Відповідно до положень статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на обєкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належить боржнику.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні подання, залишив поза увагою, що належними доказами, що містяться у виконавчому провадженні і приєднані до матеріалів справи, доведено відсутність у боржника доходів, коштів на рахунках у банках та фінансових установах, рухомого майна, за рахунок якого можна було б задовольнити вимоги стягувачів, та дійшов помилкового висновку про передчасність звернення з поданням.

Зокрема згідно з повідомленнями ДФС України, інформація стосовно ОСОБА_3 щодо сум доходу, нарахованого податковим агентом на користь платників податків, сум у триманого з них податку в ДРФО відсутня, інформація про номери рахунків, відкритих в банківських установах відсутня, Пенсійним фондом України пенсія боржнику не виплачується, за трудовими чи цивільно-правовими угодами не працює (а.с. 67-72)

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що державним виконавцем у повному обсязі вчинені першочергові виконавчі дії щодо встановлення наявності у боржника рухомого чи нерухомого майна, коштів, дотримані вимоги Закону України «Про виконавче провадження».

На підставі вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції неповно зясував обставини, що мають значення для справи та дійшов висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи, неправильно витлумачив зміст частини 10 статті 440 ЦПК України, якою визначено про вирішення питання про звернення стягнення на заставне майно, боржника, яке не зареєстроване в установленому порядку, за поданням державного виконавця та зміст статтей 10,18,51,56 Закону України "Про виконавче провадження", унаслідок чого помилково вважав, що виконання рішення суду у даному випадку слід здійснювати відповідно до положень Закону України «Про іпотеку», за наявності відповідного судового рішення про звернення стягнення на заставне майно.

Зокрема, виходячи з положень статтей 10,18,51,56 Закону України «Про виконавче провадження», якщо виконавчі дії вчиняються на підставі судового рішення про стягнення заборгованості та за відсутності судового рішення про звернення стягнення на заставне майно чи виконавчого напису нотаріуса, вони регулюються не нормами Закону України «Про іпотеку», а загальними нормами Закону України «Про виконавче провадження», які допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в ході проведення виконавчого провадження без судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя, що має місце у даному випадку.

Наведене, відповідно до положень пунктів 1,3,4 частини першої статті 376 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та постановлення нового судового рішення про задоволення подання про звернення стягнення на заставне майно боржника, право власності на яке не зареєстроване.

Керуючись ст. 367, 376, 379, 381-384, 389-390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області задовольнити.

Ухвалу Ківерцівського районного суду від 15 березня 2018 року в даній справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Задовольнити подання державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_1 про звернення стягнення на заставне майно.

Звернути стягнення на заставне майно боржника ОСОБА_3, а саме: адміністративний будинок А-1 площею 281,0 кв.м. та господарську будівлю Б-2 площею 109,8 кв.м., що розташовані за адресою: Львівська область, Дрогобицький район, с. Станиля, вул. Івасюка, 75 та земельну ділянку площею 0,2498 га з призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: Львівська область, Дрогобицький район, с. Станиля, кадастровий номер :01:002:0156.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту даної постанови.

Головуючий

Судді: