Провадження № 2-о/127/804/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2018 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Сичука М.М.,

основних присяжних ОСОБА_1, ОСОБА_2,

при секретарі Конецул О.А.,

за участю прокурора Петрусевич А.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за заявою Комунального закладу «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. ОСОБА_3» про госпіталізацію ОСОБА_4 в примусовому порядку без його згоди,-

в с т а н о в и в :

Заява мотивована тим, що ОСОБА_4 був госпіталізований 15.11.2018 року о 20 год. 00 хв. в № 2 відділення ВОПНЛ ім. акад. ОСОБА_3.

Направлення на госпіталізацію було видане черговим лікарем приймального відділення ОСОБА_5, яка після особистого огляду ОСОБА_4 зробила висновок про необхідність його госпіталізації у психіатричний стаціонар для обстеження та лікування у звязку із наявністю у нього психічного розладу.

16.11.2018 року о 09:00 ОСОБА_4 був оглянутий комісією лікарів-психіатрів лікарні, яка підтвердили доцільність її госпіталізації для надання психіатричної допомоги.

Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду з вимогою про госпіталізацію ОСОБА_4 в примусовому порядку без його згоди.

В судовому засіданні представник лікарні свої заявлені вимоги підтримав, аргументуючи їх мотивами, викладеними в заяві. Просив заяву задовольнити.

Прокурор заперечив щодо задоволення заяви.

ОСОБА_4 та його представник заперечили проти задоволення заяви в звязку з необгрунтованістю та безпідставнстю.

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які є батьками ОСОБА_4, повідомили, що у останнього відбувається стрес, повязаний з розпадом сімї та проблемами, повязанми з його професійною діяльністю. Вказали, що ОСОБА_4 безпідставно викликав поліцію та газову службу, чіпляється до колишньої дружтини та сусідів.

Заслухавши пояснення представника лікарні, думку прокурора, заінтересованої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_4 був госпіталізований 15.11.2018 року о 20 год. 00 хв. в № 2 відділення ВОПНЛ ім. акад. ОСОБА_3.

Направлення на госпіталізацію було видане черговим лікарем приймального відділення ОСОБА_5, яка після особистого огляду ОСОБА_4 зробила висновок про необхідність його госпіталізації у психіатричний стаціонар для обстеження та лікування у звязку із наявністю у нього психічного розладу.

16.11.2018 року о 09:00 ОСОБА_4 був оглянутий комісією лікарів-психіатрів лікарні, в результаті чого було встановлено, що ОСОБА_8 виявляє ознаки психічного розладу у вигляді параноїчної шизофренії, безперервного перебігу. ОСОБА_8 представляє без посередню небезпеку для себе та оточуючих, може завдати значної шкоди своєму здоровю та здоровю оточуючих, не може повністю усвідомлювати свої дії оскільки знаходиться під впливом хворобливих переживань. Враховуючи дані анамнезу про неадекватну поведінку, небезпеку для себе та оточуючих (не спить вночі, відмовляється від їжі та ліків, агресивний, дратівливий, злобний, має безпідставні думки, щодо катування своїх дітей, їх продажу сусідкою, тому постійно намагається «зупинити» цей злочин, викликаючи поліцію до сусідки, яка, працюючи в поліції в змові із злочинцями. Вважає, що його діти викрадені, стежить за помешканням колишньої дружини, ходить під вікнами, дзвонить до неї вночі в двері та по телефону, стукає у вікно. Безпідставно викликає газову службу, по декілька днів не їсть, вважаючи, що їжа отруєна), а тому потребує госпіталізації в примусовому порядку.

Норма ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» прописує, що особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, а також у випадках проведення експертизи стану психічного здоров'я особи або застосування до особи, яка страждає на психічний розлад і вчинила суспільно небезпечне діяння, примусового заходу медичного характеру на підставах та в порядку, передбачених законами України.

Стаття 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлює, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. У своєму рішенні Європейський Суд з прав людини (справа «ОСОБА_9 проти України») від 17 квітня 2014 року зазначив, що особа не може вважатися «Психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов: по-перше, об'єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання.

Враховуючи, що ОСОБА_4 в судовому засіданні абсолютно логічно, послідовно, змістовно надавав пояснення, чітко відповідав на запитання, при цьому самостійно зазначив обставини перебування його у лікарні, взявши до уваги відсутність та не підтвердження в судовому засіданні обставин наявності в ОСОБА_4 тяжкого психічного розладу, внаслідок чого він вчиняє чи не виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього чи оточуючих, беручи до уваги відсутність доказів неспроможності даної особи самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність, суд вважає, що заява не підлягає до задоволення, оскільки представником психіатричного закладу не доведено в судовому засіданні наявність тяжкого психічного розладу здоров'я ОСОБА_4 та необхідність його примусового стаціонарного лікування.

В судовому засіданні не знайшли свого підтвердження підстави для госпіталізації хворого.

Зокрема, було встановлено, що ОСОБА_4 має можливість самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність, на час розгляду справи не проявляє агресію.

Також суд наголошує, що оскільки поміщення на примусове лікування до психіатричного стаціонару передбачає цілковиту ізоляцію від суспільства, що є безперечно крайнім способом втручання у свободу особи, суд не вбачає необхідності настільки грубого обмеження права особи шляхом поміщення на лікування до психіатричного стаціонару суд не вбачає нагальної необхідності настільки грубого обмеження права особи шляхом поміщення на лікування до психіатричного стаціонару, й зауважує, що в даному випадку цілком достатнім було б надання особі психіатричної допомоги амбулаторно в домашніх умовах в зоні створеного для ОСОБА_4 життєвого комфорту.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 13, 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», ст.ст. 5-7, 9-10, 12, 76, 77, 80-82, 89, 259, 263-265, 339-342 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні заяви про госпіталізацію до Комунального закладу «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. ОСОБА_10» ОСОБА_4 в примусовому порядку без його згоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя М.М. Сичук

Основні присяжні ОСОБА_1

ОСОБА_2