Справа № 751/7494/17 Провадження № 22-ц/795/454/2018 Головуючий у I інстанції - Деркач О. Г. Доповідач - Кузюра Л. В.
Категорія - цивільна
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

голови судового засідання - судді Кузюри Л.В.,

суддів: Губар В.С., Онищенко О.І.,

за участю секретарів судового засідання: Шапко В.М., Бивалькевич Т.В.,

учасники судового процесу:

позивач: ОСОБА_2;

відповідач: Публічне акціонерне товариство «Облтеплокомуненерго»;

третя особа: Комунальне підприємство «ЖЕК-13» Чернігівської міської ради;

особа, яка подала скаргу: Публічне акціонерне товариство «Облтеплокомуненерго»;

оскаржується рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07 лютого 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» про захист прав споживача,

прізвище судді: Деркач О.Г.; місце та час ухвалення рішення: м. Чернігів, 10 год. 55 хв.; дата складання повного тексту рішення 12 лютого 2018 року,

У С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати неправомірними дії відповідача з нарахування їй суми до оплати за надані послуги за опалення місць загального користування будинку за період з жовтня 2016 року по квітень 2017 року в розмірі 3 753 грн 54 коп. та зобов'язати ПАТ «Облтеплокомуненерго» скасувати безпідставно нараховану їй заборгованість шляхом проведення відповідного коригування по особовому рахунку №40313.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилалась на те, що вона є споживачем послуг ПАТ «Облтеплокомуненерго» та має квартирний лічильник, окрім того будинок обладнаний також загальнобудинковим приладом обліку, на підставі показань якого і було розраховано заборгованість. Позивач стверджувала про те, що внаслідок фактичної відсутності функціонуючої системи опалення місць загального користування, відповідач взагалі не мав права нараховувати оплату за послугу, яка не надається, відповідно останній і зобов'язаний здійснити скасування спірної заборгованості.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07 лютого 2018 року позов задоволено. Визнано неправомірними дії ПАТ «Облтеплокомуненерго» щодо нарахування ОСОБА_2 оплати за опалення місць загального користування за опалювальний період з жовтня 2016 року по квітень 2017 року в розмірі 3753 грн 54 коп. Зобов'язано відповідача скасувати нараховану ОСОБА_2 заборгованість за надані послуги по оплаті теплової енергії за опалення місць загального користування згідно будинкового лічильника по квартирі АДРЕСА_1 за опалювальний період з жовтня 2016 року по квітень 2017 року шляхом проведення відповідного коригування по особовому рахунку № НОМЕР_1. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ «Облтеплокомуненерго», посилаючись на незаконність судового рішення та порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції необґрунтовано дійшов висновку про неможливість застосування в даному випадку п. 1.4 Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення.

Також зазначено, що суд, посилаючись на акт КП «ЖЕК-13» від 28 лютого 2017 року про обстеження опалення сходових клітин 1 та 2 під'їздів будинку АДРЕСА_1, яким зафіксовано відключення опалення лише сходових клітин 1-го та 2-го під'їздів, але не всіх місць загального користування будинку, зробив невірний висновок про те, що позивач взагалі не повинна сплачувати за опалення місць загального користування , адже під час розгляду справи судом першої інстанції було встановлено, що такі місця опалюються частково, а тому звільнення позивача від сплати зазначених витрат за рішенням суду повністю є незаконним.

Стверджувалось, що зобов'язавши ПАТ «Облтеплокомуненерго» скасувати нараховану ОСОБА_2 заборгованість, суд першої інстанції фактично безпідставно звільнив позивача від сплати вартості спожитих послуг з опалення місць загального користування за спірний період.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_2 просила рішення суду залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення. Доводи відзиву позивача зводяться до того, що предметом спору є незаконність дій ПАТ «Облтеплокомуненерго» щодо нарахування оплати за опалення місць загального користування у будинку, оскільки фактичне надання позивачеві вказаної послуги відсутнє.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частинами 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно п. 1.4 Методики розрахунку кількості теплоти,

на опалення МЗК окремо не визначається, а входить до загальної кількості

теплової енергії виставленої до плати за опалення у таких випадках: якщо в

багатоквартирному будинку незалежно від наявності або відсутності

загальнобудинкового обліку теплової енергії відсутні суб'єкти

господарювання, помешкання з індивідуальним опаленням, усі житлові

квартири не обладнані приладами обліку витрат теплової енергії на

опалення.

У даному випадку певна кількість квартир у будинку АДРЕСА_1, в тому числі і квартира позивача, обладнана приладом обліку витрат теплової енергії на опалення, отже, п. 1.4 Методики застосований бути не може. Районний суд зазначив, що прилади опалення в МЗК у зазначеному будинку демонтовані, у зв'язку з чим позивач не отримує послуг з централізованого опалення МЗК, водночас, Методикою не передбачено окремого розрахунку оплати споживачами втрат теплової енергії розподільчими трубопроводами системи опалення будинку, прокладеними у підвалі або на горищі.

Зазначенні висновки суду не в повній мірі ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону, зважаючи на таке.

За матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 8). Вказаний будинок обладнаний будинковим засобом обліку теплової енергії, що не заперечується учасниками справи.

Відповідно до укладеного 02 листопада 1999 року між сторонами договору про надання послуг з централізованого опалення та водо нагрівання, позивач є споживачем послуг, які надає ПАТ «Облтеплокомуненерго» (а.с. 9-10).

Квартира АДРЕСА_1 обладнана квартирним лічильником обліку теплової енергії.

Згідно розрахунку витрат на опалення місць загального користування, здійсненого ПАТ «Облтеплокомуненерго» (лист № 2286-Т від 07.11.2017 року) за надані послуги по квартирі АДРЕСА_1 вбачається, що за період з жовтня 2016 по квітень 2017 року за опалення місць загального користування позивачеві було нараховано 3753 грн 54 коп. (а.с. 41-42)

Порядок обліку та оплати послуг з централізованого опалення визначений Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630 (далі Правила).

Відповідно п. 28 Правил споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, оплачують послуги з централізованого опалення МЗК будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Порядок визначення витрат теплової енергії на опалення МЗК у багатоквартирних житлових будинках для встановлення розміру плати за неї споживачами встановлений Методикою розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, затвердженою наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 року № 359 (далі Методика).

Як встановлено судом першої інстанції, чого не заперечувалось сторонами, в будинку АДРЕСА_1 певна кількість квартир, в тому числі і квартира позивача, обладнана приладами обліку витрат теплової енергії на опалення.

ПАТ «Облтеплокомуненерго», визначаючи ОСОБА_2 кількість теплової енергії на опалення МЗК за період з 12 жовтня 2016 року по 03 квітня 2017 року та розраховуючи розмір оплати на загальну суму 3753 грн 54коп., керувалось п.п. 10, 12 Правил та п.п. 2.1.4, 2.2.1, 2.2.2 Методики, про що зазначалось стороною відповідача і підтверджується письмовими доказами, зокрема, розрахунком витрат теплової енергії по особовому рахунку № НОМЕР_1 (а.с. 40-42).

Зокрема, п. 2.1.4 Методики визначено, що у разі часткового оснащення приміщень споживачів приладами обліку теплової енергії та відсутності приладів обліку теплової енергії на МЗК витрати теплової енергії на опалення МЗК визначаються розрахунком за формулами, наведеними в п. 2.1 Методики.

Задовольнивши вимоги позивача та зобов'язавши відповідача скасувати нараховану ОСОБА_2 заборгованість у вищезазначеному розмірі, суд першої інстанції при вирішенні вказаних позовних вимог залишив поза увагою наступне.

Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, які затверджені наказом Держжитлокомунгоспу України від 17 травня 2005 року № 76 визначено поняття «допоміжні приміщення житлового будинку», а саме, це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку.

Згідно ст. 1 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14 травня 2015 року допоміжні приміщення багатоквартирного будинку це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення).

З акту обстеження опалення сходових клітин від 28 лютого 2017 року, що затверджений головним інженером КП «ЖЕК-13», вбачається, що опалення сходових клітин 1-го та 2-го під'їздів відключене від загальної системи опалення будинку (опалення в під'їздах відсутнє); сміттєкамера 1-го під'їзду підключена окремо до системи опалення в підвалі; сміттєкамера 2-го під'їзду відключена зовсім (а.с. 19).

Зазначені обставини підтверджуються і повідомленням КП «ЖЕК-13» від 20 грудня 2017 року, яким обслуговується житловий будинок АДРЕСА_1 з 01 лютого 2013 року, згідно якого будинок було передано попереднім балансоутримувачем КП «Деснянське» Чернігівської міської ради без опалення МЗК та без документів, на підставі яких приймалось рішення про відключення (а.с. 63).

Наведеними письмовими доказами доведено факт відсутності опалення лише сходових клітин обох під'їздів та сміттєкамери 2-го під'їзду будинку АДРЕСА_1, натомість підтверджено фактичне здійснення опалення сміттєкамери 1-го під'їзду, в якому мешкає позивач.

Встановлені обставини дають підстави вважати, що допоміжні приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців частково опалюються загальною системою опалення. Отже, доводи апеляційної скарги про те, що МЗК будинку частково опалюються і позивач повинна сплачувати за їх опалення,відповідно до положень ст.. 714 ЦК України, оскільки користується фактично наданою підприємством послугою, заслуговують на увагу.

Враховуючи наведені обставини, рішення суду першої інстанції не можна визнати законним через порушення норм матеріального і процесуального права, воно підлягає скасуванню з ухваленням постанови про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2

Частинами 1, 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Звертаючись з позовом до суду, ОСОБА_2 судовий збір не сплачувала, оскільки на підставі ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» звільнена від його сплати. При подачі апеляційної скарги ПАТ «Облтеплокомуненерго» було сплачено судовий збір у розмірі 960 грн за оскарження рішення суду. За наслідками розгляду апеляційним судом даної справи, відповідно до положень ч.7 ст. 141 ЦПК України, витрати, понесені ПАТ «Облтеплокомуненерго» на сплату судового збору в сумі 960 грн, мають бути компенсованими за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» задовольнити.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07 лютого 2018 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» про захист прав споживача відмовити.

Компенсувати Публічному акціонерному товариству «Облтеплокомуненерго» витрати, понесені на сплату судового збору при зверненні з апеляційною скаргою, в сумі 960 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст виготовлений 22.05.2018 року.

Головуючий:Судді: