Справа № 607/5107/18
Провадження 2/595/383/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2018

Бучацький районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді Федорончука В.Б.,

при секретарі Тарчинській Л.Я.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бучачі справу за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Галіція Дистилері» про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивач ОСОБА_3 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Галіція Дистилері» про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

Свої вимоги мотивує тим, що 05 березня 2018 року відповідачем видано наказ №19 про звільнення ОСОБА_3 на підставі п.4 ст.40 КЗпП України, внаслідок відсутності ОСОБА_3 на роботі без поважних причин з 08 год. 00 хв. до 13 год. 00 хв. 06.10.17 року, протягом цілого робочого дня 19, 22-26, 29-31 січня 2018 року, 1-2, 5-8 лютого 2018 року та з 08 год. 00 хв. до 15 год. 20 хв. 09.02.18 року. Вважає, що вказаний наказ слід скасувати, оскільки 06 жовтня 2017 року позивач перебував на робочому місці цілий день і був звільнений з роботи на підставі п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України, відповідно до наказу №77 від 06.10.17 року. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 18.01.18 року по справі №607/13039/17 наказ відповідача №77 від 06.10.17 року про звільнення позивача було скасовано, а також ухвалено поновити ОСОБА_3 на займаній посаді, стягнути з відповідача на користь позивача середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу, за прострочення строків виконання судових рішень про поновлення позивача на роботі, компенсацію завданої позивачу моральної шкоди.В частині поновлення позивача на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць рішення суду було допущено до негайного виконання.Однак, відповідач не виконав негайно відповідне судове рішення ні в частині поновлення позивача на роботі, ні в частині виплати середньомісячного заробітку, а лише формально виніс наказ про поновлення позивача на роботі, про що позивач довідався 09.02.18 року, що доводиться записом позивача на наказі про поновлення позивача на роботі №11/1 від 19.01.18 року.З метою виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду від 18.01.18 року по справі №607/13039/17 позивач, після одержання виконавчих листів в Тернопільському міськрайонному суді, звернувся 29.01.18 року до Бучацького МРВДВС, що підтверджується заявою. Таким чином, позивач не знав, що відповідач прийняв 19.01.18 року наказ про поновлення його на роботі, у звязку з чим був відсутній на роботі з поважних причин протягом цілого робочого дня 19, 22-26, 29-31 січня 2018 року, 1-2, 5-8 лютого 2018 року та з 08 год. 00 хв. до 15 год. 20 хв. 09.02.18 року.Спірне звільнення позивача є надуманим та безпідставним, здійснене виключно з особистої неприязні генерального директора відповідача - ОСОБА_4 до позивача. Воно вже є пятим за рахунком, починаючи з 29.06.16 року, оскільки позивач ОСОБА_3 вже був поновлений на роботі рішенням Бучацького районного суду від 23.10.2017 року по справі №595/1134/16-ц, рішенням Бучацького районного суду від 13.02.17 року по справі №595/1742/16-ц, рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 12.09.17 року по справі №595/485/17-ц, та рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 18.01.18 року по справі №607/13039/17-ц. Чергове незаконне звільнення позивача завдає істотної немайнової шкоди позивачу, оскільки ОСОБА_3 в черговий раз вимушений докладати істотних зусиль для поновлення своїх порушених прав, такий стан справ зумовлює зміну життєвих звязків позивача, завдає моральні страждання. Чергове звільнення позивача є надуманим та зумовлене особистими мотивами генерального директора відповідача, а не обєктивними обставинами.Розмір компенсації моральної шкоди позивач оцінює в сумі 20000 гривень. Враховуючи ту обставину, що ЦПК України встановлено спрощений порядок розгляду справ у трудових спорах, позивач був позбавлений можливості збільшити розмір позовних вимог у справі №607/13039/17-ц про стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу внаслідок незаконного звільнення.Судом було задоволено вимоги про стягнення середньомісячного заробітку за період з 07.10.17 року по 30.10.17 року включно в сумі 7449,44 гривень.Таким чином, середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31.10.2017 по 18.01.18 року включно також підлягає до стягненню з відповідача. За відповідний період був 61 робочий день. Середньоденний заробіток позивача складав 465,59 гривень за один день, що встановлено рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 07.12.16 року по справі №595/1134/16-ц.Отже, за вказаний період з відповідача на користь позивача слід стягнути середньомісячний заробіток в сумі 28400,99 гривень без урахування сум податків та зборів, що підлягають стягненню із вказаного доходу.Крім того, з відповідача на користь позивача ОСОБА_3 слід стягнути середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу за період з 06.03.18 року (з моменту звільнення) по 26.03.18 року (по час подання позовної заяви), де було 15 робочих днів, в сумі 6983,85 гривень з розрахунку 465,59 гривень середньоденної заробітної плати.Таким чином, сума позовних вимог становить 55384,84 гривень.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав.

В судовому засіданні представник відповідача позов заперечив, суду пояснив, що подана ОСОБА_3 позовна заява не підлягає задоволенню, оскільки звільнення позивача, згідно наказу №19 від 05.03.2018 року, було законним, відбулося на законній підставі та у відповідності до чинного законодавства, без порушення законних прав останнього. ОСОБА_3 звільнено 05 березня 2018 року за прогули, в тому числі через відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, без поважних причин, за п.4 ст.40 КЗпП України. Вказане рішення було прийнято керівником Приватного акціонерного товариства «Галіція Дистилері» внаслідок відсутності виконавчого директора підприємства ОСОБА_3 на роботі з 08 год. 00 хв. до 13 год. 00 хв. 06 жовтня 2017 року, протягом всього робочого дня 19, 22-26, 29-31 січня 2018 року, 1-2, 5-8 лютого 2018 року і з 08 год. 00 хв. до 15 год. 20 хв. 09 лютого 2018 року без поважних причин. Згідно п.5.1 Колективного договору між Адміністрацією та Радою трудового колективу Приватного акціонерного товариства «Галіція Дистилері» від 04.05.2012р., реєстраційний №7, на підприємстві встановлено наступний режим роботи, який зобовязуються дотримуватися всі працівники Приватного акціонерного товариства «Галіція Дистилері» (за винятком тих працівників, що працюють за безперервним графіком роботи): початок роботи - 08 год. 00 хв., закінчення роботи - 17 год. 00 хв., перерва для відпочинку і харчування - з 13 год. 00 хв. до 14 год. 00 хв., вихідні дні: субота та неділя.Наведений факт вже був предметом дослідження по справі №595/1134/16-ц за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Галіція Дистилері» про поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, і встановлений рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 07.12.2016р. у справі №595/1134/16-ц, що набрало законної сили.06 жовтня 2017 року позивач після спливу майже місяця з моменту винесення Апеляційним судом Тернопільської області рішення від 12.09.2017р., яким його було поновлено на роботі у Приватному акціонерному товаристві «Галіція Дистилері» на посаді виконавчого директора, вирішив реалізувати своє відновлене судом право на працю та приступити до роботи. Однак, поновлений відповідачем станом на 06 жовтня 2017 року згідно наказу про поновлення на роботі від 12.09.2017р. №100, виконавчий директор Приватного акціонерного товариства «Галіція Дистилері» ОСОБА_3 зявився на роботі в цей день після перерви для відпочинку і харчування, тобто після 14 год. 00 хв., а отже був відсутній на роботі 5 (пять) годин протягом робочого дня. Від надання письмових пояснень за фактом відсутності на роботі 06 жовтня 2017 року з 08 год.00 хв. до 13 год. 00 хв. позивач відмовився. 18 січня 2018 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області ухвалено рішення у справі №607/13039/17, яким позивача було поновлено на роботі у Приватному акціонерному товаристві «Галіція Дистилері» на посаді виконавчого директора. 19 січня 2018 року відповідач виконав рішення у справі №607/13039/17, поновив ОСОБА_3 на роботі на посаді виконавчого директора, шляхом видання наказу №11/1 від 19.01.2018р.про поновлення останнього на роботі. Однак позивач до роботи з 19 січня по 08 лютого 2018 року не приступив, був відсутній. 09 лютого 2018 року позивач, після спливу майже місяця з моменту винесення Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області рішення від 18 січня 2018 року у справі №607/13039/17, зявився на роботі після 15 год. 00 хв., а отже був відсутній на роботі більше 6 (шести) годин протягом робочого дня. Від надання письмових пояснень, згідно отриманої вимоги про надання письмових пояснень від 09.02.2018р., за фактом відсутності 09 лютого 2018 року на роботі більше 6 (шести) годин, тобто до 15 год. 20 хв., позивач відмовився. Цього ж дня, не відпрацювавши і двох годин робочого часу, позивач подав на імя керівника підприємства заяву від 09.02.2018р. про надання відпустки без збереження заробітної плати строком на 15 календарних днів, з 12 лютого 2018 року. 12 лютого 2018 року позивач, не переймаючись результатом розгляду його заяви від 09.02.2018р. про надання відпустки без збереження заробітної плати, йде на лікарняний, про що телефоном інформує менеджера з персоналу ОСОБА_5 23 лютого 2018 року, тобто наступного робочого дня з моменту виходу на роботу після лікарняного, позивач подає на імя керівника підприємства заяву від 23.02.2018р. про надання щорічної основної відпустки строком на 24 календарних дні, з 12 березня 2018 року. 26 лютого 2018 року керівником підприємства, генеральним директором, перед підпорядкованим йому виконавчим директором ОСОБА_3 було поставлено виробниче завдання, про що свідчить розпорядження генерального директора Приватного акціонерного товариства «Галіція Дистилері» від 26.02.2018р. Від отримання копії вказаного розпорядження позивач відмовився. 27 лютого 2018 року генеральним директором було дано розпорядження про надання звіту про поточний стан виконання розпорядження від 26.02.2018 року, однак позивач відмовився від отримання копії розпорядження генерального директора ПАТ «Галіція Дистилері». За невиконання у встановлений термін вказаних розпоряджень керівника підприємства, 02 березня 2018 року за порушення трудової дисципліни виконавчому директору ОСОБА_3 оголошено догану. Як вбачається із змісту позовної заяви позивач, серед іншого, вимагає стягнути з відповідача 28400,99 грн. середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу з 31 жовтня 2017 року по 18 січня 2018 року, внаслідок незаконного звільнення ОСОБА_3 згідно наказу №77 від 06.10.2017р., яке є предметом спору по іншій цивільній справі, а саме справа №607/13039/17, за якою здійснюється апеляційний розгляд. Дана вимога позивача не повязана підставою виникнення або поданими доказами а ні з основною вимогою про скасування наказу про звільнення ОСОБА_3 від 05.03.2018р. №19 та поновлення позивача на роботі в ПАТ «Галіція Дистилері» на посаді виконавчого директора, а ні з похідними вимогами про стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу з 06 березня 2018 року по 26 березня 2018 року та стягнення моральної шкоди внаслідок незаконного звільнення згідно наказу про звільнення ОСОБА_3 від 05.03.2018р. №19. Такі обставини як моральні страждання, втрата нормальних життєвих звязків, додаткові зусилля для організації життя повинні бути належно доведені. Лише однієї заяви працівника на підставі змісту ст.237-1 КЗпП України недостатньо для стягнення з роботодавця моральної шкоди. Сама по собі констатація факту заподіяння істотної немайнової шкоди позивачу не є беззаперечною підставою для її відшкодування без доведеності її нанесення відповідачем позивачу та наявності причинного звязку між діями відповідача та наслідками (моральною шкодою).

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Згідно п.5.1 Колективного договору між Адміністрацією та Радою трудового колективу Приватного акціонерного товариства «Галіція Дистилері» від 04.05.2012р., реєстраційний №7, на підприємстві встановлено наступний режим роботи, який зобовязуються дотримуватися всі працівники Приватного акціонерного товариства «Галіція Дистилері» (за винятком тих працівників, що працюють за безперервним графіком роботи): початок роботи - 08 год. 00 хв., закінчення роботи - 17 год. 00 хв., перерва для відпочинку і харчування - з 13 год. 00 хв. до 14 год. 00 хв., вихідні дні: субота та неділя.

Відповідно до листа охоронної компанії ТзОВ «МАКСИМА-В» від 23.02.2018р. №21, компанія, на підставі договору про охорону обєктів №Ф 5034 від 31.01.2017р., здійснює цілодобову охорону майна Приватного акціонерного товариства «Галіція Дистилері» за адресою: м.Бучач, вул.Бариська, 8А, та забезпечує функціонування контрольно-перепускного режиму на територію підприємства.

З акту від 06.10.2017 року, складеного комісією у складі бухгалтера ОСОБА_6, старшого хіміка ОСОБА_7, менеджера із ЗЕД ОСОБА_8, вбачається, що виконавчий директор Приватного акціонерного товариства «Галіція Дистилері» ОСОБА_3, згідно наказу про поновлення на роботі від 12.09.2017р. №100, 06 жовтня 2017 року зявився на роботі після перерви для відпочинку і харчування, тобто після 14 год. 00 хв., а отже був відсутній на роботі 5 (пять) годин протягом робочого дня. Від надання письмових пояснень за фактом відсутності на роботі 06 жовтня 2017 року з 08.00 год. до 13.00 год. позивач відмовився, про що комісією у складі менеджера з персоналу ОСОБА_5, помічника керівника ОСОБА_9, менеджера із ЗЕД ОСОБА_8IO. було складено відповідний акт від 06.10.2017р.

18 січня 2018 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області ухвалено рішення у справі №607/13039/17, яким позивача було поновлено на роботі у Приватному акціонерному товаристві «Галіція дистилері» на посаді виконавчого директора.

Відповідного до ч.5 ст.235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обовязковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні. При цьому Пленум Верховного Суду України у п.34 постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992р. №9 розяснив, що рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Таким чином, це дає підстави для висновку про те, що законодавчо закріплений обовязок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника полягає у тому, що роботодавець зобовязаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того чи буде таке рішення суду оскаржуватися. Тобто, належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу відразу після оголошення рішення суду, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх трудових обовязків.

Тож, враховуючи вимоги ч.7 ст.235 КЗпП України та встановлені ст.236 КЗпП України наслідки порушення таких вимог, відповідач, попередньо відновивши згідно наказу про внесення змін до штатного розпису від 19.01.2018р. №11 посаду виконавчого директора в штатному розписі підприємства, 19 січня 2018 року виконав рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.01.2018р. у справі №607/13039/17, в частині поновлення ОСОБА_3 на роботі на посаді виконавчого директора, шляхом видання наказу про поновлення на роботі ОСОБА_3 від 19.01.2018р. №11/1.

Однак позивач, на реалізацію свого відновленого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області згідно винесеного на його користь рішення від 18.01.2018р. у справі №607/13039/17 права на працю, до роботи з 19 січня по 08 лютого 2018 року не приступив, був відсутній. Відсутність позивача ОСОБА_3 підтверджується: актом від 19.01.2018р., складеним комісією у складі бухгалтера ОСОБА_6, бухгалтера ОСОБА_10, головного механіка ОСОБА_11; актом від 22.01.2018р., складеним комісією у складі бухгалтера ОСОБА_12, старшого хіміка ОСОБА_7, інженера з якості ОСОБА_13; актом від 23.01.2018р., складеним комісією у складі головного бухгалтера ОСОБА_14, інженера з якості ОСОБА_13, мікробіолога ОСОБА_15; актом від 24.01.2018р., складеним комісією у складі старшого хіміка ОСОБА_7, бухгалтера ОСОБА_6, головного інженера ОСОБА_16; актом від 25.01.2018р., складеним комісією у складі старшого хіміка ОСОБА_7, бухгалтера ОСОБА_10, головного бухгалтера ОСОБА_14; актом від 26.01.2018р., складеним комісією у складі головного механіка ОСОБА_11, головного бухгалтера ОСОБА_14, менеджера із ЗЕД ОСОБА_8; актом від 29.01.2018р., складеним комісією у складі головного інженера ОСОБА_16, бухгалтера ОСОБА_12, головного бухгалтера ОСОБА_14; актом від 30.01.2018р., складеним комісією у складі інженера з якості ОСОБА_13, мікробіолога ОСОБА_15, енергетика ОСОБА_17; актом від 31.01.2018р., складеним комісією у складі бухгалтера ОСОБА_6, головного інженера ОСОБА_16, бухгалтера ОСОБА_12; актом від 01.02.2018р., складеним комісією у складі бухгалтера ОСОБА_6, старшого хіміка ОСОБА_7, менеджера із ЗЕД ОСОБА_8; актом від 02.02.2018р., складеним комісією у складі бухгалтера ОСОБА_12, бухгалтера ОСОБА_10, економіста з фінансової роботи ОСОБА_18; актом від 05.02.2018р., складеним комісією у складі головного бухгалтера ОСОБА_14, бухгалтера ОСОБА_10, менеджера з персоналу ОСОБА_5; актом від 06.02.2018р., складеним комісією у складі завідувача складу матеріального ОСОБА_19, бухгалтера ОСОБА_6, менеджера з персоналу ОСОБА_5; актом від 07.02.2018р., складеним комісією у складі економіста з фінансової роботи ОСОБА_18, менеджера з логістики ОСОБА_20, менеджера із ЗЕД ОСОБА_8; актом від 08.02.2018р., складеним комісією у складі головного бухгалтера ОСОБА_14, менеджера з логістики ОСОБА_20, менеджера з персоналу ОСОБА_5; табелем обліку робочого часу ОСОБА_3 за січень 2018р.; табелем обліку робочого часу ОСОБА_3 за лютий 2018р.; листом охоронної компанії ТзОВ «МАКСИМА-В» від 23.02.2018р. №21.

Крім того, як вбачається з інформації про відстеження цінного листа зі штрихкодовим ідентифікатором 310, яким відповідач 24 січня 2018 року поінформував позивача, за вказаною ним у позові від 30.10.2017р. адресою, про видання наказу про поновлення на роботі ОСОБА_3 від 19.01.2018р. №11/1, отриманої з сервісу відстеження поштових відправлень ПАТ «УКРПОШТА» та довідки Ф.20 ПАТ «УКРПОШТА» від 08.02.2018p., позивач уникав отримання кореспонденції від ПАТ «Галіція Дистилері».

29 січня 2018 року позивач звернувся до ВДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області із заявою щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого 26 січня 2018 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області по справі №607/13039/17, про поновлення ОСОБА_3 на роботі в Приватному акціонерному товаристві «Галіція Дистилері» на посаді виконавчого директора.

Слід зауважити, що копія листа №39 від 24.01.2018р., яким відповідач 24 січня 2018 року поінформував позивача про видачу наказу про поновлення на роботі ОСОБА_3 від 19.01.2018р. №11/1, була отримана Бучацьким міжрайонним ВДВС ГТУЮ у Тернопільській області 26 січня 2018 року, про що свідчить інформація про відстеження цінного листа зі штрихкодовим ідентифікатором 079, отримана з сервісу відстеження поштових відправлень ПАТ «УКРПОШТА». Тому, 31 січня 2018 року, після відкриття 30 січня 2018 року виконавчого провадження №55658703 з примусового виконання вказаного вище виконавчого документа, заступником начальника Бучацького міжрайонного ВДВС ГТУЮ у Тернопільській області зазначене виконавче провадження було закінчено, про що свідчить постанова про закінчення виконавчого провадження від 31.01.2018р. ВП №55658703.

Від надання письмових пояснень згідно отриманої вимоги про надання письмових пояснень від 09.02.2018р. №б/н, за фактами відсутності на роботі протягом всього робочого дня 19, 22-26, 29-31 січня 2018 року, 1-2, 5-8 лютого 2018 року, позивач відмовився, про що комісією у складі менеджера з персоналу ОСОБА_5, бухгалтера ОСОБА_10, бухгалтера ОСОБА_12 було складено відповідний акт від 26.02.2018р.

09 лютого 2018 року позивач ОСОБА_3 приступив до виконання трудових обовязків, згідно наказу №11/1 про поновлення на роботі від 19.01.2018р., після 15.00 год., тобто був відсутній на роботі більше 6 (шести) годин протягом робочого дня. Відсутність позивача ОСОБА_3 підтверджується актом від 09.02.2018р., складеним комісією у складі інженера з якості ОСОБА_13, менеджера з персоналу ОСОБА_5, бухгалтера ОСОБА_12; пояснювальною запискою охоронця ТОВ «МАКСИМА-В» ОСОБА_21 від 09.02.2018р.; доповідною запискою менеджера з персоналу ОСОБА_5 від 13.02.2018р.; службовою запискою директора з виробництва ОСОБА_22 від 13.02.2018р.; листом охоронної компанії ТзОВ «МАКСИМА-В» від 23.02.2018р. №21; табелем обліку робочого часу ОСОБА_3 за лютий 2018р.

Від надання письмових пояснень згідно отриманої вимоги про надання письмових пояснень від 09.02.2018р., за фактом відсутності 09 лютого 2018 року на роботі більше 6 (шести) годин, до 15 год. 20 хв., позивач відмовився, про що комісією у складі менеджера з персоналу ОСОБА_5, бухгалтера ОСОБА_10, бухгалтера ОСОБА_12 було складено відповідний акт від 26.02.2018р.

За встановлених обставин і визначених відповідно до них правовідносин суд приходить до переконання, що звільнення позивача ОСОБА_3 з роботи, проведене згідно наказу від 05.03.2018 року №19, відбулося на законній підставі та у відповідності до чинного законодавства, без порушення законних прав позивача, а тому в задоволенні позовних вимог щодо скасування наказу про звільнення позивача з роботи, поновлення його на роботі та стягнення моральної шкоди слід відмовити.

Разом з тим, суд дійшов висновку, що позивач був позбавлений можливості збільшити розмір позовних вимог у справі №607/13039/17-ц про стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу внаслідок незаконного звільнення.Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.01.2018р. у справі №607/13039/17-ц, яке набрало законної сили, було задоволено вимоги позивача про стягнення середньомісячного заробітку за період з 07.10.17 року по 30.10.17 року включно в сумі 7449,44 гривень.Таким чином, середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31.10.2017 по 18.01.18 року включно також підлягає до стягненню з відповідача. За відповідний період був 61 робочий день. Середньоденний заробіток позивача складав 465,59 гривень за один день, що встановлено рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 07.12.16 року по справі №595/1134/16-ц.Отже, за вказаний період з відповідача на користь позивача слід стягнути середньомісячний заробіток в сумі 28400,99 гривень без урахування сум податків та зборів, що підлягають стягненню із вказаного доходу.

Керуючись ст.ст.10,11,12,13,263-265,268 ЦПК України, ст.ст.40 ч.1 п.4, 235 Кодексу законів про працю України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Галіція Дистилері» про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Галіція Дистилері» на користь ОСОБА_3 28400 (двадцять вісім тисяч чотириста) гривень 99 копійок середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу за період з 31 жовтня 2017 року по 18 січня 2018 року включно.

У решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Галіція Дистилері» в доход держави 284 (двісті вісімдесят чотири) гривні судового збору.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні проголошено тільки вступну та резолютивну частини рішення, то зазначений строк обчислюється з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне рішення буде складено 13 листопада 2018 року.

Суддя: ОСОБА_23