КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №357/3068/18 Головуючий у І інстанції - Ярмола О.Я.
апеляційне провадження №22-ц/824/1797/2018 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2018 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Таргоній Д.О., Ігнатченко Н.В.,

за участю секретаря Немудрої Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 квітня 2018 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,

встановив:

У березні 2018 року, ОСОБА_2 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Одночасно, позивач подав до суду клопотання про забезпечення вищевказаного позову шляхом накладення арешту на автомобіль, який належить ОСОБА_3, оскільки існує ймовірність того, що відповідач може відчужити своє майно третім особам.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову, посилався також на те, що рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 травня 2017 року у справі про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, яким стягнуто з ОСОБА_4 на користь позивача грошову суму в розмірі 16636,09 грн. та судових витрат в сумі 551,20 грн. не виконується.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 квітня 2018 року, у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що ухвала є незаконною, необґрунтованою та такою, що не ґрунтується на матеріалах справи та вимогах процесуального законодавства.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилався на те, що 17 березня 2016 року в м. Біла Церква по вул. Сквирське Шосе, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1, що належить позивачу та автомобіля НОМЕР_2, що належить відповідачу ОСОБА_3 під керуванням третьої особи ОСОБА_4

Відповідно до складеного на місці ДТП євро протоколу ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні даного ДТП.

Страхова компанія відповідача відмовилася від виплати відшкодування ДТП.

Згідно відповіді №508 від 31 березня 2016 року ПрАТ «СК «Київський страховий дім» вбачається, що дана ДТП не є страховим випадком.

За період від скоєння вищевказаного ДТП ОСОБА_4 та ОСОБА_3, власниця транспортного засобу уникають від відшкодування позивачу майнової шкоди.

Навіть після ухвалення судового рішення на користь позивача та заведення по ньому виконавчого провадження ОСОБА_4 умисно не виконує рішення суду - переховується від працівників ВДВС, на листи не відповідає.

Позивачу стало відомо, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зареєстровані та проживають за однією адресою та мають родинні відносини.

На думку позивача, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 мають сподівання, що все пройде, тому незаконно ухиляються від сплати позивачу майнової шкоди.

Просив скасувати ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 квітня 2018 року, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що заявником не надано доказів, які свідчать про те, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Згідно положень ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

За умовами п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У відповідності до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як передбачено вимогами ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки провадження по справі не було відкрито, а тому неможливо було з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам.

Викладені в апеляційній скарзі доводи є такими що не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, у зв'язку з чим ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 квітня 2018 року слід залишити без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2залишити без задоволення.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 16 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Д.О. Таргоній

Н.В. Ігнатченко