АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 759/3276/17
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1125/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Шум Л.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Панченка М.М.,

за участю секретаря судового засідання Маличівської Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2017 року та клопотання ОСОБА_3 про закриття провадження у справі

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільного спілкування з дитиною батьком, який проживає окремо від неї,

зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Орган опіки та піклування Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про надання дозволу на виїзд дитини закордон без згоди та супроводу батька, встановлення місця проживання дитини з матір'ю та зміну прізвища дитини, -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2017 року ОСОБА_4 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_3, з урахуванням уточнень, про зобов'язання останньої не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з дочкою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1; визначення наступного способу участі у вихованні його дочки: щовівторка з 18 год. до 20 год.; І, ІІІ субота та II, IV неділя кожного місяця - з 10 год. до 19 год.; 14 днів у літній період під час відпустки батька з можливістю вільного пересування в місцях та помешканнях приналежних до об'єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей без обмеження переміщення та без присутності матері дитини ОСОБА_3 та інших родичів з її боку; необмежене спілкування батька з дочкою особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дочкою; надати позивачу право в дні його побачень з донькою, забирати особисто останню з місця її проживання, де вона буде мешкати на той час; зобов'язати відповідачку щовівторка о 18 год., І, ІІІ суботу та II, IV неділю о 10 год. забезпечити передачу дочки позивачу біля квартири АДРЕСА_1.

Зазначав, що з 15 липня 2010 року перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_3, який рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 10 вересня 2015 року був розірваний та від якого сторони мають дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на утримання якої вказаним вище рішенням було присуджено аліменти в розмірі ј частини від всіх видів його доходу щомісячно до повноліття дочки.

Посилаючись на те, що з відповідачкою вони проживають окремо, при цьому, остання всіляко чинить перешкоди у спілкуванні та зустрічах з дочкою, ігнорує повідомлення та дзвінки з проханням надати можливість зустрітися із дочкою та розпорядження № 635 органу опіки та піклування Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації (надалі - орган опіки та піклування Святошинської РДА в м. Києві) з визначеним графіком побачень позивача з малолітньою дочкою ОСОБА_5, просив позов задовольнити.

У квітні 2017 року ОСОБА_3 звернулася в суд із зустрічним позовом та, з урахуванням уточнень, просила: надати тимчасовий дозвіл на виїзд малолітньої дочки на відпочинок та для оздоровлення за межі України без згоди та супроводу батька ОСОБА_4 зі зворотнім поверненням на територію України, у 2018-2020 p.p. до Федеративної Республіки Німеччини, Португальської Республіки, Королівства Іспанії, Сполучених Штатів Америки, Французької Республіки; встановити місце проживання дитини разом із її матір'ю, змінити прізвище дитини з «ОСОБА_3» на «ОСОБА_3».

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з позивачем, у них народилася дочка ОСОБА_5, яка перебуває на повному її утриманні, ОСОБА_4 призначені судом аліменти не сплачує, у зв'язку з чим виникла заборгованість, що підтверджується відповідною довідкою.

Посилаючись на те, що будь-яке спілкування з батьком дитини - ОСОБА_4 неможливе, у зв'язку зі сварками, які постійно провокує останній, неодноразове звернення ОСОБА_3 із проханням надати дозвіл на тимчасовий виїзд їх спільної дочки за межі України, який ОСОБА_4 не надає, просила позов задовольнити, а у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити в повному обсязі.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2017 року, з урахуванням додаткового рішення того ж суду від 18 грудня 2017 року, позов ОСОБА_4 задоволено, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Зобов'язано ОСОБА_3 усунути перешкоди у спілкуванні ОСОБА_4 з малолітньою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1

Визначено порядок побачень та участі ОСОБА_4, як батька дитини - дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у вихованні дитини за встановленим наступним графіком побачень та спілкування з дитиною - без присутності матері дитини: щовівторка з 18 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв.; І, ІІІ субота та ІІ, ІV неділя кожного місяця - з 10.00 год. до 19.00 год.; 14 днів у літній період під час відпустки батька; з можливістю вільного пересування і місцях та помешканнях приналежних до об'єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей без обмеження переміщення та без присутності матері дитини ОСОБА_3; необмежене спілкування батька з дочкою особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дочкою.

Надано ОСОБА_4 право в дні його побачень з донькою - ОСОБА_6, забирати особисто останню з місця її проживання, де вона буде мешкати на той час.

Зобов'язано ОСОБА_3 щовівторка з 18 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв.; І, ІІІ субота та ІІ, ІV неділя кожного місяця - з 10.00 год. до 19.00 год. забезпечити передачу ОСОБА_6 її батьку - ОСОБА_4 біля квартири АДРЕСА_2.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, за змістом, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, остільки ОСОБА_4 не налагоджує зв'язок з дитиною, а, навпаки, намагається мінімізувати власні витрати на власну доньку, використовуючи при цьому адміністративний ресурс; порушення прав дитини шляхом позбавлення її можливості виїзду за межі України для оздоровлення, відсутність належних умов для перебування дочки без супроводу матері в місці проживання ОСОБА_4, неналежність висновку третьої особи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити по справі нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та відмови в задоволенні позову ОСОБА_4

Під час розгляду справи в апеляційному порядку, ОСОБА_3 звернулася до суду із клопотанням, в якому просила закрити провадження у справі з причин смерті ОСОБА_6 та повернути сплачений нею судовий збір, в сумі 2624 грн., а також постановити окрему ухвалу і направити її на адресу Святошинської районної у м.Києві державної адміністрації для усунення недоліків в роботі органу опіки та піклування.

З долученої до справи копії свідоцтва про смерть, виданої Оболонським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, убачається, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року, про що 26 березня 2018 року складено відповідний актовий запис № 5334 (а.с.18 т.2).

Згідно п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Вислухавши ОСОБА_3, яка підтримала клопотання й з урахуванням уточнень, просила рішення суду першої інстанції в частині її вимог за зустрічним позовом скасувати та закрити провадження у справі у зв'язку зі смертю ОСОБА_4, повернути сплачений судовий збір, винести окрему ухвалу, а в частині вимог покійного - поклалася на розсуд суду, вивчивши матеріали справи, суд дійшов до наступного.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 377 ЦПК України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи - сторони у спорі чи припинення юридичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті.

З урахуванням вимог ст. 377 ЦПК України, перевіряючи законність ухваленого по справі рішення, суд апеляційної інстанції приходить до наступного.

Як убачається з матеріалів справи, з 15 липня 2010 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4. перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10 вересня 2015 року (а.с.9 т.1).

Встановлено, що згаданим рішенням суду за результатами вирішення вимог про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, прізвище ОСОБА_3 змінено на ОСОБА_3 (а.с.29-31 т.1).

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.5 т.1).

Матеріалами справи доведено, що дитина сторін проживає разом з матір'ю - ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1

Відповідно до справи, після розірвання шлюбу між сторонами склалися неприязні стосунки, не досягнуто згоди щодо участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, у зв'язку з чим за заявою покійного ОСОБА_4 органом опіки та піклування Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, затверджене розпорядженням Голови державної адміністрації, було визначено способи участі батька у спілкуванні та вихованні доньки - щовівторка з 18 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв.; І, ІІІ субота та ІІ, ІV неділя кожного місяця - з 10.00 год. до 19.00 год.; 14 днів у літній період під час його відпустки (а.с.7 т.1).

Зі справи убачається, що рішення органу опіки та піклування в добровільному порядку не виконувалося, у зв'язку з чим ОСОБА_4 за захистом батьківських прав звертався до Святошинського УП НП у м. Києві (а.с.16 т.1).

Під час розгляду справи органом опіки та піклування Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації 10 травня 2017 року було надано аналогічний раніше прийнятому висновок щодо участі батька у вихованні та спілкуванні з дочкою (а.с.54-56 т.1).

Згідно положень ч. 2,3 ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

З урахуванням зазначеного та вимог ст. 157 СК України, в редакції чинній на час винесення рішення, колегія суддів вважає такими, що узгоджуються з сукупністю зібраних у справі й належно оцінених у рішенні висновки районного суду щодо способів участі ОСОБА_4 у спілкуванні й вихованні доньки ОСОБА_6.

Ґрунтуються на законі й висновки районного суду про відсутність правових підстав до зміни прізвища дитини сторін з ОСОБА_3 на ОСОБА_3.

Відповідно до норм статей 145-147 СК України, прізвище дитини визначається за прізвищем її батьків, в разі знаходження батька і матері на різних прізвищах - за їх вибором. Прізвище дитині присвоюється під час здійснення запису в акті про народження. Реєстрація здійснюється співробітниками РАЦСу, коли між батьками досягнуто згоди. Незважаючи на те, що прізвище присвоюється на все життя, законодавством передбачена можливість його зміни. Зокрема, ст. 148 СК України містить підстави для зміни прізвища дитини її батьками:

1) У разі зміни прізвища обома батьками змінюється прізвище дитини, яка не досягла семи років.

2) У разі зміни прізвища обома батьками прізвище дитини, яка досягла семи років, змінюється за її згодою.

3) У разі зміни прізвища одного з батьків прізвище дитини може бути змінене за згодою обох батьків та за згодою дитини, яка досягла семи років.

5) У разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов'язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини.

Відповідно до законодавства України, розірвання шлюбу між батьками та сплату аліментів згідно рішення суду не тягне за собою зміну прізвища дітей; розірвання шлюбу не впливає на обсяг прав батьків, тобто батько і мати як і раніше рівні в правах щодо своїх дітей.

Одночасно колегія суддів враховує й наявні у справі докази активного бажання покійного займатися вихованням своєї дитини, спілкуватися з нею, впливати на її належний розвиток, а також категоричне заперечення щодо зміни прізвища його доньки.

З огляду на викладене, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав до задоволення вимог у частині зміни прізвища дитини сторін.

Разом з тим, з висновками суду про відмову у позові щодо встановлення місця проживання дитини разом з матір'ю та надання дозволу на виїзд дитини закордон без згоди та супроводу батька погодитися неможливо.

Статтею 141 СК України встановлено, що мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою.

Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно із ч. 2 ст. 4 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», яка була чинною на дату постановлення оскаржуваного рішення, за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Пунктом 3 правил передбачено виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску (пп.1 п.4 правил).

Підставою до відмови у позові суд визнав недостатність відомостей щодо наявності путівки, проїзних документів, бронювання місця проживання за кордоном.

Разом з тим, положеннями зазначених норм матеріального права, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків (на підставі рішення суду) може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення.

Відповідно до принципу 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, що дозволяли б їй розвиватися фізично, розумово, духовно та у соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом та в умовах свободи і гідності.

Таким чином, враховуючи пріоритет прав та законних інтересів дитини, та те, що закордонна поїздка переслідує насамперед інтереси дитини (сприяє її розвитку, відпочинку, освіті, оздоровленню, лікуванню, участі в спортивних чи художньо-самодіяльних змаганнях тощо), колегія суддів вважає такими, що постановлені з неправильним застосуванням норм матеріального права висновки суду про відсутність правових підстав до дачі дозволу виїзду дитини за межі України без згоди батька до одної держав, визначеної з урахуванням думки матері дитини.

Підставою до відмови у позові про встановлення місця проживання дитини з матір'ю, суд вказав відсутність у прохальній частині позову ОСОБА_3 адреси, за якою необхідно встановити місце проживання дитини та не надано доказів місця фактичного проживання позивачки разом з дитиною на час розгляду справи.

Разом з тим, суд у мотивувальні частині рішення визнав доведеним факт проживання малолітньої ОСОБА_6 разом з матір'ю за адресою АДРЕСА_3.

Окрім цього, суд не дослідив рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, яким визнано доведеним, що після розірвання шлюбу дитина сторін залишилась проживати з матір'ю (а.с.29 т.1).

Районний суд послався на неточність вимог у прохальній частині позову, проте не звернув увагу, що ОСОБА_3 заявляючи позовні вимоги, вказувала адресу свого проживання : АДРЕСА_1, й просила встановити місце проживання доньки разом з нею.

З огляду на викладене, відсутність у прохальній частині позовної заяви адреси місця проживання не може слугувати підставою до відмови у позові, до того ж, не позбавляло суд першої інстанції уточнити вказані обставини під час судового розгляду справи.

Відповідно до положень ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Разом з тим, розглядаючи спір в частині вимог про визначення місця проживання дитини, місцевий суд не вжив заходів щодо витребування в органу опіки та піклування письмового висновку щодо розв'язання згаданого спору, що призвело до неповного з'ясування обставин справи.

Судом апеляційної інстанції допущену неповноту усунуто й ухвалою суду зобов'язано орган опіки та піклування виконати вимоги ст. 19 СК України.

На виконання ухвали суду, органом опіки та піклування Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, затвердженого керівником апарату районної адміністрації, 20 березня 2018 року складено висновок, відповідно до якого рекомендовано визначити місце проживання дитини сторін разом з матір'ю - ОСОБА_3 (а.с.9-11 т.2).

Зазначені обставини свідчать про необґрунтованість, помилковість висновків суду першої інстанції про відсутність підстав до задоволення вимог у вказаній частині.

З огляду на викладене, рішення суду в частині вимог про надання дозволу на виїзд дитини закордон без згоди та супроводу батька та встановлення місця проживання дитини з матір'ю, як ухвалене з неповним з'ясуванням дійсних обставин справи, порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, підлягає скасуванню.

Положеннями п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України передбачені підстави закриття провадження у справі у випадку, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Частиною 1 ст. 377 ЦПК України встановлено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статями 255 та 257 цього Кодексу.

Встановлено, що сторона спору - ОСОБА_4 помер, а зазначені спірні правовідносини не допускають правонаступництва, у зв'язку з чим на підставі положень п. 7 ч. 1 ст. 255, ч. 1 ст. 377 ЦПК України провадження у справі в частині вимог про надання дозволу на виїзд дитини закордон без згоди та супроводу батька та встановлення місця проживання дитини з матір'ю підлягає закриттю.

В іншій частині позову ОСОБА_3 - про зміну прізвища дитини, а також позову покійного ОСОБА_4 про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї, рішення районного суду є законним і обґрунтованим, а тому відповідно до положень ч. 3 ст. 377 ЦПК України підстав до скасування рішення в зазначеній частині вимог колегія суддів не вбачає.

ОСОБА_3 заявлено клопотання про повернення сплаченого нею судового збору на підставі п. 9 п. 1 ст. 5 та п. 1 п. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», на загальну суму 2624 грн., а також постановлення по справі окремої ухвали (а.с.16 т.2).

При цьому, ОСОБА_3 зазначала, що є законним представником дитини-інваліда - доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.230 т.1), а тому у відповідності до п. 9 п. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору.

Вирішуючи клопотання, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Також п. 9 ч. 1 ст. 5 згаданого Закону передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи звільняються законні представники дітей-інвалідів.

Зі справи убачається, що за подання зустрічного позову ОСОБА_3 сплачено судовий збір, в сумі 1920 грн.(а.с.22 т.1), а за подання апеляційної скарги ОСОБА_3 в її інтересах представником - ОСОБА_8 сплачено судовий збір, в сумі 704 грн. (а.с.143 т.1).

Що стосується вимог про повернення помилково сплачених 1920 грн. за подану по справі позовну заяву, то колегія суддів враховує ту обставину, що вказану суму грошових коштів було добровільно сплачено на розрахунковий рахунок Святошинського районного суду м. Києва, який і уповноважений вирішувати питання їх повернення, а також те, що рішення районного суду в частині вирішення позовних вимог про зміну прізвища дитини, оплачених судовим збором у сумі 640 грн., залишено без змін.

Разом з тим, з урахуванням п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» та того, що провадження у справі за вимогами про надання дозволу на виїзд дитини закордон без згоди та супроводу батька, встановлення місця проживання дитини з матір'ю закрито, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав повернення за рахунок державного бюджету 1280 грн. (640 *2), а також 704 грн., сплачених за подану по справі апеляційну скаргу.

Отже, слід зобов'язати фінансовий орган ГУ ДКСУ у м. Києві повернути ОСОБА_3 сплачений нею судовий збір за квитанцією від 10 квітня 2017 року (платіж № 158), в сумі 1280 грн., на реквізити:

отримувач коштів - УДК у Святошинському районі м. Києва;

код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37962074;

рахунок отримувача 0009;

банк отримувача - ГУ ДКСУ у м. Києві;

код банку отримувача - 820019,

а також судовий збір за квитанцією № 0.0.887885041.1 від 08 листопада 2017 року, в сумі 704 грн., сплачений ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_3 на реквізити:

отримувач коштів - УДК у Солом'янському районі м. Києва;

код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38050812;

рахунок отримувача 0010;

банк отримувача - ГУ ДКСУ у м. Києві;

код банку отримувача - 820019.

З урахуванням обставин справи, колегія суддів не вбачає підстав до постановлення по справі окремої ухвали, як про це заявлено у клопотанні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення поданої по справі апеляційної скарги та клопотання.

Керуючись ст. 255, 375, 377 ЦПК України, ст. 7 Закону України «Про судовий збір», суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу та клопотання ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2017 року в частині вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Орган опіки та піклування Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про надання дозволу на виїзд дитини закордон без згоди та супроводу батька, встановлення місця проживання дитини з матір'ю - скасувати.

Провадження у справі ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Орган опіки та піклування Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про надання дозволу на виїзд дитини закордон без згоди та супроводу батька, встановлення місця проживання дитини з матір'ю - закрити.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Зобов'язати фінансовий орган ГУ ДКУ у м. Києві повернути ОСОБА_3 сплачений судовий збір за квитанцією № 0.0.887885041.1 від 08 листопада 2017 року, в сумі 704 грн., на реквізити:

отримувач коштів - УДК у Солом'янському районі м. Києва;

код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38050812;

рахунок отримувача 0010;

банк отримувача - ГУ ДКСУ у м. Києві;

код банку отримувача - 820019.

Зобов'язати фінансовий орган ГУ ДКУ у м. Києві повернути ОСОБА_3 сплачений нею судовий збір за квитанцією від 10 квітня 2017 року (платіж № 158), в сумі 1280 грн., на реквізити:

отримувач коштів - УДК у Святошинському районі м. Києва;

код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37962074;

рахунок отримувача 0009;

банк отримувача - ГУ ДКСУ у м. Києві;

код банку отримувача - 820019.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 травня 2018 року.

Суддя-доповідач:

Судді: