Дата документу 21.12.2018 Справа № 320/2127/18
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний № 320/2127/18 Головуючий у 1-й інстанції: Купавська Н.М.
провадження № 22-ц/807/594/18 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Крилової О.В.,

Кухаря С.В.,

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про стягнення заборгованості по заробітній платі,-

В С Т А Н О В И ЛА:

У березні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ПАТ «Запоріжжяобленерго» про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 44 300 грн. 75 коп., середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 55 636 грн.25 коп. та одноразової допомоги при виході на пенсію в розмірі 69 462 грн. 15 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 02.07.1993 він працював в ПАТ «Запоріжжяобленерго» електромонтером з випробувань і вимірюванням 3 гр. кваліфікації, за сумісництвом водій автомобіля.

Наказом від 16.03.2018 його було звільнено з посади у зв'язку із виходом на пенсію, однак на день звільнення з ним не був проведений повний розрахунок по заробітній платі, який складає 44 300 грн. 75 коп.

Крім того, у зв'язку із несвоєчасною виплатою заробітної плати позивач також просить стягнути середній заробіток в розмірі 55 636 грн. 25 коп.

Відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення» та колективного договору ПАТ «Запоріжжяобленерго» позивачу також повинні були виплатити одноразову грошову допомогу у зв'язку із виходом на пенсію, розмір якої залежить від стажу в енергетиці та середньої заробітної плати за останні дванадцять місяців, яку потрібно множити на коефіцієнт стажу роботи, що складає в розмірі 69 462 грн. 15 коп.

Посилаючись на вказані обставини просив суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі, середній заробітку за час затримки розрахунку та одноразову допомогу при виході на пенсію в загальному розмірі 169 399 грн. 15 коп.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 серпня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Запоріжжяобленерго» на користь ОСОБА_3 нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 44 300 грн. 75 коп., без урахування прибуткового податку з громадян й інших обов'язкових платежів.

Стягнуто з ПАТ «Запоріжжяобленерго» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку, за період з 16 березня 2018 року по 02 серпня 2018 року у розмірі 59 273 грн. 77 коп., без урахування податків та інших обов'язкових платежів.

Стягнуто з ПАТ «Запоріжжяобленерго» на користь держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

В частині позовних вимог про стягнення одноразової допомоги при виході на пенсію в розмірі 69 462 грн. 15 коп. відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясування усіх фактичних обставин справи, що мають значення для справи, невірну оцінку доказів, що призвело до неправильного застосування матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволення позовних вимог про стягнення одноразової допомоги при виході на пенсію в розмірі 69 462 грн. 15 коп. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в цій частині.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що фінансовий план на 2018 рік був затверджений листом заступника Голови Фонду державного майна України № 10-51-7290 від 11.04.2018 року. Позивача було звільнено 16.03.2018 року.

Таким чином, вказаний фінансовий план не може застосовуватися, оскільки його затверджено після звільнення ОСОБА_3

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 274 ч. 1, п.2 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, що виникають з трудових відносин.

Даний спір підлягає під вказане визначення наведеної норми закону.

В порядку передбаченому ст. 360 ЦПК України, особам, які беруть участь у справі, надавався строк для надання можливих відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_3

21 вересня 2018 року до суду надійшов відзив ПАТ «Заопріжжяобленерго» на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції оскаржено в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 69 462,15 грн. допомоги у зв'язку з виходом на пенсію, тому у відповідності до ст.. 367 ЦПК України в іншій частині рішення суду не переглядається.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача одноразової грошової допомоги при виході на пенсію у розмірі 69 462,15 грн., суд першої інстанції виходив з того, що фінансовим планом на 2018 рік ПАТ «Заопріжжяобленерго» не передбачено фінансування видатків з одноразової грошової допомоги у зв'язку із виходом на пенсію.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинного ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу свої вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції, в частині позовних вимог про стягнення одноразової грошової допомоги при виході на пенсію, не відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 з 02.07.1993 працював в ПАТ «Запоріжжяобленерго» електромонтером з випробувань і вимірювань 4 гр. кваліфікації, за сумісництвом водій автомобіля (а.с.5).

16.03.2018 позивач був звільнений за ст.38 КЗпП України у зв'язку із виходом на пенсію, про що свідчить запис в трудовій книжці позивача, яка міститься в матеріалах справи (а.с.5 зв.).

Відповідно до наданого ПАТ «Запоріжжяобленерго» повідомлення про нараховану суму, належну працівнику при звільненні № 77 від 16.03.2018, ОСОБА_3 нарахована сума до виплати в розмірі 44 300 грн. 75 коп. (а.с. 2).

Суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 44 300,75 грн. та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 16 березня 2018 року по 02 серпня 2018 року у розмірі 59 273,77 грн.

Рішення суду в цій частині не оскаржується.

Проте, відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні у зв'язку з виходом на пенсію в розмірі 69 462,15 грн., судом дана невірна оцінка доказам, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.

Положенням про порядок виплати одноразової грошової допомоги працівникам ВАТ «Запоріжжяобленерго», що є невід'ємною частиною Колективного договору, визначено обов'язок роботодавця надавати одноразову грошову допомогу при звільненні у зв'язку з виходом на пенсію працівникам, які мають перед виходом на пенсію безперервний стаж роботи в електроенергетичній галузі не менше 5 років та звільняються з підприємства вперше після досягнення пенсійного віку. Розмір одноразової грошової допомоги залежить від періоду звільнення після досягнення пенсійного віку та від стажу.

З матеріалів справи вбачається, та встановлено судом першої інстанції, що позивач працював в ПАТ «Запоріжжяобленерго з 1993 року до березня 2018 року, що свідчить про безперервний стаж роботи в електроенергетичній галузі 25 років. Позивач звільнився після досягнення пенсійного віку.

Частиною 1 статті 21 КЗпП України, ст.5 Закону «Про колективні договори і угоди» передбачена обов'язковість для роботодавця виконання умов колективного договору.

Положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов'язковим для всіх суб'єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду. Вимоги галузевої угоди розповсюджуються на всі підприємства відповідної галузі.

Висновок суду про те, що фінансовим планом на 2018 рік виплат, пов'язаних у зв'язку з виходом на пенсію не передбачено, є таким, що не відповідає вимогам діючого законодавства.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що фінансовий план на 2018 рік не передбачає фінансування видатків з одноразової грошової допомоги у зв'язку із виходом на пенсію (а.с.17).

З наданого ПАТ «Запоріжжяобленерго» фінансового плану на 2018 рік, вбачається, що він був затверджений 27.08.2018 року (а.с.49-52), тобто після звернення позивача до суду та після ухвалення рішення у вказаній справі.

Крім того, у наказі про припинення трудового договору № 1047 від 15.03.2018 року будь-яких посилань про неможливість виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку з виходом на пенсію не міститься (а.с. 53).

Частиною 1 статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

У Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 poку №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб. До події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.

Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (стаття 7).

Правова позиція, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 22 лютого 2017 року у справі № 6-2705цс16 тільки підтверджує, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Таким чином,оскільки фінансовий план затверджений 27.08.2018 року, він не може застосовуватися на подію звільнення 16.03.2018 року.

Позивач працював у відповідача близько 25 років і має законні підстави та очікування на отримання одноразової грошової допомоги у зв'язку із виходом на пенсію.

Практикою Суду ЄС та ЄСПЛ законні очікування розглядаються як елемент правової визначеності, в тому числі і тоді, коли йдеться про захист законних очікувань щодо здійснення права власності і саме у зв'язку із автономними поняттями майна та власності.

Характеристика очікувань як легітимних поєднує в собі: 1) їх законність, яка зумовлена реалізацією особою належного їй суб'єктивного права, 2) їх обґрунтованість, тобто зумовлену законом раціональність сподівань учасників суспільних відносин.

Згідно ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. При цьому Європейський суд з прав людини в зміст поняття майна включає і «правомірні очікування»/ «законні сподівання» вчиняти певні дії.

У рішенні у справі «Броньовські проти Польщі» (Broniowski Poland), заява №31443/96, пункт 98, ECHR 2002-Х, що згодом відображено і у рішенні «Сук проти України», заява № 10972/05, пункт 22, ECHR 2011 року встановлено, що поняття «майно» в першій частині статті 1 Першого протоколу має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Питання, що має бути розглянуто, полягає у тому, чи надавали заявнику обставини справи, розглянуті в цілому, право на інтерес, який по суті захищається статтею 1 Першого протоколу.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідачем порушені трудові права ОСОБА_3, які підлягають захисту шляхом стягнення одноразової грошової допомоги у зв'язку із виходом на пенсію у розмірі 9 середніх заробітних плат, що становить 69426,15 грн.

Враховуючи наведене, оскаржуване рішення суду в частині відмови в стягненні одноразової грошової допомоги у зв'язку з виходом на пенсію підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог в цій частині.

Керуючись ст.ст. 7 ч. 13, 367, 376, 381, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 серпня 2018 року у цій справі в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення одноразової грошової допомоги у зв'язку із виходом на пенсію - скасувати, прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» в частині стягнення одноразової грошової допомоги у зв'язку із виходом на пенсію - задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» (69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14, ) на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1, одноразову грошову допомогу у зв'язку із виходом на пенсію у розмірі 69 426 (шістдесят дев'ять тисяч чотириста двадцять шість) гривень 15 копійок.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не переглядалося.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 21.12.2018 року.

Головуючий

Судді: