ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 687/379/18
Провадження № 22-ц/4820/276/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2018 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Грох Л.М.

секретар судового засідання Дорощук О.М.

з участю представників сторін

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 687/379/18 за апеляційною скаргою Головного управління Держпродспоживслужби в Хмельницькій області на рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 12 вересня 2018 року у складі судді Кулєбякіна В.О. по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Держпродспоживслужби в Хмельницькій області про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

В березні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що відповідно до наказу Управління ветеринарної медицини в Чемеровецькому районі державної ветеринарної та фітосанітарної служби України від 21.02.2014 № 4Б його було призначено на посаду начальника Чемеровецької районної державної лікарні ветеринарної медицини з 22 лютого 2014 року. 26 лютого 2018 року у зв'язку з поганим самопочуттям та тимчасовою неможливістю виконувати трудові обов'язки йому було відкрито лікарняний, що підтверджується листом непрацездатності серії АДЗ № 058557 в якому встановлено діагноз гіпертонічний криз. Проте, в той же день його викликали до Головного управління Держпродспоживслужби в Хмельницькій області, де начальник обласного управління в наказовій формі сказав написати заяву на звільнення за угодою сторін. Позивач зазначає, що його фактично змусили написати заяву на звільнення, але коли він усвідомив свою помилку, тоді 27.02.2018 звернувся з заявою до керівництва, в якій просив не приймати раніше написану ним заяву на звільнення до уваги, оскільки він був у стані великого емоційного стресу та під тиском. 26.02.2018 вже був виданий наказ про звільнення.

Своє звільнення позивач вважав незаконним, оскільки сторонами не було досягнуто згоди щодо дати припинення трудового договору, що є порушенням п. 1 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України, заява про звільнення від 26.02.2018 була написана ним під впливом психологічного тиску начальника обласного управління та в умовах погіршення його стану здоров'я, також він був звільнений без його волевиявлення і таке рішення не відповідало його внутрішній волі, крім того у відповідача були відсутні правові підстави для звільнення. Також ОСОБА_4 посилався, що йому досі не видана належним чином оформлена трудова книжка. Тому позивач просив, визнати незаконним наказ Головного управління Держпродспоживслужби в Хмельницькій області від 26.02.2018 № 11-к «Про звільнення» та поновити його на раніше займаній посаді.

Рішенням Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 12 вересня 2018 року позов задоволено, визнано незаконним наказ № 11-к від 26.02.2018 Головного управління Держпродспоживслужби в Хмельницькій області «Про звільнення ОСОБА_4.», поновлено ОСОБА_4 на посаді начальника Чемеровецької районної державної лікарні ветеринарної медицини з 27.02.2018.

Рішення допущено до негайного виконання.

Головне управління Держпродспоживслужби в Хмельницькій області не погодилося з таким рішенням суду першої інстанції подало апеляційну скаргу, вказує на порушення судом норм матеріального та процесуального права, оскільки судом не з'ясовано всі фактичні обставини справи. Зокрема, судом не прийнято до уваги, що звільнення позивача відбулося на підставі власноручно написаної ним заяви про звільнення і згідно норм трудового законодавства в разі припинення трудового договору за угодою сторін можливість відкликання працівником своєї заяви після узгодження умов звільнення з роботодавцем, на відміну від звільнення працівника за власним бажанням не передбачена. Крім того, 27.02.2018 листом позивачу було повідомлено що Головне управління Держпродспоживслужби в Хмельницькій області не погоджується на відкликання заяви ОСОБА_4 на звільнення, тому 27.02.2018 процедура розірвання трудового договору була завершена. Також апелянт посилається, що заява позивача про відкликання заяви про звільнення лише свідчить про його бажання її відкликати, а не підтверджує факт психологічного тиску, який нібито чинився на ОСОБА_4 чи відсутність в нього волевиявлення на звільнення. Крім того, щоб відкликати заяву на звільнення повинна бути згоди двох сторін, однак такої згоди з боку роботодавця не було. На думку апелянта, ОСОБА_4 не надав жодного переконливого доказу про те що він в момент написання заяви був у хворобливому стані, навпаки свідки, які були допитані в суді першої інстанції підтвердили, що заява про звільнення ОСОБА_4 була написана в добровільному порядку за власним бажанням і скарг та нарікань на здоров'я він ніяких не виказував.

З огляду на доводи викладені в апеляційній скарзі Головне управління Держпродспоживслужби в Хмельницькій області просило скасувати рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 12 вересня 2018 року та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши учасників справи та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в позові з наступних підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Так судом встановлено, що наказом начальника Управління ветеринарної медицини в Чемеровецькому районі Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України № 4Б від 21 лютого 2014 року ОСОБА_4 було призначено на посаду начальника Чемеровецької районної державної лікарні ветеринарної медицини та з 22 лютого 2014 року він працював на цій посаді.

26 лютого 2018 року позивач подав начальнику Головного управління Держпродспоживслужби в Хмельницькій області заяву, в якій просив звільнити його з роботи за угодою сторін з 26 лютого 2018 року.

В цей же день начальник Головного управління Держпродспоживслужби в Хмельницькій області поставив резолюцію на заяві «До наказу про звільнення 26 лютого 2018 року».

Наказом начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Хмельницькій області № 11-к від 26 лютого 2018 року ОСОБА_4 було звільнено з роботи з посади начальника Чемеровецької районної державної лікарні ветеринарної медицини за угодою сторін відповідно до п. ст. 36 КЗпП з 26 лютого 2018 року.

В подальшому, 27 лютого, 1 березня 2018 року позивач подавав заяви з проханням не брати до уваги його заяву про звільнення та про скасування наказу про його звільнення за угодою сторін.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач в момент подання заяви перебував в хворобливому стані та пройшов короткий проміжок часу між поданням заяви про звільнення та її відкликанням, а тому на думку суду не було досягнуто обов'язкової умови звільнення - волевиявлення обох сторін трудового договору, однак з таким висновком суду погодитись не можна.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України підставою припинення трудового договору є угода сторін.

При домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 Кодексу законів про працю України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Таким чином, основними умовами угоди про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України, щодо яких сторони трудового договору повинні дійти згоди, є підстава припинення трудового договору та строк, з якого договір припиняється.

В пункті 8 Постанови від 06 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Сама по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за пунктом 1 статті 36 КЗпП України, якщо не було домовленості сторін про цю підставу припинення трудового договору. В останньому випадку звільнення вважається проведеним з ініціативи працівника (стаття 38 КЗпП України).

Таким чином, з огляду на зміст вказаних вище норм закону та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України для припинення трудового договору на підставі пункту 1 частини 1 статті 36 КЗпП України сторонам необхідно досягти згоди щодо підстави та строку з якого договір вважатиметься припиненим, а отже, й припиненими трудові права та обов'язки сторін, окрім тих, які пов'язані з наслідками припинення договору.

Така ж правова позиція викладена постанові Верховного Суду України від 15 жовтня 2013 року N 21-320а13.

Судом достеменно встановлено, що заява позивача про звільнення містить підпис позивача, підставу для звільнення - угода сторін та дату звільнення - 26 лютого 2018 року, тобто день винесення наказу. Заява була прийнята відповідачем, про що свідчить резолюція керівника установи на заяві позивача.

Наведене свідчить про досягнення між сторонами домовленості та наявність обопільного волевиявлення про дату та підстави припинення трудового договору.

Отже судом достеменно встановлено, що між роботодавцем та позивачем не було взаємної згоди щодо скасування раніше досягнутої домовленості про звільнення, тому немає підстав для анулювання такої угоди вже після видачі наказу про звільнення, отже і відсутні підстави для задоволення позову.

Стосовно доводів позивача про те, що його звільнення з посади відбулось під тиском та в період тимчасової непрацездатності, то їх слід відхилити.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не надано, а судом не здобуто жодних доказів того, що позивач подав заяву про звільнення за угодою сторін під тиском керівника відповідача.

Допитані в судовому засіданні суду першої інстанції свідки, які були присутні при подачі позивачем відповідної заяви, пояснили, що вказану заяву позивач подав добровільно, без будь-якого тиску на нього і будь-яких скарг на здоров'я під час подачі заяви не заявляв.

Крім того згідно зі статтею 40 КЗпП не допускається звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності тоді, коли ініціатором звільнення є роботодавець. У даному випадку йдеться про звільнення працівника за згодою сторін, а тому в даному випадку така норма застосуванню не підлягає.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права, його висновки не відповідають обставинам справи, а тому оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з підстав необґрунтованості та безпідставності позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Хмельницькій області задовольнити.

Рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 12 вересня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення:

В позові ОСОБА_4 до Головного управління Держпродспоживслужби в Хмельницькій області про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 листопада 2018 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Л.М. Грох