Справа № 460/2178/16-ц
Провадження №2/460/275/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2018 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючої судді - Швед Н.П.

з участю секретаря - Козака О.П.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Яворові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася в суд з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 24 квітня 2008 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір про надання споживчого кредиту на суму 3 000 гривень.

26 квітня 2016 року державним виконавцем ВДВС Яворівського РУЮ її повідомлено її про те, що на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 серії НАС № 779286 від 18.11.2015 року, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з неї на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором в сумі- 26 719 грн. 44 коп. та витрат пов'язаних із вчиненням виконавчого напису в сумі-1 700 гривень.

Вважає, що при вчиненні виконавчого напису, нотаріусом не дотримано обов?язкових вимог діючого законодавства, оскільки, кредитний договір між нею та відповідачем було укладено 24.04.2008 року, останній платіж нею здійснено 06.09.2012 року, а виконавчий напис було здійснено лише 18.11.2015 року, тобто з дня виникнення права вимоги до дня вчинення виконавчого напису минуло більш як три роки. Враховуючи вищенаведене приватний нотаріус зобов'язаний був на підставі наявних документів відмовити відповідачу у здійсненні такої нотаріальної дії як вчинення виконавчого напису щодо стягнення боргу, оскільки дані вимоги не були безспірними, однак останній вчинив таку нотаріальну дію, в зв'язку з чим порушив вимоги Закону.

Просить постановити рішення, яким визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 серії НАС № 779286 від 18.11.2015 року, про стягнення з неї боргу в сумі 26 719 грн. 44 коп., таким, що не підлягає виконанню. Судові витрати стягнути з відповідача.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, просить позов задовольнити.

Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_2 в судовому засіданні, яке було проведено в режимі відеоконференції проти позовних вимог заперечив та пояснив, що не погоджується із позицією позивача, оскільки, нотаріусу було подано повний та виключний перелік документів, передбачений ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та Переліком № 1172.

Відповідно до положень ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, при цьому не перевіряє безспірність заборгованості, а лише наявність документів, передбачених Переліком № 1172. Що стосується покликання представника позивача на те, що на час вчинення виконавчого напису з дня винекнення права вимоги сплив трьохрічний строк то таке є безпідставним, оскільки позивачем не наведено яку дату слід вважати днем виникнення вимоги. Просить в задоволенні позову відмовити.

Третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 надала суду заяву, в якій просить справу розглядати без її участі, на вимогу суду скерувала копії документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис та надала заперечення на позов, з яких слідує, що статтею 88 Закону України «Про нотаріат» встановлено функцію нотаріуса, як спеціального суб?єкта, що не має власних інтересів відносно стягувача та боржника. Між нотаріусом та позивачем не існує будь-яких цивільно-правових відносин.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 24.04.2008 року було укладено договір б/н «Швидка готівка» на підставі якого позизивачу ОСОБА_3 було надано кредитний ліміт в сумі 3 000 грн. із щомісячним платежом 420 грн., з базовою процентною ставкою за кредитом 2% на місяць на залишок заборгованості з щорічною комісією 3,5%. Відповідно до умов договору позивач взяла на себе зобов?язання щодо сплати коштів у порядку та на умовах визначених договором.

Оскільки умови договору позивачем виконувались не в повному обсязі, відповідач ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до нотаріуса ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за даним договором на підставі виконавчого напису.

18.11.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 на підставі Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за №6654, яким запропоновано задовольнити вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк», стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», 25 019 грн. 44 коп., з яких: сума заборгованості за відсотками 13 672,51 гривень, пеня та комісія 7 830,00 гривень, штраф 1 191,40 гривень та 1700 гривень витрат пов'язаних із вчиненням виконавчого напису, всього 26 719,44 гривень. Строк, за який провадилось стягнення - становив сім років п?ять місяців двадцять п?ять днів, що включає період з 24.04.2008 року по 19.10.2015 року. Строк пред'явленння до виконання становить один рік з дня його вчинення та набирає чинності з дня його реєстрації в реєстрі, тобто з 18.11.2015 року.

В подальшому відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк» було пред'явлено вищевказаний виконавчий напис до виконання у відділ державної виконавчої служби Яворівського районного управління юстиції Львівської області.

10.02.2016 року головним державним виконавцем ВДВС Яворівського РУЮ у Львівській області було відкрито виконавче провадження №50120580 щодо виконання вищевказаного виконавчого напису про що повідомлено позивача.

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Таким чином, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст. 18 ЦК України, ст. 87 Закону України «Про нотаріат»).

Пунктом 2 Переліку № 1172 передбачено вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, яким передбачено, що для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Як вбачається з матеріалів справи, нотаріусу було надано для вчинення виконавчого напису заяву про вчинення виконавчого напису, довіреність витяг з реєстру довіреностей, письмову вимогу від 09.11.2015року про виконання вимог за кредитним договором та квитанцію про надсилання такої рекомендованим листом позивачу, заяву-анкету та розрахунок боргу.

Разом з тим, нотаріусу не було надано виписку з рахунку боржника встановленої форми, а лише розрахунк заборгованості.

Виписка ж по рахунку боржника є підтвердженням виконаних за день операцій та призначеня для видачі або надсилання клієнтові (п. 5.6 Положення №254). Дана обставина не оспорюється представником відповідача.

Крім цього як вбачається з договору про отримання кредиту в такому відсутні умови сплати пені, що по суті виключає безспірність заборгованості та що по суті не давало можливості нотаріусу видавати виконавчий напис.

09.11.2016 року відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк» на адресу ОСОБА_3 була направлена вимога про погашення заборгованості за кредитним договором № б/н від 24.04.2008 року в сумі 25 519 гривень, що вбачається з копії поштового повідомлення, однак, в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження того, що позивач отримав від банку досудову вимогу від 09.11.2015року не надано такі і відповідачем під час розгляду справи.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив про отримання вказаної вимоги та вказує, що про існування виконавчого напису позивач дізналася в ході виконання такого від державного виконавця, тобто позивач був позбавлений можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги ПАТ КБ «Приватбанк», або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред'явленої до стягнення.

Не дивлячись на це, 18.11.2015 року нотаріусом було вчинено виконавчий напис, а саме, через 6 днів, після направлення вимоги (12.11.2015року).

Отже нотаріусом не перевірено було факту отримання ОСОБА_3 вимоги, в межах якого повинен вчинятися виконавчий напис.

За викладених обставин, суд вважає, що у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, а також суми пені та відсотків є безспірними.

Суд також не погоджується із доводами нотаріуса про стягнення заборгованості у межах строку позовної даності, з огляду на таке.

Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 р., передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 р. за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 р. за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

При цьому відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Положеннями ст. 268 ЦК України передбачено винятки із загального правила про поширення позовної давності на всі цивільні правовідносини і визначено вимоги, на які позовна давність не поширюється, зокрема у п. 4 ч. 1 ст. 268 ЦК України зазначено, що на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право, позовна давність не поширюється.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов?язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Як встановлено судом 24.04.2008 року позивач отримала у відповідача кредитні кошти "Швидка готівка" у встановленому кредитному ліміті в розмірі 3 000 грн в обмін на зобов?язання щодо сплати коштів в порядку та на умовах визначених договором. Таким чином, перебіг трирічного строку позовної давності стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового місячного платежу, а щодо повернення кредиту в цілому - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 ЦК України).

Аналогічна правова позиція щодо застосування положень ст. ст. 257, 261 ЦК України висловлена Верховним судом України у справах № 6-95цс14 та № 6-127цс14.

Як визначено у п.п. 3.3., 3.4. глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5, якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку.

Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу.

Враховуючи викладене, суд не приймає доводи нотаріуса про те, що відрахування нотаріусом строків вчинення виконавчого напису в порядку ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та згідно ст. 253 ЦК України має здійснюватися із дня, наступного за днем направлення кредитором боржнику вимоги про виконання останнім його зобовязань за цивільними правовідносинами, оскільки сама по собі вимоги вказує лише на реалізацію банком права на примусове стягнення боргу, але не на правильність визначення ним такої суми з урахуванням строків давності.

Згідно із п.п. 2.1., 2.2. Глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5 для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо.

Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача.

Пунктами 3.1. 3.5. Глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5 передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком № 1172.

Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку.

Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу.

Вчиняючи 18.11.2015 року виконавчий напис, нотаріус не звернув уваги на те, що з дня виникнення права вимоги банку стосовно зобов?язань з погашення відсотків минуло більше трьох років загальної позовної давності, оскільки такий закінчився 05.10.2015року, а по пені минуло більше одного року спеціальної давності. Дані строки банк на день вчинення виконавчого напису попустив.

Отже, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 не врахувала строків позовної давності, які встановлені у ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат».

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що виконавчий напис від 18.11.2015 року, зареєстрований в реєстрі за № 6654 який вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів в сумі 25 019,44 гривень з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», слід визнати таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 12, ст.13, ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судові витрати підлягають стягненню відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

На підставі наведеного, керуючись керуючись ст. ст.ст.4, 7, 12, 13, 128, 141,247, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.

Визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 серії НАС № 779286 від 18.11.2015 року, про стягнення з ОСОБА_3 борг в сумі 26 719 грн. 44 коп., таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (р/р №3111, МФО №305299 ) в користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, жительки АДРЕСА_1 судовий збір в розмірі 551 (п"ятсот п"ятдесят одну) грн. 21 коп.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в цей же строк з дня його отримання, через Яворівський районний суд Львівської області.

Рішення виготовлене в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СУДДЯ: Швед Н.П.