Справа № 591/4893/18
Провадження № 2/591/2480/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2018 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми у складі:

головуючого судді Шелєхової Г.В.,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Суми за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу №591/4893/18 за позовною заявою ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,

встановив:

Позивачі свої вимоги мотивують тим, що їм та відповідачу належить на праві власності квартира АДРЕСА_1. У вказаній квартирі зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_4 Останній в спірному житлі не проживає, не здійснює оплату за комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житла, не приймає участі у веденні спільного побуту. Мешкає за межами території України. Через вказані обставини позивач несе зайві витрати по утриманню власності. В добровільному порядку відповідач з реєстрації знятися не має можливості. Тому просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою №62 в будинку №54 по вул. Харківська в м. Суми.

В судове засідання сторони не зявилися, представник позивача подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує.

Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, надав письмову заяву про визнання позову.

Від третьої особи надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника.

В звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Ухвалою судді від 27 серпня 2018 року позовна заява залишена без руху.

Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми від 3 вересня 2018 року відкрито провадження у цій справі, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи, судове засідання призначено на 1 жовтня 2018 року.

Протокольною ухвалою суду від 1 жовтня 2018 року слухання справи відкладено до 20 листопада 2018 року у звязку з відсутністю доказів належного сповіщення відповідача.

20 листопада 2018 року відкладено до 21 грудня 2018 року у звязку з перебуванням головуючого на лікарняному.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом комунального майна та приватизації Сумської міської ради 20 жовтня 2000 року, квартира АДРЕСА_2 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5. (а. с. 9). Після смерті останньої, її частку у праві спільної сумісної власності на квартиру, а саме 1/4 частку у праві власності на квартиру успадкував ОСОБА_2 (а. с. 8).

Згідно довідки № 348/121899 ТОВ Міський єдиний інформаційно-розрахунковий центр, за адресою АДРЕСА_3 зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а. с. 10).

Відповідачем 12 липня 2018 року на адресу центру з надання адміністративних послуг м. Суми надано заяву про зняття його з реєстраційного обліку за місцем проживання за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 11). Заява посвідчена нотаріусом Белгородського нотаріального округу Белгородської області Російської Федерації (а.с.11).

Відповідно до ч.1 та 2 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності (право володіння, користування та розпорядження) не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 р. відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач є співвласником квартири АДРЕСА_4, тому право користування цією квартирою є похідним від його права власності і на обсяг його права користування не впливає проживання, або не проживання в житловому приміщенні.

Виходячи з того, що право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, власник майна не може бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

При цьому, посилання позивача на те, що відповідач в квартирі не проживає з 2014 року, витрати по утриманню нерухомого майна не несе, особистих речей цієї особи в квартирі немає, а його реєстрація створює позивачу незручності, не заслуговують на увагу, оскільки зазначені обставини не можуть бути визнані обґрунтованою підставою для позбавлення власника права на володіння та користування належним йому майном.

Виходячи з обставин справи, відсутність відповідача певний строк у житловому приміщенні, де зареєстровано його місце проживання, а також написання ним заяви про зняття з реєстраційного обліку, не свідчить про його відмову від своєї частки у спільній сумісній власності на це житлове приміщення. Тому відповідач не втратив своє право власності на спірне житлове приміщення.

Порядок зняття з реєстрації місця проживання врегульовано ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні (далі - Закон) а також Правилами реєстрації місця проживання, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року № 207 (далі - Правила).

Реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради (п. 3 Правил, ч. 1 ст. 11 Закону).

Відповідно до ст. 7 Закону зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, у тому числі, заяви особи, або її представника, що подається до органу реєстрації. При цьому, відповідно до п. 6 Правил у разі коли особа не може самостійно звернутися до органу реєстрації, реєстрація може бути здійснена за зверненням її законного представника або представника на підставі довіреності, посвідченої в установленому законом порядку.

Враховуючи викладене, відсутність змоги відповідача самому звернутися до органу реєстрації не позбавляє його можливості подати заяву про зняття з реєстрації місця проживання через представника на підставі довіреності, посвідченої в установленому порядку і не є підставою для прийняття рішення судом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття його з реєстраційного обліку.

З урахуванням обставин справи суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факту порушення, невизнання або оспорювання його прав, а тому вони не підлягають захисту в порядку цивільного судочинства. При цьому позивачі і відповідач не позбавлені права у встановленому законом порядку вирішити питання про зняття з реєстраційного обліку відповідача.

Тому суд приходить до висновку про необгрунтованість позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 280-289 ЦПК України, суд,

вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа управління Центр надання адміністративних послуг у м. Суми Сумської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житлом - відмовити за необґрунтованістю.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Зарічний районний суд м. Суми.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення виготовлено 21 грудня 2018 року.

Суддя Г.В. Шелєхова