Провадження №2/521/4587/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
13 грудня 2018 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Поліщук І.О.,
при секретарі Бєрової А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,
Позивач в судове засідання не зявився, надав до канцелярії суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги, підтримує в повному обсязі просить розглянути справу у його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач в судові засідання не зявився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчать розписка про отримання судової ухвали.
За таких обставин суд, зі згоди позивача, ухвалює заочне рішення, згідно до ст.280 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 08.12.2014 року з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 20.06.2012 року у розмірі 26750,00 гривень; 1523,65 гривень в рахунок відшкодування трьох процентів річних від простроченої суми; 2915,39 гривень в рахунок відшкодування інфляційних нарахувань, а всього 31 189 гривень 04 копійки.

Пізніше, рішенням Малиновського районного суду міста Одеса від 05.02.2018 року з відповідача стягнуто на користь позивача заборгованість за договором позики від 20.06.2012 року за період з 01.10.2014 року по 30.09.2017 року, яка складає: 2411,90 гривень в рахунок відшкодування трьох процентів річних від простроченої суми; 23273,86 гривень в рахунок відшкодування інфляційних нарахувань, а всього 25686 гривень 76 копійок.

Рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 08.12.2014 року по справі № 521/10728/14 та від 05.02.2018 по справі № 521/15983/17 ОСОБА_3 не виконано, сума боргу не сплачена, що підтверджується довідкою державного виконавця від 18.10.2018 року №31309.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно правової позиції Верховного суду України у справі № 6-157цс16, виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Під моральною шкодою, з точки зору діючих правових норм в Україні, варто вважати втрати, що мають немайновий характер, які були спричиненні моральними або/й фізичними стражданнями чи іншими негативними явищами, що були заподіяні фізичній або юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Таке тлумачення ми знаходимо у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

З точки зору права, моральна шкода може полягати: у стражданнях та болю фізичного характеру, які фізична особа зазнала внаслідок ушкодження її здоровя; у душевних стражданнях, які зазнала фізична особа, коли до неї була виявлена протиправна дія, або до її близьких родичів та членів сімї; у стражданнях душевного характеру, яких зазнала фізична особа при пошкодженні чи знищенні її майна; у випадках, коли мало місце приниження честі та гідності фізичної особи, чи ділової репутації, як фізичної так і юридичної особи.

При розгляді справи суд дійшов висновку, що діями відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_1 в результаті не повернення коштів, які боржник позичив на місяць та не виконав свої фінансові зобовязання на протязі 6 років, були причинені страждання душевного характеру. Данні обставини підтверджуються постійними зверненнями ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення боргу, що значно вплинуло на погіршення емоційного стану позивача. Особливо цинічним вважається ставлення ОСОБА_2 до виконання фінансових зобовязань та рішення судів з огляду на його майновий стан, з урахуванням того, що він являється директором, (власником, особою наділеною правом підпису в 9 товариствах з обмеженою відповідальністю, приватних підприємствах, юридичний компаніях, адвокатських бюро та благодійних фондах).

За таких обставин, суд вважає можливим стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 20.06.2012 року за період з 01.10.2017 року по 30.09.2018 року, яка згідно наданого розрахунку складає: 1841,37 гривень в рахунок відшкодування інфляційних нарахувань; 793,71 гривень в рахунок відшкодування трьох процентів річних від простроченої суми; 3906,96 гривень в рахунок пені за несвоєчасне виконання зобовязань та 6000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної (немайнової) шкоди, а всього 12542 гривень 04 копійки.

Відповідно до частини другої ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно до ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів справи та з урахуванням вимог чинного законодавства України, суд вважає необхідність позовні вимоги задовольнити.

На підставі викладеного та керуючись: 1, 2, 5, 11, 16, 76-80, 81, 89, 141, 258, 263-265, 273, 280, 354 ЦПК України, ст.ст. 625, 1046, 1048, 1049 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_2) заборгованість за договором позики від 20.06.2012 року за період з 01.10.2017 року по 30.09.2018 року, яка складає: 1841,37 гривень в рахунок відшкодування інфляційних нарахувань; 793,71 гривень в рахунок відшкодування трьох процентів річних від простроченої суми; 3906,96 гривень в рахунок пені за несвоєчасне виконання зобовязань та 6000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної (немайнової) шкоди, а всього 12 542 (дванадцять тисяч пятсот сорок дві) гривні 04 копійки.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_1) в дохід держави судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивачем рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області в загальному порядку в тридцятиденний термін.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене загальному порядку.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільно-процесуальним Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий: