Справа № 296/7496/17
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" квітня 2018 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира в складі:

головуючого судді Галасюка Р.А.,

за участю секретаря Могилевець В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №327 в м. Житомирі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: просить встановити юридичний факт його травмування при виконанні обов`язків військової служби 06.08.2014 року в селищі Степанівка Донецької області, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Мотивує свої вимоги тим, що він, на підставі Указу Виконуючого обов`язки Президента України від 17.03.2014 року №303 «Про часткову мобілізацію», 19.03.2014 року був призваний Житомирським військовим комісаріатом Житомирської області на військову службу до складу військової частини НОМЕР_1 на посаду гранатометника.

Зазначає, що починаючи з кінця лютого 2014 року війська Російської Федерації, у військовій формі без розпізнавальних знаків, почали окупацію Кримського півострова, а в подальшому 21.03.2014 року владою Російської Федерації було прийнято Федеральний конституційний закон «О принятии в Российскую Федерацию Республики Крым и образовании в составе Российской Федерации новых субъектов - Республики Крым и города федерального значения Севастополя».

Після незаконної анексії Кримського півострова, в квітні 2014 року Російська Федерація почала другу фазу збройної агресії проти України, під час якої контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами Російської Федерації озброєні бандитські формування проголосили створення «Донецької народної республіки» (07.04.2014 року) та «Луганської народної республіки» (27.04.2014 року).

11.05.2014 року на окупованій території Донецької і Луганської області відбувся незаконний референдум щодо самовизначення в Луганському та Донецькому регіонах з погано прихованою метою відокремлення та проголошення так званих «Луганської Народної Республіки» та «Донецької Народної Республіки», однак сам референдум так і не був визнаний ні Україною, ні міжнародною спільнотою.

Як підсумок, Україною, за наслідками військової агресії Російської Федерації, прийнято постанову Верховної Ради України від 17.03.2015 року № 254-VІІІ «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», якою визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей.

Під час збройної агресії Російської Федерації проти України, за повідомленням Інтернет-сайту «Еспресо ТВ» від 11.08.2014 року, російські «Гради» повністю знищили українське село Степанівка, що на Донеччині.

Своїми обстрілами російські ракети вщент зруйнували будинки місцевих жителів, перетворивши їх на непридатні для проживання будівлі.

06.08.2014 року, під час виконання бойового завдання в населеному пункті Степанівка, Шахтарського району Донецької області заявник потрапив під гранатометний обстріл з боку проросійських бойовиків, внаслідок чого отримав мінно-вибухову акубаротравму, гострий лівобічний кохлеарний неврит, приглуховатість І ступеню.

Свідоцтвом про хворобу №331 від 25.03.2015 року було встановлено, що мінно - вибухова акубаротравма у вигляді лівобічного посттравматичного кохлеарного невриту та стійке зниження слуху на ліве вухо дійсно пов`язані з виконанням обов`язків військової служби. Захворювання, стан після перенесеної гострої реакції на стрес з виходом в одужання, дійсно пов`язане з проходженням військової служби.

Довідкою військово-лікарської комісії було підтверджено, що захворювання, стан після мінно-вибухової акубаротравми у вигляді лівобічного посттравматичного кохлеарного невриту, дійсно пов`язане з проходженням військової служби.

Протягом 2014-2016 років заявник проходив інтенсивний курс лікування, що підтверджується виписним епікризом №5237; виписним епікризом про моє перебування у ЛОР відділенні в/ч НОМЕР_2 з 11.03.2015 по 24.03.2015 року; випискою з медичної карти стаціонарного хворого №6372 від 25.03.2016 року; виписним епікризом про моє перебування на стаціонарному лікуванні в центрі неврологічної допомоги та

Вважає, що внаслідок саме військової агресії Російської Федерації на території Донецької області було порушено його право на життя і здоров`я, передбачене статтею 27 Конституції України, ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.

Своє звернення до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення юридичного факту його травмування при виконанні обов`язків військової служби 06.08.2014 року в селищі Степанівка, Донецької області, що сталося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, обумовлено тим, що він має на меті визначення свого статусу як особи, яка перебуває під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка ратифікована Україною 03.07.1954 року, тобто жертви міжнародного збройного конфлікту, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених цією Конвенцією, іншими нормами міжнародного права.

У відповідності до статті 2 Конвенції «Про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях», ця Конвенція застосовується в усіх випадках оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни. Конвенція також застосовується в усіх випадках часткової або повної окупації території держави однієї з Високих Договірних Сторін, навіть якщо цій окупації не чиниться жодний збройний опір. Хоча одна з держав, які перебувають у конвенції може не бути учасницею цієї Конвенції, держави, які є її учасницями, залишаються зобов`язаними нею у своїх взаємовідносинах. Крім того, вони зобов`язані Конвенцією стосовно зазначеної держави, якщо остання приймає та застосовує її положення.

У відповідності до статті 13 Конвенції: ця конвенція застосовується до поранених і хворих, які належать, зокрема, до категорії та особового складу збройних сил сторони конфлікту, а також членів ополчення або добровольчих загонів, які є частиною цих збройних сил.

Посилаючись на вказані обставини, зазначені норми діючого законодавства, просить задовольнити заяву.

В судове засідання заявник та його представник не з`явивлись, про час та місце слухання справи повідомлені, надали суду клопотання про розгляд справи без їх участі та підтримання вимог заяви.

Заінтересована особа - представник Міністерства соціальної політики України в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив.

Заінтересована особа - представник Російської Федерації, в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заперечення на заяву не подав.

Дослідивши та оцінивши у сукупності надані докази, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Житомирі. Зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі Указу Виконуючого обов`язки Президента України від 17.03.2014 року № 303 "Про часткову мобілізацію", 19.03.2014 року я був призваний Житомирським військовим комісаріатом Житомирської області на військову службу до складу військової частини НОМЕР_1 на посаду гранатометника. З 01.05.2014 по 25.03.2015 року перебував на військовій службі у складі військової частини-польова пошта НОМЕР_3 на аналогічній посаді. З 28.07.2014 року по 13.08.2014 року безпосередньо брав участь в бойових діях на сході України, що підтверджується довідкою №5420 від 19.06.2015 року.

Постановою Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків» від 21.04.2015 року схвалено текст Заяви Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків». З аналізу даної заяви вбачається, що 20.02.2014 року були зафіксовані перші випадки порушення Збройними Силами Російської Федерації порядку перетину державного кордону України в районі Керченської протоки та використання підрозділів збройних сил Російської Федерації, розташованих в Криму, що знаходились там відповідно до Угоди між Україною і Російською Федерацією про статус та умови перебування на території України Чорноморського флоту Російської Федерації від 28.05.1997 року, для блокування українських військових частин.

З даної заяви Верховної Ради України слідує, що 27.02.2014 року збройні підрозділи спеціального призначення Головного розвідувального управління Генерального штабу Збройних Сил Російської Федерації захопили будівлі Ради Міністрів та Верховної Ради Автономної Республіки Крим. Водночас, відбулось створення і озброєння іррегулярних збройних формувань найманців з числа місцевих жителів, якими керували офіцери спецслужб і Збройних Сил Російської Федерації, а Чорноморський флот Російської Федерації заблокував українські порти, де знаходились кораблі Військово-Морських Сил України. В подальшому лідер партії «Русское единство» Сергій Аксьонов проголосив себе головою Ради Міністрів Автономної Республіки Крим та закликав Президента Російської Федерації «забезпечити мир і спокій в Криму». У відповідь на цей заклик Президент Російської Федерації, звернувся до Ради Федерацій Російської Федерації, яка своєю постановою від 01.03.2014 року, надала згоду на використання на території України Збройних Сил Російської Федерації. Як наслідок це призвело до збройного захоплення і воєнної окупації невід`ємної частини України - Автономної Республіки Крим та міста Севастополя.

Нелегітимно сформована в умовах російської воєнної окупації виконавча влада Автономної Республіки Крим 16.03.2014 року провела референдум про входження Автономної Республіки Крим до складу Російської Федерації, однак результати референдуму не були визнані жодною країною світу, крім Російської Федерації, що підтверджується Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 68/262 від 27.03.2014 року «Територіальна цілісність України».

17.03.2014 року Верховна Рада Автономної Республіки Крим, розпущена постановою Верховної Ради України, всупереч цьому проголосила Крим незалежною державою. 18.03.2014 року самозвані представники Верховної Ради Автономної Республіки Крим підписали з президентом Російської Федерації Володимиром Путіним «Договір про прийняття до Російської Федерації Республіки Крим і створення у складі Російської Федерації нових суб`єктів».

21.03.2014 року владою Російської Федерації прийнято Федеральний конституційний закон «О принятии в Российскую Федерацию Республики Крым и образовании в составе Российской Федерации новых субъектов-Республики Крым и города федерального значения Севастополя».

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» № 1207-VІІ від 15.04.2014 року із змінами і доповненнями, внесеними відповідно Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо визначення дати початку тимчасової окупації» від 15.09.2015 року № 685-VІІІ Автономна Республіка Крим та місто Севастополь визнано тимчасово окупованою територією України з зазначенням дати початку тимчасової окупації - 20.02.2014 року.

Незаконно анексувавши Автономну Республіку Крим, Росія продовжила свою військову агресію по відношенню до України, розпочавши в квітні 2014 року другу фазу збройної агресії проти України, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами Російської Федерації озброєні бандитські формування проголосили створення «Донецької народної республіки» (07.04.2014 року) та «Луганської народної республіки» (27.04.2014 року).

Згідно з постановою Верховної Ради України Про Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», прийнятою 21.04.2015 року, зазначені події на сході України відбувалися за наступним сценарієм.

Протягом травня 2014 року самозвані лідери «ДНР» та «ЛНР», серед яких було багато громадян Російської Федерації, у неконституційний спосіб організували проведення фіктивних референдумів про відокремлення цих нелегітимних утворень від України. Під приводом і з метою їхньої підтримки на територію України були заслані розвідувально-диверсійні групи, які очолювали кадрові офіцери Головного розвідувального управління Генерального штабу Збройних Сил Російської Федерації, парамілітарні формування російського козацтва та укомплектований чеченцями - громадянами Російської Федерації батальйон «Восток», а також були задіяні такі озброєні групи найманців як «Русский сектор» та «Оплот». За їхньої участі відбулися захоплення адміністративних будівель у багатьох населених пунктах Донецької та Луганської областей, здійснено збройні напади на частини українських Сухопутних військ та літаків Повітряних сил Збройних Сил України.

11.05.2014 року на окупованій території Донецької і Луганської області відбувся референдум щодо самовизначення в Луганському та Донецькому регіонах з метою відокремлення та проголошення так званих «Луганської Народної Республіки» та «Донецької Народної Республіки». Однак, такий референдум, як і проголошені утворення, а саме «Луганська Народна Республіка» та «Донецька Народна Республіка» не були визнані ані національним законодавством, ані міжнародною спільнотою про що свідчать наступні, досліджені в суді докази.

Так, Міністерство закордонних справ Великобританії назвало прикрим факт проведення референдуму 11 травня на Донбасі. Тим часом прес-секретар Держдепартаменту США Джен Псакі заявила, що США не визнають результати референдуму про незалежність «Донецької народної республіки».

«Так звані референдуми у Донецькій і Луганській областях нелегітимні, і ми не визнаємо їх результатів. Ті, хто організував ці референдуми, не володіють демократичної легітимністю», - заявила прес-секретар верховного представника Європейського Союзу із закордонних справ ОСОБА_2 .

Підтвердженням окупації Російською Федерацією, як країною агресором, частини території Луганської і Донецької області, є факти здійснення нею активних дій щодо організації збройних нападів, участі в них та постачання для цього на територію України зброї та особового складу військ Російської Федерації.

На підтвердження вказаних фактів заявником були наведені наступні докази по справі.

Згідно з даними прес-центру Служби безпеки України від 09.11.2015 року, в Артемівську, Донецької області, співробітники СБУ затримали громадянина Російської Федерації ОСОБА_3 , уродженця Рязанської області. Повідомляється, що росіянин, який раніше був засуджений за навмисне вбивство, незаконно перетнув державний кордон України з метою вступити до лав "ДНР" як найманець.

Згідно з даними прес-центру Служби Безпеки України від 11.07.2014 року у пункті пропуску "Успенка" прикордонники Донецького загону затримали громадянина Росії. Під час здійснення прикордонного контролю з`ясувалося, що у росіянина, який повертався додому в пішому порядку, була відсутня імміграційна карта. В ході подальшої перевірки працівники пункту пропуску виявили серед його особистих речей посвідчення "ДНР", фотоапарат, кілька телефонів, зарядні пристрої, понад тисячу російських рублів, карту пам`яті, банківську карту "Сбербанк", складаний ніж, заглушку від ручної гранати, наклейки так званого "народного ополчення Донбасу", прапор Новоросії, газети "Новоросія" і "Гражданин созидатель", журнал ФСБ по Ростовській області. Крім того чоловік мав при собі карту Донецької області, наклейки руської православної армії, представницькі картки, камуфльовану накидку, ручну пов`язку народного ополчення Донбасу, нашивки Новоросії та ополчення Донбасу, агітаційний плакат "ДНР".

Згідно з даними прес-центру Служби Безпеки України від 17 грудня 2014 року в результаті спецоперації контррозвідники Служби безпеки України затримали диверсійну групу, до складу якої входили громадяни Російської Федерації. Співробітниками спецслужби було встановлено, що уродженці російської глибинки, 1957 р.н. та 1959 р.н., відбували покарання в одній з колоній на території Донецької області за тяжкі кримінальні злочини, де і були завербовані співробітниками російської ФСБ. Після вербовки рецидивісти пройшли вишкіл з диверсійної роботи у спецтаборах, розгорнутих на контрольованій бойовиками території Донеччини. Російськими кураторами перед групою були поставлені злочинні завдання - збирати та передавати розвіддані про дислокацію українських військових, створювати інформаторські мережі із залученням місцевих мешканців, викрадати українських військовослужбовців. Під час обшуку у росіян були вилучені підроблені документи та оформлені на їхні імена українські паспорти нового зразка.

23.08.2014 року почалися масові вторгнення на територію Донецької та Луганської областей регулярних підрозділів Збройних Сил Російської Федерації, зокрема, військовослужбовців 9-ї окремої мотострілецької бригади, 76-ї та 98-ї дивізій повітряно-десантних військ Збройних Сил Російської Федерації. Задіяння регулярних Збройних Сил Російської Федерації у збройній агресії проти України супроводжувалося поширенням серед населення України агітаційних листівок, в яких, зокрема, був такий заклик: «За жодних обставин не чиніть перепон пересуванню російських військ (техніка та особовий склад)».

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 року № 1932-ХІІ, збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема :вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України.

Як підсумок, Україною, за наслідками збройної агресії Російської Федерації, прийнято постанову Верховної Ради України від 17.03.2015 року № 254-VІІІ «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» якою визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

В абзаці 2 постанови Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України «Про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР», які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян» № 145-VІІІ від 04.02.2015 року зазначено, що з 20.02.2014 року проти України триває збройна агресія Російської Федерації та підтримуваних нею бойовиків-терористів, під час якої було анексовано Автономну Республіку Крим та місто Севастополь, які є частиною території незалежної та суверенної держави Україна, окуповано частину Донецької та Луганської областей України, загинуло тисячі громадян України, серед яких діти, поранено тисячі осіб, зруйновано інфраструктуру цілого регіону, сотні тисяч громадян вимушені були покинути свої домівки».

Також постановою Верховної Ради України від 27.01.20015 року № 129-VIII законодавчий орган України затвердив звернення до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЕ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором.

Крім того, військові дії Російської Федерації на території України були фактично визнані та засуджені рядом міжнародних інстанцій. Так, 15.01.2015 року Європейський парламент затвердив резолюцію щодо України, в якій вказано: «Європарламент рішуче засуджує агресивну і експансіоністську політику Росії, що є загрозою єдності та незалежності України і створює потенційну загрозу для самого Європейського союзу, в тому числі засуджує незаконну анексію Криму і неоголошену гібридну війну проти України, яка включає в себе інформаційну війну з елементами кібер-війни, використання регулярних і нерегулярних сил, пропаганду, енергетичний шантаж, економічний тиск, дипломатичну та політичну дестабілізацію; підкреслює, що ці дії є порушенням міжнародного права і створюють серйозний виклик для безпекової ситуації в Європі; наголошує, що немає жодних підстав для застосування військової сили в Європі з так званих історичних та безпекових міркувань чи задля захисту своїх «співвітчизників, що проживають за кордоном»; закликає Москву припинити ескалацію ситуації, негайно зупинити потік зброї, найманців і військ на підтримку сепаратистських збройних формувань і використати свій вплив на сепаратистів, щоб переконати їх брати участь у політичному процесі».

Резолюція Парламентської Асамблеї Ради Європи «Зниклі особи під час конфлікту в Україні» від 25.06.2015 року визнає, що військові дії на частині територій Донецької та Луганської областей України є агресією зі сторони Російської Федерації.

Аналізуючи наведені обставини та докази, що містяться у досліджених судом нормах міжнародного та національного законодавства, суд приходить до висновку, що наслідком саме збройної агресії Російської Федерації стала окупація частини території України, а саме Автономної Республіки Крим, м. Севастополь, частини Луганської та Донецької області.

При вирішенні даної справи суд констатує, що факти збройної (військової) агресії Російської Федерації відносно України є загальновідомими, а тому не підлягають доказуванню згідно приписами ч. 3 ст. 82 ЦПК України.

В результаті збройної російської агресії на території Донецької та Луганської областей та на території Автономної Республіки Крим понад 921 000 осіб були переміщені в межах України станом на 23.01.2015 року, що підтверджується резолюцією Парламентської Асамблеї Ради Європи «Гуманітарна ситуація українських біженців і переміщених осіб» № 2028 від 27.01.2015 року.

Більше 2 000 000 осіб залишаються в районах, контрольованими сепаратистськими силами, схильними до нестабільності, серйозних порушень прав людини і створення неадекватних умов життя. За даними УВКБ ООН (UNHCR Ukraine) станом на 14.08.2015 року 1 438 000 осіб були змушені покинути свої домівки внаслідок збройної агресії Російської Федерації на території України, згідно з даними Управління Верховного комісара ООН з питань біженців.

Згідно даних військового квитка серії НОМЕР_4 від 10.06.1999 року та повідомлення № 1/2210, ОСОБА_1 був призваний на військову службу по мобілізації, і виконував військові обов`язки у складі 34 окремого мотопіхотного батальйону 57 окремої мотопіхотної бригади. Також, на підставі Наказу керівника сектору «С» № 11 від 06.08.2014 року, з 16.07.2014 року військовослужбовець ОСОБА_1 перебував в зоні проведення бойових на Сході України.

06.08.2014 року, під час виконання бойового завдання в населеному пункті Степанівка, Шахтарського району Донецької області я потрапив під гранатометний обстріл з боку проросійських бойовиків, внаслідок чого отримав мінно-вибухову акубаротравму, гострий лівобічний кохлеарний неврит, приглуховатість І ступеню.

В той же час, за повідомленням Інформаційно-аналітичного центру Ради безпеки і оборони України від 30.07.2014 року, протягом доби проросійські бойовики 25 разів обстріляли блокпости та позицій підрозділів ЗС України в районах н.п. Піски, Мирна Долина, Майорське, Червона Зоря, ОСОБА_4 , Кожевня, Авдїївка, Дмитривка, Степанівна, Маринівка та інших населених пунтків Донбасу. Також тривали обстріли підрозділів Держприкордонслужби та Збройних сил України з території Російської Федерації. Зокрема, з мінометів був обстріляний прикордонний пункт пропуску «Маринівка», з установок «Град-П» - селища Амросіївка та Степанівна. Установки «Град-П» є переносною модифікацією реактивних систем залпового вогню, постріли з яких не фіксуються зі супутників.

Дані статті, як і ціла низка іншої інформації, що міститься на сторінках Інтернет- видань та в офіційних джерелах, підтверджують участь у бойових діях регулярних військ Російської Федерації в районі селища Степанівна, Шахтарського району Донецької області, і саме цим військам протистояли військові української армії, що відносились до складу військової частини польова пошта НОМЕР_3 , в якій я проходив військову службу.

Аналізуючи вказану вище інформацію, що міститься на сторінках Інтернет-видань, суд робить висновок про участь у бойових діях регулярних військ Російської Федерації в селищі Степанівка Донецької області, яким протистояли українські військовослужбовці, що відносились до складу військової частини-польова пошта НОМЕР_3 , де ОСОБА_1 проходив військову службу.

Вказане також підтверджується:

- Свідоцтвом про хворобу №331 від 25.03.2015 року, встановлено, що мінно- вибухова акубаротравма у вигляді лівобічного посттравматичного кохлеарного невриту та стійке зниження слуху на ліве вухо дійсно пов`язані з виконанням обов`язків військової служби. Захворювання, стан після перенесеної гострої реакції на стрес з виходом в одужання, дійсно пов`язане з проходженням військової служби.

- Довідкою військово-лікарської комісії встановлено, що захворювання, стан після мінно-вибухової акубаротравми у вигляді лівобічного посттравматичного кохлеарного невриту, дійсно пов`язане з проходженням військової служби.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що внаслідок саме збройної агресії Російської Федерації на території Донецької області було порушено невід`ємне право на життя і здоров`я ОСОБА_1 , передбачене статтею 27 Конституції України, ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.

Підсумовуючи викладене, слід також зазначити, що Російська Федерація, здійснивши збройну агресію відносно України, та відповідно окупувавши частину території України, а саме Автономну Республіку Крим, м. Севастополь, частину Донецької та Луганської областей, порушила норми та принципи Статуту ООН, Загальної декларації прав людини, Будапештського меморандуму, Гельсінського заключного акту наради по Безпеці та Співробітництву в Європі від 01.08.1975 р. та Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією.

Зокрема, пунктом 1 Будапештського меморандуму передбачено, що Російська Федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтверджують Україні їх зобов`язання згідно з принципами Гельсінського заключного акту Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01.08.1975 року поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України.

Пункт 2 Будапештського меморандуму говорить, що Російська Федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтверджують їх зобов`язання утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом Організації Об`єднаних Націй.

Згідно із Гельсінським заключним актом Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01.08.1975 року суверенні права держави мають узгоджуватись із міжнародним правом, зокрема Статутом ООН, Загальною декларації прав людини та Гельсінським заключним актом Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01.08.1975 року, які визначають права та законні інтереси людини як найвищу суспільну цінність, гарантують людині право жити в мирі та безпеці. Виходячи із викладеного держава, яка грубо порушує гарантовані нормами міжнародного права основні свободи та права людини, не може використовувати імунітет від судового переслідування іноземним судами як гарантію уникнення відповідальності за вчинені проти життя та здоров`я людини злочини.

Порушивши Статут ООН, Загальну декларацію прав людини, Будапештський меморандум, Гельсінський заключний акт наради по Безпеці та Співробітництву в Європі від 01.08.1975 року, Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією, Договір між Україною і Російською Федерацією про українсько-російський державний кордон Російська Федерація вийшла за межі своїх суверенних прав, гарантованих статтею 2 Статуту ООН, а тому суд вважає її державою-агресором, що в свою чергу свідчить про відсутність у неї судового імунітету.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина.

В судовому засіданні встановлено, що на підтвердження поранення ОСОБА_1 була надана довідка про обставини травми № 1558 від 10.03.2015 року (а.с. 124), свідоцтво про хворобу № 331 від 25.05.2015 року (а.с. 125), довідка військово-лікарської комісії №1891 від 17.10.2014 року (а.с. 128)виписний епікріз №5237 (а.с. 129-132), випска із медичної карти №6377 (а.с. 133-134), довідка про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсоткахзастрахованого серії ЖИА № 004797 від 09.11.2015 року (а.с. 136-137). Дані документи посвідчують лише факт поранення ОСОБА_1 , і не встановлюють причинного зв`язку між пораненням, захворюванням та проходженням військової служби на території України, що межує з територією, тимчасово окупованою в результаті збройної агресії Російської Федерації.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення.

Як роз`яснено в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів, встановлення яких віднесено до компетенції відповідних органів виконавчої влади.

Враховуючи викладене, а також те, що встановлення юридичного факту поранення ОСОБА_1 при виконанні обов`язку військової служби 06.08.2014 року в селищі Степанівка, Донецької області, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України необхідне йому для визначення статусу як особи, яка перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка ратифікована Україною 03.07.1954 року, тобто жертви міжнародного збройного конфлікту, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених цією Конвенцією, іншими нормами міжнародного права, суд вважає, що подана заява підлягає до задоволенню.

На підставі ст. ст. 8, 21-68 Конституції України, керуючись ст. ст. 259, 263-265, 293, 315, 319 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Встановити юридичний факт травмування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , при виконанні обов`язків військової служби 06.08.2014 року в селищі Степанівка, Донецької області, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Судові витрати по справі віднести за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляцiйного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м.Житомира.

Головуючий суддя Р. А. Галасюк