Справа № 200/4864/16-ц
Провадження № 2/200/2457/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

30 березня 2018 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Женеску Е.В.

за участю секретаря: Санжаровської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом, -

ВСТАНОВИВ:

21 березня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом.

В обґрунтування позову вказала, що 07 травня 2015 року помер її дід ОСОБА_4. Померлим 14.06.2013 року було складено заповіт, зареєстрований у реєстрі № 2060, відповідно до якого все рухоме та нерухоме майно заповів позивачці. 06 листопада 2015 року позивачка подала заяву про прийняття спадщини за заповітом до Сьомої державної нотаріальної контори, а також подала документи на рухоме майно, яке належало ОСОБА_4 грошові вклади у банківській установі. Постановою від 09.02.2016 року позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, в звязку з можливою належністю спадкового майна до спільної сумісної власності подружжя. Факт наявності у спадкодавця подружжя, який його пережив, нотаріус не зясував. Зазначає, що дружина ОСОБА_4 ОСОБА_5 померла 27 травня 2013 року.

З огляду на викладене, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив суд визнати за нею право власності на грошові внески (кошти), що залишилися після смерті 07 травня 2015 року ОСОБА_4 та розміщені на рахунках, в порядку спадкування за заповітом, а саме: грошові внески (кошти) згідно з депозитним договором SAMDN6335, рахунок 7572, поточна сума 764,38 грн. з нарахованими відсотками згідно договору; картковий рахунок 270042, залишок 80,36 грн. з нарахованими відсотками по договору; депозитний договір SAMDN4021, рахунок 3118, поточна сума 14867,28 грн. з нарахованими відсотками відповідно договору.

Ухвалою суду від 14.02.2017 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено ОСОБА_3.

Відповідач ОСОБА_2 надала суду заяву, в якій позовні вимоги визнала, просила розглядати справу без її участі.

Відповідач ОСОБА_3 12.10.2017 року надав суду письмові заперечення на позов, де зазначив, що грошові кошти, які є предметом спору, були накопичені його батьком ОСОБА_4 та матірю ОСОБА_5 під час шлюбу. Вважає, що у зазначених сумах є його частка, яка належить йому після смерті ОСОБА_5 Йому раніше не було відомо про ці суми, тому зараз він має намір звернутися до нотаріальної контори з приводу подальшого оформлення своїх прав на спадщину. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

21 листопада 2017 року позивачка надала суду письмові пояснення на заперечення до позову, де вказала, що після смерті ОСОБА_5 все майно, яке їй належало, було розподілено між її спадкоємцями, в тому числі і грошові кошти, що знаходились на рахунках в ПАТ КБ «Приватбанк». Відповідач ОСОБА_3 отримав свою частину успадкованого майна.

Відповідачі в судові засідання, призначені на 21.11.2017 року, на 30.03.2018 року, не зявилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2018 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено наступне.

Позивачка ОСОБА_1 є рідною дочкою ОСОБА_2, та рідною племінницею ОСОБА_3, що підтверджєуться наявними у справі доказами, зокрема копіями свідоцтв про народження, про укладення шлюбу та не заперечується відповідачами у справі.

Відповідно, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є рідними братом та сестрою.

Батьками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є ОСОБА_4 та ОСОБА_5, що підтверджується копіями свідоцтв про народження відповідачів.

Таким чином, ОСОБА_4 є рідним дідусем ОСОБА_1.

ОСОБА_5 померла 27 травня 2013 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

ОСОБА_4 помер 07 травня 2015 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

За свого життя, 14 червня 2013 року ОСОБА_4 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6, згідно якого все своє майно рухоме та нерухоме, де б воно не було та з чого б не складалося, і взагалі все те, що буде йому належати на день його смерті та на що він за законом матиме право, а також права та обовязки, що будуть належати йому на день його смерті, заповів своїй онуці ОСОБА_1.

Постановою державного нотаріуса Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 від 09 лютого 2016 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_4, на тій підставі, що у відповідності до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при видачі свідоцтва про право на спадщину як за законом, так і за заповітом нотаріус у випадках коли із правовстановлюючого документа вбачається, що майно може бути спільною сумісною власністю подружжя, повинен зясувати, чи є у спадкодавця той з подружжя, який його пережив і який має право на 1/2 частку в спільному майні подружжя. З відповіді на запит ПАТ КБ «Приватбанк» вбачається, що депозитні договори ОСОБА_4 з ПАТ КБ «Приватбанк» були укладені під час зареєстрованого шлюбу з ОСОБА_5.

В матеріалах справи наявна копія листа ПАТ КБ «Приватбанк» від 14.12.2015 року на адресу Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори, з якого вбачається, що на імя ОСОБА_4 у ПАТ КБ «Приватбанк» відкриті:

- 11.05.2012 року депозит, договір SAMDN4021, рахунок 3118, поточна сума станом на 14.12.2015 року - 14867,28 грн. Заповідальне розпорядження відсутнє.

- 24.06.2014 року картковий рахунок 270042, залишок 80,36 грн. Заповідальне розпорядження відсутнє.

- 17.10.2011 року депозит, договір SAMDN6335, рахунок 7572, поточна сума станом на 14.12.2015 року 764,38 грн. Стан розірван. Заповідальне розпорядження складено в день відкриття (укладання) договору на імя ОСОБА_8 (рос. мовою) дружина.

Згідно зі ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно зі ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до ч.2 ст.1236 ЦК України, заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Матеріалами справи підтверджено та сторонами не заперечується обсяг спадкового майна, яке залишилось після смерті ОСОБА_4.

Доказів недійсності заповіту або наявності осіб, які відповідно до вимог ст.1241 ЦК України мають право на обовязкову частку у спадщині, відповідачами не надано, в звязку з чим суд вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача ОСОБА_3 про те, що у спадковому майні, яке залишилось після смерті його батька ОСОБА_4, є частка, що належить його матері ОСОБА_5, та відповідач має на неї право, з огляду на наступне

Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі, зокрема, смерті власника.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 померла 27 травня 2013 року, та спадкове майно, яке залишилося після її смерті, розподілено між спадкоємцями, а саме 1/3 частини її чоловіку ОСОБА_4, 1/3 частини її сину ОСОБА_3, 1/3 частини її дочці ОСОБА_2.

Таким чином, право власності на майно, яке належало ОСОБА_5, припинено в звязку з її смертю, і в подальшому на майно, яке належало ОСОБА_4, не поширювався правовий режим майна, яке знаходиться у спільній сумісній власності подружжя. Відповідно, складання ОСОБА_4 заповіту та набуття позивачкою прав спадкоємця за заповітом не порушує прав ОСОБА_3.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність і достатність кожного доказу окремо, а також взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, а також те, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт порушення відповідачем прав позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, право власності на грошові внески (кошти), що залишилися після смерті 07 травня 2015 року ОСОБА_4 та розміщені на рахунках в ПАТ КБ «Приватбанк», в порядку спадкування за заповітом, а саме: грошові внески (кошти) згідно з депозитним договором SAMDN6335, рахунок 7572, поточна сума 764,38 грн. з нарахованими відсотками згідно договору; картковий рахунок 270042, залишок 80,36 грн. з нарахованими відсотками по договору; депозитний договір SAMDN4021, рахунок 3118, поточна сума 14867,28 грн. з нарахованими відсотками відповідно договору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 552 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Пунктом 15.5 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя: Е.В. Женеску