Постанова

Іменем України

31 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 607/12598/15-ц

провадження № 61-10451св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Погрібного С. О., Ступак О. В. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»,

відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 липня 2017 року у складі судді Дзюбановського Ю. І. та постанову Апеляційного суду Тернопільської області від 21 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Бершадської Г. В., Гірського Б. О., Ткач О. І., та касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на постанову Апеляційного суду Тернопільської області від 21 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Бершадської Г. В., Гірського Б. О., Ткач О. І.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 16 лютого 2007 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № 11/054-К (далі - кредитний договір), згідно з умовами якого банк надав, а ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 43 000,00 дол США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5 % терміном на 240 місяців.

16 лютого 2007 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 укладений договір поруки № 11/054-л, згідно з умовами якого останній зобов'язався перед банком відповідати за зобов'язання ОСОБА_2 за кредитним договором.

Відповідачі своїх зобов'язань за зазначеними договорами належним чином не виконували, у зв'язку з чим утворилася заборгованість на загальну суму 31 880,95 дол США, із яких: 2 339,48 дол США ? прострочена заборгованість за кредитом; 25 914,07 дол США ? заборгованості за тілом кредиту; 2 783,86 дол США ? заборгованість за відсотками; 843,54 доларів США - пеня.

Враховуючи наведене, позивач просив суд солідарно стягнути з відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором.

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 подав до суду зустрічний позов, у якому зазначив, що 21 жовтня 2014 року позивачем на адресу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надіслана вимога про сплату простроченої заборгованості за кредитним договором.

В абзаці 5 вказаної вимоги зазначено, що у випадку невиконання цієї вимоги, термін повернення кредиту визнається таким, що настав достроково на шістдесят перший день із моменту отримання цієї вимоги.

Із наявних у матеріалах справи квитанцій Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» вбачається, що вказана вимога отримана відповідачами 31 жовтня 2014 року.

Таким чином, позивач скористався правом, передбаченим пунктом 10.3 кредитного договору та змінив строк виконання основного зобов'язання на 31 грудня 2014 року.

Згідно з пунктом 12 договору поруки, цей договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором.

Позивач звернувся до суду із позовом 22 липня 2015 року, пропустивши встановлений законом строк для пред'явлення вимоги до ОСОБА_3, а відтак порука припинила свою дію.

Враховуючи наведене, ОСОБА_3 просив суд визнати припиненим договір поруки від 16 лютого 2017 року № 11/054-л.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 липня 2017 року первісний позов задоволено. Стягнуто солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі 31 880,95 дол США. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_2 порушила умови оспорюваного кредитного договору в частині сплати кредитних платежів, що підтверджується матеріалами справи та не спростовано належними і допустимими доказами. Договір поруки не є припиненим, оскільки позивач звертався до суду за захистом своїх порушених справ у встановлений законом строк, однак позовна заява була повернута.

Постановою Апеляційного суду Тернопільської області від 21 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 18 липня 2017 року у частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 скасовано і ухвалено у цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано поруку ОСОБА_3 за кредитним договором від 16 лютого 2007 року № 11/054-К припиненою.Рішення суду у частині задоволення позовних вимог ПАТ «Універсал Банк» про солідарне стягнення боргу та судових витрат із ОСОБА_3 скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у стягненні боргу та судових витрат із ОСОБА_3 У решті рішення залишено без змін. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилена. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач набув права вимоги дострокового виконання відповідачами своїх зобов'язань за кредитним договором, оскільки останні належним чином не виконували своїх зобов'язань. Відповідачем не надано належних доказів на підтвердження того, що розрахунок заборгованості за кредитним договором не відповідає дійсності.

Разом з тим висновки місцевого суду про припинення договору поруки є помилковими. Оскільки позивач протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явив вимоги до поручителя, то порука за кредитним договором є такою, що припинилася.

У лютому 2018 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 липня 2017 року та постанову Апеляційного суду Тернопільської області від 21 грудня 2017 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила суд скасувати рішення судів попередніх інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

У касаційній скарзі заявник зазначає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не є належним та допустимим доказом, оскільки він не відповідає умовам укладеного кредитного договору, випискам за особовим рахунком відповідача, містить суперечливі відомості. У наданих позивачем виписках за особовим рахунком вказано кредитний договір від 12 травня 2008 року № 0229204USD000074, тоді як предметом розгляду цієї справи є кредитний договір від 16 лютого 2007 року № 11/054-К. Позивачем не надано експерту всіх необхідних матеріалів, у зв'язку із чим останній не зміг надати відповіді на всі поставленні питання. Суд апеляційної інстанції, ухвалюючи рішення, вийшов за межі позовних вимог, оскільки за власної ініціативи перерахував суму заборгованості та стягнув із відповідачів нараховану пеню у гривнях, тоді як позивач у позові просив стягнути пеню в іноземній валюті.

У лютому 2018 року ПАТ «Універсал Банк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Апеляційного суду Тернопільської області від 21 грудня 2017 року, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило суд скасувати рішення суду апеляційної інстанцій у частині задоволення зустрічного позову та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що договір поруки від 16 лютого 2007 року № 11/054-л свою дію не припинив, оскільки позивач у межах встановленого шестимісячного строку звернувся до суду, однак позов було повернуто, оскільки він поданий із порушенням правил підсудності.

Ухвалами Верховного Суду від 05 березня, 10 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі, витребувано цивільну справу та надано строк для подання відзивів на касаційні скарги.

Відзиви на касаційні скарги не надходили.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційні скарги ОСОБА_2, ПАТ «Універсал Банк» підлягають задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що 16 лютого 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № 11/054-К.

Згідно з пунктом 1.1 кредитного договору, банк передає позичальнику грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування на таких умовах: сума кредиту - 43 000,00 дол США; процентна ставка - 12,5 %; термін кредиту - 240 місяців.

Позивач повністю виконав зобов'язання за вказаним кредитним договором, надавши ОСОБА_2 кредит у сумі 43 000,00 дол США, що підтверджується анкетою на отримання кредиту та заявою на видачу готівки № 255-27.

Із метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_3 16 лютого 2007 року укладений договір поруки № 11/054-л.

Відповідно до пункту 4 зазначеного договору поруки, поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачами умов кредитного договору та договору поруки, заборгованість у відповідачів перед банком за кредитним договором від 16 лютого 2007 року № 11/054-К складає 31 880,95 дол США, із яких: 2 339,48 дол США ? простроченої заборгованості за кредитом; 25 914,07 дол США ? заборгованість за сумою кредиту; 2 783,86 дол США ? заборгованість за відсотками; 843,54 дол США ? пеня.

Згідно з статтею 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог ? відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до змісту статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Судами правильно встановлено, що мало місце порушення відповідачем умов кредитного договору, що полягало у невиконанні договірних зобов'язань у визначений договором строк.

Суди попередніх інстанцій, стягуючи із ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за кредитним договором, виходили з доведеності позовних вимог щодо наявності заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором перед позивачем, взявши при цьому наданий банком розрахунок такої заборгованості.

Однак з такими висновками суду у повній мірі погодитись не можна.

Згідно з частиною четвертою статті 10 ЦПК України 2004 року суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до змісту статті 57 ЦПК України 2004 року висновок експерта є одним із доказів.

Частиною першою статті 146 ЦПК України 2004 року визначено, що в разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

28 грудня 2015 року представником відповідачів заявлене клопотання про призначення судово-економічної експертизи з метою встановлення правильності здійсненого банком розрахунку розміру заборгованості за кредитним договором.

Судом двічі направлялося на адресу позивача клопотання судового експерта ОСОБА_5 від 06 листопада 2016 року № 51 про подання додаткових документів для проведення експертизи.

Із висновку судово-економічної експертизи за матеріалами цивільної справи № 607/12598/15-ц від 28 листопада 2016 року № 47 вбачається, що судовим експертом не досліджувалося питання щодо правильності здійсненого банком розрахунку розміру заборгованості за кредитним договором, оскільки наявні у матеріалах справи банківські виписки є неповними, а клопотання судового експерта про надання додаткових документів, залишилося не виконаним.

Суд не попередив позивача про наслідки, передбачені вищенаведеною нормою процесуального закону, у разі ухилення його від участі в проведенні експертизи.

З огляду на те, що існують суттєві розбіжності щодо заборгованості за кредитним договором, суди залишили поза увагою те, що встановлення зазначених обставин потребує спеціальних знань, суди всупереч вимогам частини четвертої статті 10 ЦПК України 2004 року, не сприяли належним чином всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, зокрема, не роз'яснили, що відповідно до частини другої статті 59 ЦПК України 2004 року, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку у частині первісних позовних вимог та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд, не встановив у повному обсязі фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, не надав належної оцінки наданим сторонами доказам у їх сукупності та дійшов передчасних висновків про часткове задоволення позовних вимог із підстав, викладених у судовому рішенні.

Щодо висновку апеляційного суду про визнання поруки такою, що припинилася за кредитним договором Верховний Суд вважає за необхідне зазначити таке.

Судами встановлено, що на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 16 лютого 2007 року укладений договір поруки № 1 1/054-л.

У пункті 12 вказаного договору зазначено, що він діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором боржником і поручителем.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Пред'явлення вимоги про дострокове повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінює строк виконання основного зобов'язання та починаючи із цієї дати у кредитора виникає право пред'явити позов до поручителя про погашення заборгованості за кредитним договором.

Суди попередніх інстанцій із поданих сторонами доказів встановили, що ПАТ «Універсал Банк» відповідно до умов кредитного договору шляхом пред'явлення до відповідачів вимоги про дострокове повернення кредиту змінив строк виконання основного зобов'язання на 31 грудня 2014 року.

Оскільки у договорі поруки не встановлено строку її дії відповідно до статті 252 ЦК України, тому підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Із урахуванням наведеного, ПАТ «Універсал Банк» мав право заявити вимоги до поручителя у строк до 01 липня 2015 року.

Передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк є не строком захисту порушеного права, а строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Зі збігом цього строку, який є преклюзивним, жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права, у тому числі шляхом пред'явлення позову, кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію цього виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення пред'явлення вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки необхідно розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, необхідно дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України.

Із матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Універсал Банк» зверталося з позовом до відповідачів до Теофіпольського районного суду Хмельницької області, який ухвалою від 02 червня 2015 року повернув позовну заяву. Вказана ухвала суду набрала законної сили 16 червня 2015 року.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вимог зустрічного позову, дійшов помилкового висновку про припинення договору поруки, оскільки позивач звертався із позовом до суду в межах строку, передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України.

Посилання ОСОБА_2 у касаційній скарзі на вихід судом першої інстанції за межі позовних вимог, є безпідставним, оскільки, стягуючи з них на користь позивача пеню у національній валюті України - гривні, предмет позову залишився незмінним - стягнення заборгованості за кредитним договором.

Інші доводи касаційних скарг зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, у відповідності до статті 411 ЦПК України рішення суду апеляційної інстанції у частині часткового задоволення первісного позову, рішення суду першої інстанції у частині задоволення первісного позову, підлягають скасуванню, та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

За таких обставин, у відповідності до статті 413 ЦПК України рішення суду апеляційної інстанції в частині задоволення зустрічного позову підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Статтею 416 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати, а відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на висновок стосовно суті касаційних скарг та відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання припиненим договору поруки, сплачений позивачем у зв'язку із розглядом справи у суді касаційної інстанції судовий збір у розмірі 7 308,00 грн підлягає стягненню із ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк».

Керуючись статтями 409, 411, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_2 та Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити.

Рішення міськрайнного суду Тернопільської області від 18 липня 2017 року у частині задоволення первісного позову Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про солідарне стягнення кредитної заборгованості, постанову Апеляційного суду Тернопільської області від 21 грудня 2017 року у частині часткового задоволення первісного позову Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про солідарне стягнення кредитної заборгованості скасувати та в цій частині направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанову Апеляційного суду Тернопільської області від 21 грудня 2017 року у частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання припиненим договору поруки скасувати. Рішення міськрайнного суду Тернопільської області від 18 липня 2017 року у цій частині залишити в силі.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» 7 308,00 грн у повернення судового збору за подання касаційної скарги.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук

Судді:В. О. Кузнєцов

С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик