провадження № 22-ц/824/1298/2018 суддя-доповідач у ІІ Інстанції - ФінагеєвВ.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 грудня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Ткаченка І.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, поданою представником ОСОБА_4, на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 29 вересня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю «Айбокс», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання правочину недійсним та визнання відсутнім права вимоги, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2016 року ПАТ «Дельта банк» звернувся до суду з позовом та просив визнати недійсним договір поруки № П-2002859-5 від 25 червня 2014 року, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3, визнати відсутнім у ОСОБА_3 права вимоги за Договором кредитної лінії № НКЛ-2002859/1 від 22 травня 2014 року, укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Айбокс», яке виникло на підставі Договору поруки № П-2002859-6 від 25 червня 2014 року, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22 травня 2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Айбокс» укладено договір кредитної лінії, згідно якої банк зобов'язався надавати позичальнику грошові кошти в межах невідновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 80 000 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16 % річних з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 31 грудня 2017 року. Виконання договору кредитної лінії забезпечувалося договорами застави та договорами поруки. Під час здійснення уповноваженою особою Фонду на тимчасову адміністрацію АТ «Дельта Банк» перевірки правочинів, вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів, що є нікчемним, було виявлено, що з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором додатково укладено договір поруки № П-2002859-5 від 25 червня 2014 року, укладений між АТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3, який на той час був співробітником банку та обіймав посаду заступника голови ради директорів АТ «Дельта Банк». Умови договору поруки суперечать одна одній, а зміст договору поруки суперечить чинному законодавству України, так як формулювання меж відповідальності поручителя підпадає під ознаки іншого виду забезпечення виконання зобов'язань - договору застави, предметом якого є грошові кошти, які обліковуються на банківському рахунку, відкритому у АТ «Дельта Банк». Відповідно до умов кредитного договору строк виконання зобов'язання було встановлено до 31 грудня 2017 року, але 04 лютого 2015 року ОСОБА_3 було здійснено часткове погашення кредитних коштів за кредитним договором на загальну суму 6 758 516 грн. 65 коп. за відсутності простроченої заборгованості та відсутності вимоги кредитора до боржника, заставодавців та поручителів. Погашення заборгованості 04 лютого 2015 року за кредитним договором на підставі договору поруки, а також його укладення було здійснено у період застосування до АТ «Дельта Банк» особливого режиму контролю. 04 лютого 2015 року, погашаючи заборгованість ТОВ «Айбокс» за кредитним договором за рахунок коштів ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7 операція на підставі договору поруки не проходила, а відповідно операція за договором не здійснювалась, реальних грошових надходжень АТ «Дельта Банк» так і не отримував. АТ «Дельта Банк», здійснюючи погашення заборгованості за кредитним договором на підставі договору поруки, був зобов'язаний проінформувати куратора про таке погашення, надати йому документи для ознайомлення та погодження. Однак, такий порядок не було дотримано, про що свідчить необізнаність куратора з фактом погашення відповідачем заборгованості ТОВ «Айбокс» та відсутність його письмової згоди. АТ «Дельта Банк», здійснюючи погашення заборгованості за кредитним договором на підставі договору поруки, був зобов'язаний здійснити дану банківську операцію виключно через кореспондентській рахунок, відкритий у НБУ. Однак, такий порядок не було дотримано, оскільки погашення заборгованості відбувалось з поточного рахунку ОСОБА_3 на рахунок ТОВ «Айбокс». Оскільки наявні в банку кошти знаходяться на кореспондентському рахунку, форма погашення заборгованості в цьому випадку свідчить про зменшення заборгованості в обліку банку без перерахування реальних грошових коштів. Оспорюваний правочин укладений з порушенням постанов НБУ та має бути визнаний недійсним, як такий, що укладений юридичною особою, яка не мала права його вчиняти. Від імені АТ «Дельта Банк» спірний договір поруки підписаний одноособово Головою Ради Директорів ОСОБА_10, яка не була уповноважена на укладання договору поруки з ОСОБА_3 відповідно до статуту АТ «Дельта Банк». Рішення Ради Директорів АТ «Дельта Банк» щодо уповноваження ОСОБА_10 укладати від імені банку договір поруки із відповідачем не приймалось, а при укладанні договору поруки не дотримано правило двох підписів. Отже, при укладенні договору поруки, відсутня обов'язкова вимога чинності правочину, яка передбачена ч. 2-3 ст. 203 ЦК України. Протокол № 31/01 Засідання Кредитного комітету АТ «Дельта Банк» від 25 червня 2014 року є спробою підмінити рішення Ради Директорів про укладання договору поруки, якого немає. Крім того, він не відповідає Положенню про Кредитний комітет та Малий Кредитний комітет АТ «Дельта Банк». На засіданні Кредитного комітету були відсутні 2 особи з 4. Тобто, засідання Кредитного комітету від 25 червня 2014 року відбулось за відсутності необхідного кворуму, а тому воно є недійсним, а вищезазначений протокол - не підписаним. Укладання оспорюваного договору поруки відбулось «заднім числом». Відсутність договору поруки у банківському обліку протягом більш ніж семи місяців можна пояснити лише тим, що договір поруки фактично був укладений безпосередньо перед датою або в дату погашення поручителем кредиту - 04 лютого 2015 року. Договір поруки, укладений 24 червня 2014 року між АТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3, відрізняється за формою та змістом від інших 2 договорів поруки, які забезпечують виконання кредитного договору. Відповідач був кредитором банку за відповідним договором банківського рахунку, на умовах якого йому були відкриті рахунки, на яких обліковувались кошти в розмірі, достатньому для здійснення відповідної оплати заборгованості за кредитним договором. Залишок грошових коштів на рахунку поручителя значно перевищував суму граничного розміру відшкодування грошових коштів Фондом гарантування вкладів фізичних осіб. Договір поруки не мав на меті забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, а мав на меті фактичне забезпечення активами банку грошових вимог до банку самого поручителя, який одночасно був кредитором банку. Крім того, вимоги кредиторів, які перевищують 200 000 грн., включаються до реєстру кредиторів і погашаються у 4 чергу, проте в даному випадку погашення фактично відбулось позачергово. Відповідно кредитор оминув черговість задоволення вимог до банку, встановлених ст. 52 Закону України «По систему гарантування вкладів фізичних осіб». Банк, уклавши договір поруки та здійснивши погашення заборгованості за кредитним договором з рахунку поручителя у банку, надав окремому кредитору банку переваги (у вигляді передачі їм прав вимоги до позичальника), прямо не встановлені для них законодавством чи внутрішніми документами банку, що зазначено у п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» як ознака нікчемності правочину.

Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 29 вересня 2017 року позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що між сторонами було погоджено списання з будь-якого поточного рахунку поручителя і воно не потребує повідомлення поручителя та/або позичальника в будь-якій формі. Спірний договір був підписаний головою Ради директорів на підставі статуту ПАТ «Дельта Банк», де чітко встановлено повноваження голови Ради директорів стосовно будь-яких договорів без обмежень. До компетенції Ради директорів не відноситься прийняття рішень з приводу укладення договорів поруки з метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань. Договір поруки укладений без будь-яких обмежень та погашення заборгованості по кредитному договору здійснювалося з дотриманням всіх нормативів Національного банку України, а погодження останнього у даному випадку не вимагалося. Переказ коштів через кореспондентський рахунок, що відкритий в Національному банку України, відноситься до міжбанківського переказу. Договір поруки був укладений в інтересах банківської установи і на його підставі АТ «Дельта Банк» законно були списані грошові кошти з рахунків поручителя на позичковий рахунок ТОВ «Айбокс», внаслідок чого відбулося часткове погашення заборгованості по відповідному кредитному договору. У постанові в адміністративній справі чітко встановлені обставини з приводу погашення заборгованості по кредитному договору саме поручителем ОСОБА_3 без будь-яких обмежень чи заборон Національного банку України. Всі підстави та обставини нікчемності та незаконності договору поруки, які позивач заявляє у даній справі, вже досліджувалися в інших справах, по яких ухвалено судові рішення, які набрали законної сили.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» вказує на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу Фонд гарантування вкладів вказує на те, що суд правомірно встановив недійсність правочину на підставі ст. 203 ЦК України та ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а також удаваність договору поруки.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 22 травня 2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Айбокс» укладено договір кредитної лінії № НКЛ-2002859/1, згідно п. 1.1. якого кредитор зобов'язується надавати позичальнику грошові кошти, надалі за текстом - «кредит», у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. Надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами, надалі за текстом кожна частина окремо - «Транш», а в сукупності - «Транші», на умовах визначених цим договором, в межах невідновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 80 000 000 грн. зі сплатою плати за користування Кредитом у розмірі 16% річних, в порядку визначеному цим договором та кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 31 грудня 2017 року.

25 червня 2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 2002859-5, згідно якого поручитель зобов'язався перед кредитором у повному обсязі відповідати за виконання ТОВ «Айбокс» зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій та пені у розмірі та у випадках, передбачених договором невідновлювальної кредитної лінії № НКЛ-2002859/1, що укладений 22 травня 2014 року між кредитором та позичальником, за умовами якого позичальник зобов'язаний повернути кредитору отриманий кредит у розмірі 80 000 000 грн. зі сплатою процентів у розмірі, у строки (терміни) та на умовах, зазначених у договорі кредиту та договорах про внесення змін та доповнень до договору кредиту, що укладені на дату укладення цього договору та/або можуть бути укладені в майбутньому, з кінцевим терміном повернення кредиту до 31 грудня 2017 року включно або термін, що вказаний у п.1.1 договору кредиту, а також сплачувати можливі штрафні санкції у розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту та цим договором, а також інші витрати на здійснення забезпеченої порукою вимоги (а.с.12, Т.1).

Виконання договору кредитної лінії № НКЛ-2002859/1 від 22 травня 2014 року також забезпечувалося:

- договором застави № НКЛ-2002859/S-1, укладеним 31 жовтня 2013 року між АТ «Дельта Банк» з Компанією «БенезіяІнвестментсЛімітед»;

- договором застави корпортавних прав № НКЛ-2002859/S-3, укладеним 31 жовтня 2013 року між АТ «Дельта Банк» та Компанією «Ардо Істеблішмент Лімітед»;

- договором застави корпоративних прав №НКЛ-2002859/S-2, укладеним 31 жовтня 2013 року між АТ «Дельта Банк» та Компанією «МінолаТрейдінгЛімітед»;

- договором застави №НКЛ-2002859/S-3, укладеним 22 січня 2014 року між АТ «Дельта Банк» та ТОВ «Айбокс»;

- договором поруки №П-2002859/3, укладеним 31 липня 2014 року між АТ «Дельта Банк» та ОСОБА_13;

- договором поруки №П-2002859/4, укладеним 31 липня 2014 року між АТ «Дельта Банк» та ОСОБА_14.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що договір поруки № П-2002859-6 від 25.06.2014 р., який укладено між АТ «Дельта Банк» та відповідачем ОСОБА_3, є недійсним на підставі ч. 1 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України, оскільки він порушує ч. 1, 3 ст. 207 ГК України, ст.ст. 553-555 ЦК України, ст.ст. 67, 73, 75 Закон України «Про банки і банківську діяльність», п.п. 5.1., 5.3., 5.6., 5.7., 7.9., 12.2., 12.3. Положення про застосування НБУ заходів впливу, затвердженого Постановою Правління НБУ від 17.08.2012 р. № 346, Постанову Правління НБУ №692/БТ від 30.10.2014 р. «Про віднесення АТ «Дельта Банк» до категорії проблемних», є недійсним на підставі ч. 2-3 ст. 203 ЦК України та ч. 1 ст.215 ЦК України, оскільки особа, яка вчинила правочин не мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину не було вільним і не відповідало його внутрішній волі, є нікчемним на підставі ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та ч. 2 ст. 215 ЦК України.

Однак, апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно вимог ст. 555 ЦК України у разі одержання вимоги кредитора поручитель зобов'язаний повідомити про це боржника, а в разі пред'явлення до нього позову - подати клопотання про залучення боржника до участі у справі. Якщо поручитель не повідомить боржника про вимогу кредитора і сам виконає зобов'язання, боржник має право висунути проти вимоги поручителя всі заперечення, які він мав проти вимоги кредитора. Поручитель має право висунути проти вимоги кредитора заперечення, які міг би висунути сам боржник, за умови, що ці заперечення не пов'язані з особою боржника. Поручитель має право висунути ці заперечення також у разі, якщо боржник відмовився від них або визнав свій борг.

Вказуючи на невідповідність оспорюваного договору поруки ст.ст. 553-555 ЦК України позивач зазначав, що всупереч вимогам ч. 2 ст. 553 ЦК України пунктами 1.3, 2.1 договору поруки відповідальність поручителя обмежується коштами, які знаходяться на його рахунках. Також позивач вказував, що умови укладеного договору поруки суперечать положенням зазначених статей ЦК України, а саме положенням відповідно до яких «Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник…, у разі одержання вимоги кредитора поручитель зобов'язаний повідомити про це боржника…»

Проаналізувавши зміст укладеного сторонами договору поруки, колегія суддів приходить до висновку, що його положення не суперечать вимогам статей 553-555 ЦК України.

Так, у відповідності до зазначених норм закону порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Тобто, законодавство допускає часткове забезпечення зобов'язання порукою, а обсяг відповідальності поручителя, може бути встановлений договором поруки, що і було передбачено оспорюваним договором.

Положення ст. 555 ЦК України регламентують порядок дій кредитора та поручителя у разі одержання останнім вимоги кредитора про виконання зобов'язання, забезпеченого порукою. В даному випадку, навіть за умови не дотримання сторонами вимог закону, під час виконання вже укладеного договору, такі порушення за жодних обставин не можуть бути підставою недійсності самого договору.

Отже, посилання позивача на недотримання сторонами статтями 553-555 ЦК України під час укладення договору поруки між АТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3 є безпідставними.

Звертаючись до суду з зазначеним позовом, позивач, серед іншого посилався на те, що формулювання меж відповідальності поручителя підпадає під ознаки іншого виду забезпечення виконання зобов'язань, а саме договору застави. Обрання такого найменування правочину - порука замість застави, можна пояснити спробою обійти ч. 3-4 ст. 577, ч. 1 ст. 590 ЦК України, ст. 15, ч. 6 ст. 20 Закону України «Про заставу» та приховати інший правочин.

В той же час, згідно ч. 1 ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладання правочину, що за його думкою є удаваним, 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети ніж приховати інший правочин, 4) настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

Посилаючись на удаваність правочину, ПАТ «Дельта Банк» не довів ту обставину, що під час укладення договору поруки сторони договору мали намір приховати інший правочин. Для визнання правочину удаваним необхідно мати на увазі, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди.

Крім того, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З позовної заяви вбачається, що ПАТ «Дельта Банк» не заявляв вимог про визнання договору удаваним та визнання в зв'язку з цим укладеного договору договором застави у відповідності до вимог ч. 2 ст. 235 ЦК України.

Отже, вимоги позивача про визнання оспорюваного договору недійсним з підстав його удаваності (ст. 235 ЦК України) є безпідставними.

Заявляючи позовну вимогу про визнання недійсним договору поруки, банк також вказував на вимоги ч. 2-3 ст. 203 ЦК України і пов'язував недійсність зазначеного правочину з його підписанням не уповноваженою особою, а саме Головою ради директорів банку, яка не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності. Зазначав, що від імені АТ «Дельта Банк» спірний договір поруки підписаний одноособово Головою Ради Директорів ОСОБА_10, яка не була уповноважена на укладання договору поруки з ОСОБА_3 відповідно до статуту АТ «Дельта Банк». Рішення Ради Директорів АТ «Дельта Банк» щодо уповноваження ОСОБА_10 укладати від імені банку договір поруки із відповідачем не приймалось, а при укладанні договору поруки не дотримано правило двох підписів.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що оспорюваний договір поруки був укладений від імені ПАТ «Дельта банк» ГоловоюРади Директорів ОСОБА_10, яка діяла на підставі статуту.

Згідно п. 6.5.10.1. Статуту АТ «Дельта Банк» Голова Ради Директорів без довіреності (доручення) представляє банк у всіх підприємствах, установах та організаціях як в Україні, так і за її межами, вчиняє правочини, укладає договори, угоди, видає довіреності, підписує будь-які документи та здійснює інші дії в межах своїх повноважень; здійснює інші функції за дорученням Загальних зборів акціонерів, Спостережної ради та Ради Директорів Банку.

Згідно розділу 4 Положення про Раду директорів ПАТ «Дельта Банк», затвердженого рішенням Загальних зборів акціонерів ПАТ «Дельта Банк», Голова Ради Директорів має право без доручення (довіреності) діяти від імені банку відповідно до рішень Ради Директорів, у тому числі, представляти інтереси Банку, вчиняти правочини від імені банку, видавати накази та давати розпорядження, обов'язкові до виконання всіма працівниками банку. Голова Ради Директорів керує роботою Ради Директорів та без довіреності представляє Банк в усіх підприємства, установах та організаціях як в Україні, так і за її межами, укладає договори, угоди та здійснює інші дії в межах своїх повноважень.

Вказуючи на відсутність повноважень в Голови Ради Директорів банку на підписання оспорюваного договору, позивач посилається на п. 6.5.12 Статуту банку у відповідності до якого діє правило двох підписів: будь-які правочини (у тому числі, але не виключно: договори (контракти), угоди, довіреності, гарантії, тощо) та інші документи, конкретний перелік яких визначається та встановлюється Спостережною Радою банку, від імені банку повинні бути підписані спільно Головою Ради Директорів (або виконуючим обов'язки Голови Ради Директорів) та особою, призначеною Спостережною Радою банку з поміж Членів Ради Директорів банку або заступників Голови Ради Директорів Банку. Правочини та документи, зазначені в цьому пункті Статуту вважатимуться належним чином укладеними (вчиненими) та будуть мати юридичну силу для банку виключно у випадку, коли вони укладені з дотриманням такого правила двох підписів.

В даному випадку колегія суддів приходить до висновку, що правило двох підписів у відповідності до змісту зазначеного пункту статуту розповсюджується виключно на договори, конкретний перелік яких визначається та встановлюється Спостережною Радою банку.

Вказуючи на відсутність у Голови Ради Директорів повноважень на підписання договорів поруки, позивач не надав суду переліку договорів, що був визначений та встановлений Спостережною радою банку, як такі, що підлягають підписанню виключно двома посадовими особами банку.

Разом з тим, з наявної у матеріалах справи виписки з Протоколу № 487 Спостережної ради ПАТ «Дельта Банк» від 22 липня 2014 року вбачається, що Спостережною радою було визначено перелік правочинів, які мають вчинятися з дотриманням правила двох підписів і до вказаного переліку правочинів не входять договори поруки (а.с.211, Т.2).

Також у позовній заяві ПАТ «Дельта Банк» вказує на те, що протокол №31/01 засідання Кредитного комітету АТ «Дельта Банк» за формою та змістом не відповідає Положенню про Кредитний комітет та Малий Кредитний комітет, а засідання відбулося за відсутності кворуму.

Однак, зазначені посилання колегія суддів вважає такими, що не можуть вказувати на недійсність укладеного договору поруки, оскільки ані статутом банку, ані положенням про Раду Директорів банку не передбачено право Голови Ради директорів банку укладати договори від імені банку, в тому числі і договори поруки виключно за згодою чи рекомендацією кредитного комітету.

Отже, у відповідності до наданих суду статутних документів банку, Голова Ради Директорів банку мала необхідний обсяг повноважень на укладення договору поруки, а відтак відсутні підстави до визнання оспорюваного договору недійсним з зазначених підстав.

Крім зазначеного в своїй позовній заяві ПАТ «Дельта Банк» вказує на те, що договір поруки було укладено заднім числом, а також погашення заборгованості за кредитним договором здійснювалась у період застосування до банку особливого режиму контролю. При цьому, банк допустив порушення Постанови НБУ № 692/БТ від 30.10.2014 року, Закону України «Про банки і банківську діяльність», Постанови правління НБУ № 560/БТ від 11.09.2014 року. Відповідач здійснив часткове погашення кредитних коштів за кредитним договором за відсутності простроченої заборгованості та відсутності вимоги кредитора до боржника, заставодавців та поручителів. Погашаючи заборгованість ТОВ «Айбокс» за кредитним договором операція на підставі договору поруки не проходила, а відповідно операція за договором не здійснювалась, реальних грошових надходжень АТ «Дельта Банк» так і не отримував. АТ «Дельта Банк», здійснюючи погашення заборгованості за кредитним договором на підставі договору поруки, був зобов'язаний проінформувати куратора про таке погашення, надати йому документи для ознайомлення та погодження. АТ «Дельта Банк» був зобов'язаний здійснити банківську операцію виключно через кореспондентській рахунок, відкритий у НБУ. Однак, такий порядок не було дотримано, оскільки погашення заборгованості відбувалось з поточного рахунку ОСОБА_3 на рахунок ТОВ «Айбокс». Оскільки наявні в банку кошти знаходяться на кореспондентському рахунку, форма погашення заборгованості в цьому випадку свідчить про зменшення заборгованості в обліку банку без перерахування реальних грошових коштів.

Зазначені посилання колегія суддів вважає такими, що не можуть бути підставою до визнання недійсним договору поруки, виходячи з наступного.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року, роз'яснено судам, що відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Усі вищезазначені обставини, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, а саме порушення зі сторони банку та ОСОБА_3, які вчинені після укладення оспорюваного договору поруки та по суті пов'язані з неналежним на думку позивача, виконанням договору, перарахування коштів на виконання укладеного договору не через кореспондентські рахунки НБУ, порушення вимог нормативних актів НБУ під час виконання даного договору, не інформування куратора НБУ про погашення заборгованості відповідачем, погашення заборгованості за відсутності вимог кредитора - не є підставою для визнання недійсним договору поруки, оскільки усі вони мали місце після його укладення та не свідчать про недодержання сторонами вимог закону на момент укладення.

Також в даному випадку слід зазначити, що прийняття укладеного договору банком на позабалансовий облік лише 04 лютого 2015 року на думку апеляційного суду не свідчить про його укладання заднім числом, а вказує лише на неналежне виконання банком своїх обов'язків.

Різниця у формі між оспорюваним договором поруки та іншими договорами у банку, а також порушення нумерації договорів також не є доказом укладення договором заднім числом, і за умови відповідності зазначеного договору формі, що визначена законом, не може бути підставою до визнання його недійсним.

Так, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 547 ЦК України - правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Зазначена вимога сторонами дотримана.

Звертаючись до суду з зазначеним позовом, банк також зазначав, що під час здійснення Уповноваженою особою Фонду на тимчасову адміністрацію АТ «Дельта Банк» Кадировим В.В. перевірки правочинів вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними з підстав визначених ч. 3 ст. 38 Закону було виявлено, що з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором додатково було укладено оспорюваний договір з ОСОБА_3, який був пов'язаною з банком особою, оскільки з 12 жовтня 2009 року по 04 березня 2015 року обіймав посаду Заступника Голови Ради Директорів банку.

Однак, зазначені доводи колегія суддів не може взяти до уваги в якості підстави до визнання недійсним укладеного договору поруки, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України; 9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Порядок виявлення нікчемних договорів, а також дій Фонду у разі їх виявлення визначаються нормативно-правовими актами Фонду.

Фонд: 1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; 2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; 3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

У разі отримання повідомлення Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину. Такий нікчемний договір не може бути використаний для визначення ринкової ціни.

Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до вимог ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Визначивши зазначений правочин як нікчемний Уповноважена особа Фонду на здійснення тимчасової адміністрації АТ «Дельта Банк» направив повідомлення про нікчемність правочину ТОВ «Айбокс» та ОСОБА_3 на підстав п. 1, 2, 5, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (а.с.53, Т.1).

Разом з тим, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2017 року визнано протиправними та скасовано рішення Уповноваженої особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. оформлені повідомленнями про нікчемність правочинів № 3699 та 3701 від 22 грудня 2015 року щодо визнання нікчемним, зокрема, договору поруки №2002859-5 від 25 червня 2014 року, який укладений між ОСОБА_3 та АТ «Дельта Банк» (а.с.23, Т.3).

У відповідності до зазначеного судового рішення, встановлено, що уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб пов'язувала нікчемність договору поруки, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3 з підставами, передбаченими пунктами 1, 2, 3, 5, 7, 8 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Адміністративний суд прийшов до висновку про відсутність підстав вважати договір поруки нікчемним, оскільки він укладався з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, в інтересах банківської установи за взаємною згодою сторін та за відсутності законодавчих заборон на укладення таких угод у відповідності до принципу свободи договору.

Приймаючи вказану постанову адміністративний суд виходив з того, що відсутні правові підстави вважати договір поруки нікчемним згідно п. 1, 2, 3, 5, 7, 8 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Зазначене судове рішення набуло законної сили і є чинним на момент розгляду даної справи.

У відповідності до вимог ст. 18, ч. 4 ст. 84 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи, що позовна вимога про визнання відсутнім у ОСОБА_3 права вимоги за Договором кредитної лінії від 22 травня 2014 року, укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Айбокс», яке виникло на підставі Договору поруки від 25 червня 2014 року, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3 є похідною від вимоги про визнання договору поруки недійсним, підстави для її задоволення відсутні.

Розглядаючи справу по суті та задовольняючи позов, суд першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи та дійшов помилкового висновку про наявність підстав до задоволення позову і визнання недійсним договору поруки та визнання відсутнім права вимоги.

Висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення та прийняття постанови по суті позовних вимог.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для скасування рішення суду, відповідно змінюється розподіл судових витрат. При подачі апеляційної скарги ОСОБА_3 сплатив судовий збір у розмірі 4 134 грн., а тому вказана сума підлягає стягненню на його користь з позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 92, 203, 207, 215, 236, 241, 553, 554, 555 ЦК України, статтями 2, 35-37, 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»,статтями 141, 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану представником ОСОБА_4, задовольнити.

Заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 29 вересня 2017 року скасувати та прийняти постанову.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю «Айбокс», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання правочину недійсним та визнання відсутнім права вимоги відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», місце знаходження - вул. Щорса, 36-Б, м. Київ, , на користь ОСОБА_3, проживаючого по АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, судовий збір у розмірі 4 134 (чотири тисячі сто тридцять чотири) гривні.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 21 грудня 2018 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.