Справа № 495/1095/18
№ провадження 4-с/495/40/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2018 р. м. Білгород Дністровський

Білгород Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючої одноособово судді Прийомової О.Ю.

за участю секретаря Бучка І.В.,

за участю учасників справи:

представник заявника ОСОБА_1 на підставі довіреності,

розглянувши у відритому судовому засіданні в м. Білгород Дністровському Одеської області скаргу Військової частини НОМЕР_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , державний виконавець Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області Реутов Євген Олександрович, про визнання бездіяльності (рішення) неправомірними, визнання постанови незаконною та скасування її, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Заявник Військова частина НОМЕР_1 звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, заінтересовані особи ОСОБА_2 , державний виконавець Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області Реутов Євген Олександрович, зі скаргою про визнання бездіяльності (рішення) неправомірними, визнання постанови незаконною та скасування її, зобов`язання вчинити певні дії, вказуючи, що вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.03.2017 року по кримінальній справі №495/398/17 на користь держави в особі військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України з ОСОБА_2 стягнуто суму збитків завданих державі в розмірі 5740,00 грн.

Вказане рішення набуло чинності 06.04.2017 року, про що наведеним судом 24.07.2017 року військовій частині НОМЕР_1 , через втрату оригіналу, за ухвалою суду від 03.07.2017 року було видано відповідний дублікат виконавчого листа №495/398/17.

03.08.2017 року за вих. №5708 військовою частиною НОМЕР_1 задля фактичного та реального виконання зазначеного рішення суду вказаний дублікат виконавчого листа із відповідною заявою було скеровано до Дніпропетровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

15.08.2017 року державним виконавцем вказаного відділу державної виконавчої служби Реутовим Є.О. за заявою військової частини НОМЕР_1 було винесено постанову (ВП №54512453) про відкриття виконавчого провадження та розіслано її сторонам виконавчого провадження.

Однак, 26.01.2018 року від державного виконавця у цій справі на адресу військової частини НОМЕР_1 надійшла постанова від 14.12.2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу.

Вказує, що в порушення ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», вказана постанова стягувачу направлена не наступний день після її винесення, а 22.01.2018 року. Тобто, вказана постанова винесена «заднім числом».

Крім того, державний виконавець безпідставно та необґрунтовано, спираючись на п.5 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», повернув дублікат виконавчого листа, оскільки вказана норма передбачає можливість державного виконавця повернути виконавчий документ виключно, коли за ним не мають бути стягнуті кошти. В той, же час за вказаним дублікатом виконавчого листа стягуються саме кошти в сумі 5740 грн.

Отже, державний виконавець нерівно застосував норму права, протиправно прийняв постанову про повернення дубліката виконавчого листа про стягнення коштів, а відтак постанова є незаконною та підлягає скасуванню, а рішення державного виконавця визнанню неправомірним.

Також, на порушення ч.8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем у десятиденний строк з дня відкриття виконавчого провадження не було проведено перевірку майнового стану боржника, а також у подальшому така перевірка не проводилася не рідше ніж один раз на два тижні щодо виявлення рахунків боржника і не рідше ніж один раз на три місяці щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Крім того, державний виконавець Реутов не забажав у спосіб передбачений п.19 ч.3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 441 ЦПК України, звернутися до із поданням до суду про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України. А також, державний виконавець не звернувся до правоохоронних органів з метою надання ними правової оцінки можливої наявності у діях боржника ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України, та не повідомив про це боржника, що було б дієвим заходом до спонукання останнього, як працездатної особи, знайти собі заробіток, з якого була б можливість відкохувати грошові кошти для покриття заборгованості перед військовою частиною НОМЕР_1 .

На підставі вищевикладених обставин, вважає бездіяльність та постанову державного виконавця Реутов Є.О. протиправними та просить суд: визнати противною бездіяльність державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області Реутова Євгена Олександровича, що виразилася у не вчиненні ним всіх можливих дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», спрямованих не неухильне та повне виконання чинного судового рішення за дублікатом виконавчого листа №495/398/17, виданого 24.07.2017 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області; визнати неправомірним рішення державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області Реутова Євгена Олександровича, що проявилося у винесенні ним постанови від 14.12.2017 року привернення дублікату виконавчого листа №495/398/17, виданого 24.07.2017 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області; визнати незаконною та скасувати постанову від 14.12.2017 року державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області Реутова Євгена Олександровича про повернення дублікату виконавчого листа №495/398/17, виданого 24.07.2017 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області; зобов`язати державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області Реутова Євгена Олександровича за заявою військової частини НОМЕР_1 відновити виконавче провадження та вжити всі можливі, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», заходи щодо примусового виконання вироку Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.03.2017 року у кримінальній справі №495/398/17 про стягнення з ОСОБА_2 на користь держави в особі військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у розмірі 5740,00 грн.

В судовому засіданні представник заявника доводи викладені у скарзі підтримав у повному обсязі, просить суд її задовольнити.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, згідно раніше надісланого клопотання просить суд скаргу розглядати у без участі представника відділу. Також, ним надано відзив, відповідно до якого проти вказаної скарги заперечує, вказуючи, що на виконання до відділу надійшов виконавчий лист 495/398/17 від 24.07.2017 року, що видав Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь військової частини НОМЕР_1 матеріальної шкоди в сумі 5740,00 грн.

Державним виконавцем 15.08.2017 року, керуючись ст. ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь військової частини НОМЕР_1 матеріальної шкоди в сумі 5740,00 грн. Разом із відкриттям виконавчого провадження державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та направлено запити до правореєструючих органів.

Державним виконавцем здійснено вихід за адресою мешкання боржника вказаною у виконавчому документі, про що було складено акт державного виконавця, де зазначено, що зі слів сусіда ОСОБА_3 , гр. ОСОБА_2 в кв. 63 не мешкає, винаймає житло в м. Дніпро разом зі своєю дівчиною, але де саме йому не відомо.

Згідно відповідей з ЄДР (Єдиний державний реєстр) щодо реєстрації прав власності, рухоме, нерухоме майно у боржника відсутні, доходів, розрахункових рахунків у боржника не виявлено. Таким чином, виконавче провадження було завершено з підстав відсутності майна, але у зв`язку зі збоями роботи Автоматизованої системи виконавчих проваджень у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу зроблено посилання на пункт 5 статті 37 ЗУ «Про виконавче провадження», що є технічною помилкою під час завершення виконавчого провадження.

Шляхом проведення виконавчих дій, державним виконавцем було з`ясовано, що у боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення і всі заходи по розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Враховуючи вищевикладене, державним виконавцем керуючись пунктом 2 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», було прийнято рішення про повернення виконавчого документа стягувачу.

В день винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, в реєстрі «Автоматизована система виконавчих проваджень» були зафіксовані значні збої в роботі, де в процесуальному документі зазначено пункт 5 статті 37 ЗУ «Про виконавче провадження», а не пункт 2 статті 37 Закону, про що свідчать скриншоти з вказаної системи.

В постанові про повернення виконавчого документа стягувачу зазначено строк повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання. Стягувач не позбавлений права на повторне пред`явлення для виконання виконавчого документа в строк до 14.12.2020 року, про що зазначено в пункті 2 постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу, та жодним чином не порушує його права.

Щодо направлення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу поштовою кореспонденцією представник Відділу зазначив, що постанова про повернення виконавчого документа стягувачу разом з оригіналом виконавчого документа та поштовим конвертом 15.12.2017 року державним виконавцем передано оператору комп`ютерного набору для внесення в реєстр вихідної кореспонденції рекомендованих листів з повідомленням та подальшої відправки пошти адресату, але через деякий час поштовим відділенням, листа було повернуто з позначкою «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення».

23.01.2018 року державним виконавцем вдруге направлено листа стягувачу.

На підставі вищевикладеного, просить суд в задоволенні скарги відмовити в повному обсязі.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи сповіщався належним чином, однак причини неявки суду не відомі.

Вислухавши представника заявника, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги скарги, суд приходить до наступного.

Матеріалами справи встановлено, що до Дніпропетровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від Військової частини НОМЕР_1 за вих. №5708 надійшла заява щодо примусового виконання виконавчого листа №495/398/17 про стягнення з ОСОБА_2 на користь Військової частини НОМЕР_1 шкоди заподіяної під час проходження військової служби в сумі 5740,00 грн.

15 серпня 2017 року державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління у Дніпропетровській області Реутовим Євгеном Олександровичем на підставі статей 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №54512453 про стягнення з ОСОБА_2 на користь Військової частини НОМЕР_1 матеріальної шкоди заподіяної під час проходження військової служби в сумі 5740,00 грн. (а.с.88).

Разом з відкриттям виконавчого провадження державним виконавцем винесено постанову про арешт рухомого та нерухомого майна боржника ОСОБА_2 , а також направлено запити до Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державної фіскальної служби України, Пенсійного фонду України.

В жовтні 2017 року державним виконавцем здійснено вихід за адресою мешкання боржника, вказаною у виконавчому документі, під час якого зі слів сусіда ОСОБА_3 , було з`ясовано, що громадянин ОСОБА_2 в кв. 63 не мешкає та винаймає житло у м. Дніпро разом зі своєю дівчиною, але де саме йому невідомо, про що було складено акт державного виконавця. /а.с. 92/

Згідно відповіді Територіального сервісного центру №1241 Міністерства внутрішніх справ України від 20 жовтня 2017 року №31/4-1241-4356 на запит державного виконавця від 11 жовтня 2017 року №15984 повідомлено, що за ОСОБА_2 , станом на 20 жовтня 2017 року автотранспортних засобів не зареєстровано. /а.с. 91/

За результатами обробки запитів державного виконавця Державною фіскальною службою України надано відповіді від 12.10.2017 року № та №, відповідно до яких платник податків з податковим номером на обліку в органах ДПС не перебуває, а також інформація щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) податковим агентом та користь платника податку, та сум утриманого з них податку в ДРФО відсутня (а.с. 93, 94/

З відповідей Пенсійного фонду України від 11 жовтня 2017 року № та № інформація про працю за трудовими та цивільно-правовими договорами, останнє місце роботи та отримання пенсії щодо боржника відсутня. /а.с. 93, 94/

З інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 11 жовтня 2017 року вбачається, що реєстрації прав власності, рухомого та нерухоме майно за боржником не виявлено. /а.с. 95-96/

14 грудня 2017 року виконавче провадження №54512453 було завершено з підстав відсутності майна, про щодо державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, у якій ним зроблено посилання на пункт 5 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». /а.с.47/

Зазначена постанова направлена стягувачу разом з оригіналом виконавчого документа засобами поштового зв`язку 15 грудня 2017 року, але відділенням поштового зв`язку вказаний лист був повернутий до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області з позначкою «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення», про що свідчить копія конверту наданого до матеріалів справи. /а.с. 90/

23 січня 2018 року державним виконавцем повторно направлено листа з постановою про повернення виконавчого документа та оригіналом виконавчого листа на адресу стягувача.

Стаття 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає право на порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби, частиною першої якої встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

За положеннями статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами статті 129-1 Конституції України передбачено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положеннями статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до частин першої-другої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.

Обов`язки і права виконавців регламентовані статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до частини першої якої виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

На підставі положень пункту 1 частини другої зазначеної статті виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження» визначений порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника. Так, частиною першою вказаної статті визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Відповідно до частини 8 вказаної статті виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Частинами першою та другою статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

На виконання наведених норм, 11 жовтня 2017 року державним виконавцем винесено постанову про арешт рухомого та нерухомого майна ОСОБА_2 , а також проведено перевірку майнового стану боржника, а саме: направлено запити до Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державної фіскальної служби України, Пенсійного фонду України.

Частиною першої статті 37 закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо:

1) стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа;

2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення;

4) стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа;

5) у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника);

6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі;

7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку;

8) відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення, не закінчилася;

9) законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення;

10) відсутня його згода на заміщення приватного виконавця у випадках, передбачених Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»;

11) запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру.

В ході судового розгляду судом з`ясовано, що посилання на підставу повернення виконавчого документа є технічною помилкою під час завершення виконавчого провадження, яка допущена державним виконавцем у зв`язку зі збоями роботи Автоматизованої системи виконавчих проваджень та замість вірного зазначення пункту 2 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» у вищевказаній постанові зазначено пункт 5 зазначеної статті, на підтвердження чого до матеріалів справи надано скріншоти з вказаної системи. /а.с. 97, 98, 99/

Судом встановлено, що під час проведення виконавчих дій державним виконавцем було з`ясовано, що у боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення і всі заходи по розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Отже, суд приймає доводи відповідача, що ним на підставі пункту 2 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» було прийнято рішення про повернення виконавчого документа стягувачу.

До того ж, суд зазначає, що на виконання наведених приписів законодавства відповідачем у постанові про повернення виконавчого документу стягувачу від 14 грудня 2017 року зазначено, що виконавчий лист може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 14 грудня 2020 року.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач жодним чином не обмежений у праві пред`явити вказаний виконавчий документ до примусового виконання до 14 грудня 2020 року.

Крім того, посилання позивача про винесення державним виконавцем оскаржуваної постанови лише 22.01.2018 року, а не 14.12.2017 року, також спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

З огляду на вищенаведене, доводи заявника, зазначені у скарзі, є такими, що не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

Крім того, вказані обставини вже були визначені та з`ясовані рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.07.20918 року по адміністративній справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 до Дніпропетровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності, визнання неправомірним рішення, визнання незаконною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії, яким в задоволенні адміністративного позову відмолено. /а.с. 101-106/

Відповідно до ст. 82 ч. 4 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.1 ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно до ч.2, 3 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

На підставі вищевикладеного, суд вважає за необхідне в задоволенні скарги Військової частини НОМЕР_1 відмовити, як в необґрунтованій та такій,що не підлягає задоволенню,

Керуючись ст. ст. 18, 37 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 4, 12, 258, 260, 447, 449, 450, 451 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні скарги Військової частини НОМЕР_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , державний виконавець Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області Реутов Євген Олександрович, про визнання бездіяльності (рішення) неправомірними, визнання постанови незаконною та скасування її, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Ухвала може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя: