Номер провадження: 22-ц/785/6172/18
Номер справи місцевого суду: 514/324/18
Головуючий у першій інстанції Кравченко П. А.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2018 року м. Одеса

Справа № 514/324/18

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря - Драганової Ю.С.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_4,

- відповідач - Виноградівська сільська рада Тарутинського району Одеської області,

- треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - 1) Тарутинська районна державна адміністрація Одеської області, 2) Головне управління Держгеокадастру в Одеській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Виноградівської сільської ради Тарутинського району Одеської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Тарутинська районна державна адміністрація Одеської області, Головне управління Держгеокадастру в Одеській області, про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Тарутинського районного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Кравченко П.А. 22 травня 2018 року,

встановив:

У березні 2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить: 1) встановити факт належності ОСОБА_5, померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 року, правовстановлюючого документа, а саме - Державного акту серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку, площею - 3,46 га., розташовану на території Виноградівської сільської ради Тарутинського району Одеської області, з цільовим призначенням (використання) земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виданого 16.11.2004 року, на підставі розпорядження Тарутинської районної державної адміністрації №324/А-2004 від 27.08.2004 року, «ОСОБА_5»; 2)визначити їй додатковий строк у два місяці для подання заяви про прийняття спадщини.

ОСОБА_4 обґрунтовує свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер її батько - ОСОБА_5. Після його смерті залишилося спадкове майно, а саме - земельна ділянка, площею - 3,46 га., яка розташована на території Виноградівської сільської ради Тарутинського району Одеської області.

16.11.2011 року, на підставі розпорядження Тарутинської районної державної адміністрації №324/А-2004 від 27.08.2004 року, її батько отримав Державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2, в якому прізвище останнього зазначено як - ОСОБА_6.

Спадщину після смерті її батька - ОСОБА_5 прийняла її мати - ОСОБА_7, але своїх спадкових прав не оформила. Мати померла - ІНФОРМАЦІЯ_3 року. Після її смерті залишилося спадкове майно, а саме - земельна ділянка, площею - 3,46 га., яка розташована на території Виноградівської сільської ради Тарутинського району Одеської області.

16.11.2004 року, на підставі розпорядження Тарутинської районної державної адміністрації №324/А-2004 від 27.08.2004 року, її мати - ОСОБА_7 отримала Державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3.

Вона є єдиним спадкоємцем спадкового майна, яке залишилося після смерті її батьків.

13.12.2018 року вона звернулася до Тарутинської районної державної нотаріальної контори з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом. Державним нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв'язку з тим, що нею пропущений шестимісячний строк звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, вона не проживала постійно зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Також в постанові зазначено, що в наданих документах, а саме - у Державному акті на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4, виданому на підставі розпорядження Тарутинської районної державної адміністрації №324/А-2004 від 27.08.2004 року, на земельну ділянку, площею - 3,46 га., яка розташована за адресою - Одеська область, Тарутинський район, сільська рада Виноградівська, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, є розбіжності, а саме - власник у вищезазначеному Державному акті зазначений - «ОСОБА_5», а прізвище, ім'я, по батькові спадкодавця в свідоцтві про смерть записано як - «ОСОБА_5».

Встановлений законом строк вона пропустила у зв'язку з тим, що на момент смерті матері - ОСОБА_7 знаходилася за межами України, а саме - у Російській Федерації. Тому своєчасно звернутися до нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про прийняття спадщини не мала можливості (а. с. 5 - 7).

Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 22.05.2018 р. у задоволенні вищезазначеної позовної заяви ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_4 є донькою ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, що підтверджується, свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5, виданого 17.03.1982 року та свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_6 виданого 25.07.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тарутинського районного управління юстиції в Одеській області.

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7, виданого ІНФОРМАЦІЯ_2 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тарутинського районного управління юстиції в Одеській області за актовим записом №20 вбачається, що батько позивачки - ОСОБА_5 помер.

Згідно розпорядження Тарутинської районної державної адміністрації Тарутинського району Одеської області № 324/А-2004 від 27.08.2004 року ОСОБА_5 отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, площею - 3,46 га., розташовану на території Виноградівської сільської ради Тарутинського району Одеської області. У вказаному державну акті його прізвище, ім'я, по батькові зазначено як - «ОСОБА_5».

З наданої відповіді Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області вбачається, що додаток до розпорядження щодо видачі державного акту на земельну ділянку, площею - 3,46 га., яка розташована на території Виноградівської сільської ради Тарутинського району Одеської області, на ім`я «ОСОБА_5» в архівному відділі Тарутинської районної державної адміністрації відсутній.

Згідно з поясненнями представника Відділу у Тарутинському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 17.04.2018 року до книг записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, на земельну ділянку, загальною площею - 3,46 га., в тому числі - ріллі - 3,46 га., зареєстрований державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 16 листопада 2014 року за № 68 на ім'я - «ОСОБА_5».

ОСОБА_4 є донькою ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 року, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5, виданим 17.03.1982 року.

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_8 виданого ІНФОРМАЦІЯ_4 року Виконавчим комітетом Виноградівської сільської ради Тарутинського району Одеської області, за актовим записом №584 вбачається, що ОСОБА_7 померла.

Згідно з розпорядженням Тарутинської районної державної адміністрації Тарутинського району Одеської області № 324/А-2004 від 27.08.2004 року ОСОБА_7 отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_9, площею - 3,46 га., розташовану на території Виноградівської сільської ради Тарутинського району Одеської області. Однак у вказаному державну акті її прізвище, ім'я, по батькові записано як - «ОСОБА_7».

Відповідно до рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 16.12.2011 року встановлений факт належності ОСОБА_7 Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_10, виданого на підставі розпорядження Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області від 16.11.2004 року на ім'я - «ОСОБА_7», зареєстрованого в Книзі записів Державних актів про право приватної власності на землю за НОМЕР_11.

Згідно з постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20.03.2018 року ОСОБА_4 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з тим, що нею пропущений шестимісячний строк звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Вона не проживала постійно зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Також в постанові зазначено, що в наданих документах, а саме - в Державному акті на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4, виданому на підставі розпорядження Тарутинської районної державної адміністрації №324/А-2004 від 27.08.2004 року, на земельну ділянку, площею - 3,46 га., яка розташована за адресою - Одеська область, Тарутинський район, сільська рада Виноградівська, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, є наступні розбіжності, а саме - власник у вищезазначеному Державному акті зазначений як - «ОСОБА_5», а прізвище, ім'я, по батькові спадкодавця в свідоцтві про смерть записано як - «ОСОБА_5».

ОСОБА_4 у передбачений законом шестимісячний строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звернулася, оскільки постійно знаходилася в роз'їздах. Зі змісту позовної заяви про факт смерті спадкодавця їй було відомо.

Не може розглядатись як поважна причина пропуску строку не проживання разом з спадкодавцем та юридична необізнаність позивачки щодо строку, а також зайнятість позивачки для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки вказані обставини не становили для позивачки об'єктивних, непереборних, істотних труднощів в поданні заяви про прийняття спадщини.

У зв'язку з тим, що суд не знаходить законних підстав щодо задоволення вимог позивача про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки встановлення факту, що має юридичне значення має породжувати правові наслідки для позивачки, суд вважає, що позовні вимоги позивачки про встановлення факту належності державного акту серії НОМЕР_12 виданого на ім'я «ОСОБА_5» є передчасними.

Відсутність у відповідача заперечень проти задоволення позову жодним чином не спростовує вказаних висновків суду.

За таких обставин у задоволенні позовних вимог про визначення додаткового строку та факту належності правовстановлюючого документу необхідно відмовити (а. с. 61 - 63).

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Постановити нове судове рішення про задоволення її позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує, що вона не змогла своєчасно звернутися до нотаріальної контори з поважних причин, оскільки знаходилася на заробітках у Російській Федерації. За вказаних обставин посилання суду на її юридичну необізнаність є недоречним.

Представник апелянта у судовому засіданні підтримав викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги. Додатково надав виписний епікриз про знаходження його довірительки у лікарні з 15.09.2018 р. по 16.09.2018 р. та копію її закордонного паспорту з відмітками про перетинання державного кордону України.

Виноградівська сільська рада Тарутинського району Одеської області надала заяву про визнання позову ОСОБА_4. Справу просила розглянути за відсутності представника сільської ради.

Головне управління Держгеокадастру в Одеській області у поясненнях на апеляційну скаргу вказує, що у технічній документації щодо оформлення та видачі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_13 на земельну ділянку, площею - 3,46 га., яка розташована за адресою - Одеська область, Тарутинський район, сільська рада Виноградівська, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва містяться відомості щодо його видачі - ОСОБА_6. Паспортні дані на ім'я ОСОБА_5 відсутні.

Представник Головного управління Держгеокадастру в Одеській області у судовому засіданні підтримала викладені у письмових запереченнях на апеляційну скаргу обставини.

Тарутинська районна державна адміністрація Одеської області у судове засідання представника не направила. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщена належним чином. Причини неявки представника не повідомила. Заяв, клопотань та пояснень на апеляційну скаргу не надала.

Частиною 2 ст. 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у як найскорішому вирішені спору, думку осіб, які прийняли участь у судовому засіданні про можливість розгляду справи, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її інших учасників.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та пояснень на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів вважає, що рішення суду вказаним вимогам законодавства у повній мірі не відповідає.

Суд першої інстанції на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів правильно встановив обставини щодо відкриття спадщини, наявність у позивачки права спадкування після смерті її матері, необхідність відмови у задоволенні позовних вимог про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Висновки суду в цій частині відповідають встановленим по справі обставинам, вимогам норм матеріального (ст. 1272 ЦК України) та процесуального (ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України) права.

Між сторонами виникли правовідносини спадкування.

Згідно із ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позивачка, скориставшись наданими їй правами, у позові послалася на те, що після смерті матері вона пропустила встановлений законодавством шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини у зв'язку з ти, що перебувала на заробітках в Російській Федерації (а. с. 6).

Колегія суддів приходить до висновку, що вказані позивачкою причини пропуску строку прийняття спадщини правильно визначені судом першої інстанції як неповажні. У судовому засіданні представник апелянта пояснив, що його довірителька була присутня на похоронах матері. Вказані позивачкою обставини не перешкоджали їй подати заяву до нотаріуса особисто, через представника, поштою тощо.

Доводи апелянта про те, що вона не змогла своєчасно звернутися до нотаріальної контори з поважних причин - знаходження на заробітках у Російській Федерації, а тому посилання суду на її юридичну необізнаність є недоречним, колегія суддів відхиляє, оскільки вони не спростовують висновок суду про відсутність поважних причин пропуску строку звернення до нотаріуса.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог про встановлення факту належності державного акту на право власності на земельну ділянку у зв'язку з тим, що суд не знаходить законних підстав щодо задоволення вимог позивачки про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини. Колегія суддів вважає, що належність правовстановлюючого документа не знаходиться у прямій правовій залежності від вирішення питання щодо визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Виходячи з вищевказаних, встановлених по справі обставин позовні вимоги про встановлення факту належності державного акту на право власності на земельну ділянку підлягають задоволенню.

Таким чином, апеляційна скарга є частково обґрунтованою, а тому підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 2, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про встановлення факту належності державного акту на право власності на земельну ділянку зроблені при невідповідності висновків суду обставинам справи, судом першої інстанції при цьому були порушені норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню. У вказаній частині необхідно ухвалити нове судове рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 22 травня 2018 року в частині відмови у встановленні факту належності документа- скасувати. Ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Встановити факт належності ОСОБА_5, померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 року, Державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1, виданого на підставі розпорядження Тарутинської районної державної адміністрації від 16 листопада 2004 року ОСОБА_6, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № НОМЕР_14.

В решті рішення - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 12 листопада 2018 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе