Справа № 438/1232/14-ц
Номер провадження 2/438/19/2018
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

08 листопада 2018 року Бориславський міський суд Львівської області

в складі: головуючого судді Слиша А.Т.,

з участю секретаря Наминанік О.С.,

представника позивача Мельничка В.М.

відповідачів: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника відповідача: ОСОБА_4,

представника третьої особи: Герцан Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бориславі цивільну справу за позовом виконавчого комітету Бориславської міської ради Львівської області до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору виконавчий комітет Бориславської міської ради Львівської області (як орган опіки та піклування) про виселення осіб без надання іншого жилого приміщення, -

в с т а н о в и в :

Виконавчий комітет Бориславської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_8, виконавчий комітет Бориславської міської ради Львівської області (як орган опіки та піклування) про виселення осіб без надання іншого жилого приміщення.

В обґрунтування позову посилаються на те, що квартира АДРЕСА_1 належить до житлового фонду Бориславської міської ради Львівської області та перебуває на балансі державного комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна контора №3».

Зазначена вище квартира складається з однієї кімнати житловою площею 14,31 кв.м, кухні, без комунальних вигод.

18 березня 2014 року комісією в складі майстра державного комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна контора № 3» ОСОБА_9, та паспортиста ОСОБА_10 проведено обстеження квартири АДРЕСА_1 На час обстеження встановлено, що у квартиру АДРЕСА_1 самовільно вселились громадяни: ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_3, разом з неповнолітньою ОСОБА_6.

ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_3 разом з неповнолітньою - ОСОБА_6 самовільно зайняли квартиру АДРЕСА_1 без виданого на це ордеру, який є єдиною підставою для вселення, згідно ст.58 Житлового кодексу України.

Вищезазначеною комісією також встановлено, що вказані громадяни забезпечені житлом, а саме: громадяни ОСОБА_11, ОСОБА_12, разом з неповнолітньою - ОСОБА_6 зареєстровані на АДРЕСА_2, а гр. ОСОБА_3 на АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.61 Житлового кодексу України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово - експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Такий договір найму жилого приміщення у відповідачів теж відсутній.

Відповідачі займають спірне жиле приміщення безпідставно, а саме: рішення щодо надання спірної квартири не приймалось, ордер не видавався, а тому підлягають виселенню без надання їм іншого жилого приміщення.

Таким чином, відповідачі проживають у самоправно зайнятій квартирі без будь-яких на те правових підстав, добровільно звільнити жиле приміщеі відмовляються.

Станом на 15 грудня 2015 року комісією в складі майстра державного комунального підприємства „Житлово-експлуатаційна контора № 3" ОСОБА_9 та паспортиста ОСОБА_10 проведено обстеження квартири АДРЕСА_1 На час обстеження встановлено, що квартиру АДРЕСА_1 самовільно займають громадяни: ОСОБА_2, ОСОБА_3, разом з неповнолітньою - ОСОБА_6.

12 березня 2016 року ОСОБА_6 уклала шлюб з ОСОБА_7.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 виповнилось 18 років, тобто вона відповідно до ст.34 Цивільного кодексу України набула повної цивільної дієздатності.

20 жовтня 2016 року комісією в складі майстра ДКП „ЖЕК №3" ОСОБА_9 та паспортиста ОСОБА_10 проведено обстеження спірної квартири та встановлено, що в квартирі АДРЕСА_1 проживають без реєстрації громадяни ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 разом з малолітньою ОСОБА_15 2016 року народження. З врахуванням наведеного виконавчий комітет Бориславвської міської ради Львівської області просить суд виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 разом з малолітньою ОСОБА_15 2016 року народження з квартири АДРЕСА_1 без надання їм іншого жилого приміщення.

Представник позивача виконавчого комітету Бориславської міської ради Львівської області ОСОБА_1, який діє на підставі довіреності від 04 січня 2018 року, уточнені позовні вимоги підтримав та дав пояснення, аналогічні змісту позовної заяви.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та представник відповідача ОСОБА_4, який діє на підставі довіреності від 14.05.2018 року, у судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних вимог, та надали пояснення аналогічні змісту відзиву на позовну заяву.

Зокрема, представник відповідача ОСОБА_2- ОСОБА_4 пояснив, що рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 28.11.2005 року у справі №2-476/2005р., залишено без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 27.04.2006 року, було задоволено позов виконавчого комітету Борирславської міської ради до ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_6 про виселення з житлового приміщення на АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення. Оскільки неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими є сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, просить суд позовні вимоги до ОСОБА_2, ОСОБА_6 закрити, В частині позовних вимог про виселення до ОСОБА_3, ОСОБА_7 та малолітньої ОСОБА_15 просить відмовити.

Відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судове засідання не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про день та час розгляду справи.

Третя особа ОСОБА_8 в судовому засіданні не заперечила проти задоволення позовних вимог виконавчого комітету Бориславської міської ради Львівської області, та дала пояснення, аналогічні змісту письмового пояснення. Зокрема, пояснила, що квартира АДРЕСА_1 належить до житлового фонду Бориславської міської ради Львівської області та перебуває на балансі ДКП «ЖЕК №3». Дана квартира складається з однієї кімнати жилою площею 14,31 кв.м., кухні без комунальних вигод. 18 березня 2014 року комісією в складі ДКП «ЖЕК№3» ОСОБА_9, паспортиста ОСОБА_10 проведено обстеження квартири АДРЕСА_1. На час обстеження самовільно вселились громадяни: ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_3 разом з неповнолітньою ОСОБА_6.

Вказані особи самовільно зайняли квартиру АДРЕСА_1 без виданого на це ордеру, яки є єдиною підставою для вселення, згідно ст. 58 ЖК України.

Вказаною комісією також встановлено, що ці громадяни забезпечені житлом, а саме: громадяни ОСОБА_11, ОСОБА_12, разом з неповнолітньою ОСОБА_6 зареєстровані на АДРЕСА_2, а гр. ОСОБА_3 на АДРЕСА_1.

Вона, ОСОБА_8, залучена до справи як третя особа, а тому вона потребує окрему повноцінну жилу площу, як мати загиблого військовослужбовця під час виконання ним службових обов'язків.?

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Бориславської міської ради Львівської області від 15.12.1997 року вона зарахована на квартирний облік при виконкомі Бориславської міської ради (за місцем проживання) та включено у список осіб, які користуються правом пільгового забезпечення житлом, згідно вимог ст.ст. 8, 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Представник третьої особи виконавчий комітет Бориславської міської ради Львівської області (як орган опіки та піклування) ОСОБА_16 яка діє на підставі довіреності від 27.02.2018 року в судовому засіданні пояснила, що

Суд, заслухавши пояснення учасників справи та їхніх представників, свідків, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

З урахуванням положень статей 55, 124 Конституції України та відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України і ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду, проте лише за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а юрисдикція судів поширюється на всі відносини, що мають правовий характер.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить до житлового фонду Бориславської міської ради Львівської області та перебуває на балансі державного комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна контора №3».

Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім»ї та прописку №861 від 24.04.2014 року відповідачі ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_6 зареєстровані в АДРЕСА_2 (а.с.4 т.1).

Крім цього, згідно акту ДКП ЖЕК №3 від 18.03.2014 року (а.с.3 т.1) комісією в складі майстра державного комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна контора № 3» ОСОБА_9 та паспортиста ОСОБА_10 при обстеженні квартири АДРЕСА_1 встановлено, що ОСОБА_11 разом з сім'єю самовільно зайняли квартиру АДРЕСА_1 і проживають без реєстрації, а саме: ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_17, ОСОБА_3.

Відповідно до акту ДКП ЖЕК №3 від 15 грудня 2015 року комісією в складі майстра державного комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна контора № 3» ОСОБА_9 та паспортиста ОСОБА_10 проведено обстеження квартири АДРЕСА_1 На час обстеження встановлено, що у квартиру АДРЕСА_1 самовільно займають громадяни: ОСОБА_2 ОСОБА_3, разом з неповнолітньою - ОСОБА_6(а.с.208 т.1).

Згідно акту ДКП ЖЕК №3 від 20 жовтня 2016 року комісією в складі майстра держав комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна контора № 3» ОСОБА_9 та паспортиста ОСОБА_10 проведено обстеження квартири АДРЕСА_1 та встановлено, що ОСОБА_2 разом з сім'єю самовільно зайняли квартиру АДРЕСА_1 і проживають без реєстрації. (а.с.23 т.2).

17 грудня 2014 року ОСОБА_11 зареєструвала шлюб із ОСОБА_3 про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 видане відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бориславського міського управління юстиції у Львівській області, актовий запис №186. Прізвище після державної реєстрації шлюбу дружини ОСОБА_11 (а.с.85 т.1).

12 березня 2016 року ОСОБА_6 зареєструвала шлюб із ОСОБА_7 про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бориславського міського управління юстиції у Львівській області, актовий запис №32. Прізвище після державної реєстрації шлюбу дружини ОСОБА_6 (а.с.2 т.2).

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в квартирі АДРЕСА_1 не зареєстровані та самовільно її зайняли.

Ухвалою Бориславського міського суду Львівської області від 08 листопада 2018 року закрито провадження в частині позовних вимог до ОСОБА_2, ОСОБА_6 про виселення осіб без надання іншого жилого приміщення.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачі самовільно, без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та ордера на житлове приміщення, зайняли квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та користуються нею без законних на те підстав.

Відповідно дот ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно обмежений у здійсненні цього права. Позивач як власник квартири у відповідності до ст.ст.391 ЦК України та ст.156 ЖК України має право по відношенню до відповідачів вимагати звільнення ними квартири (виселення).

Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 28 листопада 2005 року задоволено позов виконавчого комітету Бориславської міської ради Львівської області та виселено ОСОБА_11 разом з малолітніми дітьми ОСОБА_12 та ОСОБА_6 з житлового приміщення у квартирі АДРЕСА_1, без надання іншого житлового приміщення. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 27 квітня 2006 року рішення Бориславського міського суду Львівської області від 28 листопада 2006 року залишено без змін.

Рішенням виконавчого комітету Бориславської міської ради №430 від 31 жовтня 2008 року повернуто без виконання виконавчий лист Бориславського міського суду Львівської області, виданий 05 червня 2006 року на підставі рішення Бориславського міського суду Львівської області від 28 листопада 2005 року про виселення ОСОБА_11 разом з малолітніми дітьми ОСОБА_12 та ОСОБА_6 з житлового приміщення на АДРЕСА_1, без надання іншого житлового приміщення. Для прийняття цього рішення бралась до уваги заява ОСОБА_11 про надання допомоги у вирішенні житлового питання. Із заяви ОСОБА_11 вбачається, що вона просить не виселяти її з спірної квартири, оскільки скоро зима, а вона не має змоги і коштів щоб знайти собі інше житло.

Проте, відповідачка ОСОБА_2 разом із своєю сім'єю надалі проживає у квартирі АДРЕСА_1 , в яку самовільно вселилася, на попередження ДКП ЖЕК №3 звільнити згадану квартиру не реагує.

Посилання відповідачів, на те, що вони не мають іншого місця проживання, і їх виселення суттєво зашкодить їх інтересам, суд не може розглядати як підставу для відмови у позові, оскільки у даному випадку підлягає захисту порушене право власника, яке не може бути обмежене інтересами іншої особи, не підтвердженими законною підставою. Будь-яких законних і обґрунтованих підстав для відмови у позові в цій частині , що означало б визнання судом за відповідачами права залишатись для подальшого проживання у квартирі, суд не встановив. Вимоги про звільнення квартири позивачем пред'являлись відповідачам, і добровільно відповідачі не погодились звільнити квартиру.

Таким чином, позов в цій частині підлягає задоволенню, порушене право позивача підлягає захисту, а відповідачі підлягають виселенню з квартири.

Відповідно до ст.61 Житлового кодексу України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово- експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Такий договір найму жилого приміщення у відповідачів теж відсутній.

Згідно ст.109 Житлового кодексу України виселення із займаного жила приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводить у добровільному або судовому порядку.

Відповідно до ч.3 ст.116 Житлового кодексу України особи, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяються без надання їм іншого жила приміщення.

Відповідачі займають спірне жиле приміщення безпідставно, а саме: рішення щодо надання спірної квартири не приймалось, ордер не видавався, а тому підлягають виселенню без надання їм іншого жилого приміщення.

Таким чином, відповідачі проживають у самоправно зайнятій квартирі будь-яких на те правових підстав, добровільно звільнити жиле приміщення відмовляються. Спірна квартира належить до житлового фонду Бориславської міської ради Львівської області та перебуває на балансі державного комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна контора №3.

Такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав, а саме без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідно ордера на житлове приміщення. Виселення цих осіб пов'язане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі.

Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. І ст. 316, ч. 1 ст. 317, ч, 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майко), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст.157 ЖК УРСР членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті і 16 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Згідно вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. До теперішнього часу Відповідач не звільнив будинок, належний Позивачу у зв'язку з чим порушуються права позивача, як власника зазначеної нерухомості.

Таким чином, позов підлягає задоволенню, оскільки самоправно займаючи квартиру, перебуваючи в ньому без достатніх правових підстав, відповідачі перешкоджають позивачу вільно володіти та користуватися власністю.

Враховуючи, що право на володіння та розпорядження спірним будинком належать позивачу виконавчому комітету Бориславської міської ради Львівської області та відповідно проживання в ньому відповідачів є незаконним та порушує права позивача, тому відповідачі мають бути виселені із квартири, що належить позивачу.

Згідно ст. ст. 316, 317, 319 та 321 ЦК України, правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним.

Згідно висновку органу опіки і піклування виконавчого комітету Бориславської міської ради №3-12/3052 від 13.12.2016р. вбачається, що орган опіки та піклування виконавчого комітету Бориславської міської ради порушення житлових прав малолітньої ОСОБА_15 та рекомендує визначити малолітній ОСОБА_15, 2016 року народження місце проживання за місцем реєстрації батька ОСОБА_7: за адресою АДРЕСА_3, або за місцем реєстрації матері ОСОБА_6: за адресою АДРЕСА_2.

З урахуванням вище викладеного, суд вважає, що відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 разом з малолітньою ОСОБА_15 повинні бути виселені із квартири АДРЕСА_1 без надання їм іншого житлового приміщення.

Позивачем понесені судові витрати, а саме судовий збір 243гривень 60 копійок за подання позову до суду. Оскільки суд позов задовольняє повністю, то відповідно ст. 141 ЦПК України з відповідачів має бути стягнуто на користь позивача сплачений судовий збір.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.12,13,76-78,81,89,141,259,263-265,268 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_3, ОСОБА_7 разом з малолітньою ОСОБА_15 2016 року народження з квартири АДРЕСА_1 без надання їм іншого жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_7 на користь виконавчого комітету Бориславської міської ради Львівської області по 60 гривень 90 копійок судового збору з кожного.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Слиш А.Т.