РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2018 року Київський районний суд м. Харкова

у складі головуючого: судді Чередник В.Є.,

за участю секретаря судового засідання Кочеткової М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу №640/15525/18 (н/п 2/640/3045/18) за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за минулий час, -

ВСТАНОВИВ:

28.08.2018 р. до Київського районного суду м.Харкова надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів за минулий час за період з 23.02.2018 р. до 26.07.2018 р.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 26.07.2011 р. шлюб між нею та відповідачем було розірвано. В період шлюбу у подружжя народилися діти: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які на сьогоднішній день фактично проживають із позивачем та знаходяться виключно на її утриманні. Матеріальної допомоги на утримання доньок батько не надає. Позивачу відомо, що боржник офіційно не працевлаштований, але отримує стабільний дохід. 23.02.2018 р. до Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 було подано заяву про видачу судового наказу про стягнення аліментів, в якій вона просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей, в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дітьми повноліття. 20.03.2018 р. Московським районним судом м. Харкова було видано судовий наказ про стягнення аліментів. 25.04.2018 р. Московським районним судом м. Харкова було постановлено ухвалу, якою відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про скасування судового наказу. 16.07.2018 р. Московським районним судом м. Харкова було постановлено ухвалу, якою заяву ОСОБА_2 про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами було задоволено та скасовано судовий наказ від 20.03.2018 р. 24.07.2018 р. до Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 було надіслано заяву про видачу судового наказу про стягнення аліментів, в якій вона просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей, в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, починаючи з 23.02.2018 р. і до досягнення дітьми повноліття. Проте, її заяву було задоволено частково і 10.08.2018 р. видано Київським районним судом м. Харкова судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітніх дітей, в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення від дня пред'явлення заяви до суду, тобто з 26.07.2018 р. і до досягнення дітьми повноліття. Таким чином, питання стягнення аліментів вирішено з 26.07.2018 р., проте залишається відкритим питання стягнення аліментів за минулий час, починаючи з 23.02.2018 р. та по 26.07.2018 р. Враховуючи, що позивач вживала передбачених законом заходів щодо одержання аліментів, починаючи з 23.02.2018 р., проте не змогла їх одержати у зв'язку із ухиленням відповідача від їх сплати та діями відповідача, направленими на затягування судового розгляду та скасування правильних по своїй правовій природі рішень, вона звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 12.09.2018 р. позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків.

17.09.2018 р. представник позивача подав до канцелярії суду уточнену позовну заяву на виконання ухвали суду.

Згідно з положеннями ч. 1, 2 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; щодо спадкування; щодо приватизації державного житлового фонду; щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; в яких ціна позову перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; інші вимоги, об'єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 15 цієї частини.

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 19.09.2018 р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін, оскільки предмет позовних вимог не підпадає під обмеження, які визначені ч. 4 ст. 274 ЦПК України.

16.10.2018 р. відповідач подав до канцелярії суду відзив на позовну заяву (а.с.37-42), в якому зазначив наступне.

Відповідач частково заперечує проти позову, оскільки вимоги позивача викладені в такому є незаконними та необґрунтованими. Відповідач розуміє свій обов'язок сплачувати аліменти та не має наміру від нього ухилятися. Вважає, що позивачем не надано доказів про її особистий дохід, що унеможливлює побачити її реальний фінансовий стан. ОСОБА_2 звертає увагу суду на те, що у нього на утриманні є непрацездатна матір пенсіонер, яка отримує мінімальну пенсію за віком. Також є батько інвалід 1 групи ВВВ і він чорнобилець. Крім того, 28.10.2011 р. відповідач зареєстрував шлюб з іншою жінкою та у них народилась дитина. Між позивачем та відповідачем відсутня письмова згода про сплату аліментів на дітей, однак відповідач щомісяця направляв грошові перекази на утримання неповнолітніх дітей. Відповідач добровільно сплачував різні суми на вимоги позивача. Також відповідач посилається на те, що Московський районний суд м.Харкова не міг розглядати заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу, оскільки вказана заява не підсудна цьому суду, у зв'язку з чим відповідач просить вважати позовну заяву про стягнення аліментів за минулий час недійсною.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, оскільки відповідачу було відомо, що ОСОБА_1 зверталась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, однак добровільно допомоги на утримання дітей не надавав.

Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві.

Відповідно ч.1 ст.275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Згідно ст. ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлені наступні фактичні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_5 р. народилась ОСОБА_3, про що в Книзі реєстрації народжень 20.05.2003 р. зроблено відповідний актовий запис за №1520, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову Харківського міського управління юстиції 15.11.2011 р. (а.с.13).

Батьками дитини записані ОСОБА_2 та ОСОБА_5.

ІНФОРМАЦІЯ_6 р. народилась ОСОБА_4, про що в Книзі реєстрації народжень 14.07.2004 р. зроблено відповідний актовий запис за №2538, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_7, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову Харківського міського управління юстиції 15.11.2011 р. (а.с.14).

Батьками дитини записані ОСОБА_2 та ОСОБА_5.

26.07.2011 р. шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_6, виданого Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ХМУЮ 16.11.2011 р. (а.с.12).

11.11.2016 р. ОСОБА_5 (після державної реєстрації шлюбу - ОСОБА_1) зареєструвала шлюб із ОСОБА_6, про що 11.11.2016 р. складено відповідний актовий запис №2342, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_8, видане Київським районним у м.Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.15).

23.02.2018 р. представник ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_7 подав до Московського районного суду м. Харкова заяву про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітніх ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дітьми повноліття (а.с.4-5).

20.03.2018 р. Московським районним судом м. Харкова було видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 26.02.2018 і до досягнення дітьми повноліття (а.с.6).

ОСОБА_2 звернувся до Московського районного суду м.Харкова із заявою про скасування судового наказу та ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 25.04.2018 р. у заяві ОСОБА_2 про скасування судового наказу відмовлено, роз'яснено право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів (а.с.7).

ОСОБА_2 звернувся до Московського районного суду м.Харкова із заявою про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами та ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 16.07.2018 р. заяву ОСОБА_2 про перегляд судового наказу № 643/2135/18 за нововиявленими обставинами - задовольнено; судовий наказ Московського районного суду м. Харкова № 643/2135/18 від 20.03.2018, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 26.02.2018 і до досягнення дітьми повноліття, стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 352 грн. 40 коп. - скасовано. У видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 відмовлено (а.с.8).

При цьому суд зазначив, що як вбачається з копії паспорту, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (Київський район м. Харкова).

ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (Орджонікідзевський район).

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушенням правил підсудності.

26.07.2018 р. до Київського районного суду м.Харкова надійшла заява представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_7 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітніх ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дітьми повноліття.

10.08.2018 р. Київським районним судом м.Харкова видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6 р.н, в розмірі 1/3 від заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення від дня пред'явлення заяви до суду, тобто з 26.07.2018 року і до досягнення дітьми повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 176,20 грн. (а.с.10).

Відповідно до ч.2, 3 ст.51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 р. та яка набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов'язана забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно ст..6 вказаної Конвенції кожна дитина має невід'ємне право на життя. Держава забезпечує у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно ст. 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 р. та яка набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст..180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Крім того, стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 181 Сімейного Кодексу України у разі відсутності домовленості між сторонами щодо обрання способу виконання обов'язку утримувати дитину, питання щодо стягнення аліментів і визначення їх розміру вирішується судом.

Аналогічна правова позиція викладена у п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до якого, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов'язана із встановленням чи оспорюванням батьківства(материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до положення ст..191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Як було встановлено судом, ОСОБА_1 скористалась наданим їй правом та звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів.

Однак, судовий наказ, виданий Московським районним судом м.Харкова від 20.03.2018 р. було скасовано, оскільки при подачі заяви ОСОБА_1 було порушено правило підсудності.

На підтвердження добровільної участі відповідача у забезпеченні спільних дітей, в тому числі у зазначений у позові період, відповідачем надано суду квитанцію від 28.02.2018 р. (а.с.59), згідно якої ним було переведено кошти у розмірі 1000 грн. Даний факт позивачем спростований не був.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Враховуючи викладене, судом встановлено, що позивач вживала заходів щодо одержання аліментів, але аліменти стягнуті не були не через те, що відповідач ухилявся від їх сплати. Факт ухилення ОСОБА_2 від сплати аліментів позивачем в ході розгляду справи доведений не був, у зв'язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. 51, 129 Конституції України, ст. 2, 12, 13, 19, 76, 81, 165, 259, 263-265, 273, 274, 275 ЦПК України, ст. 141, 180-181, 191 СК України, ст..3, 6, 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення аліментів за минулий час - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair/sud2018.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_3 виданий Орджонікідзевським РВ у м.Харкові ГУ ДМСУ в Харківській області 23.12.2016 р., зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_2, паспорт серії НОМЕР_4 виданий Київським МВ РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 20.06.1997 р., зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2.

Повне судове рішення складено 19 листопада 2018 року.

Суддя Чередник В.Є.