ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2018 року

м. Харків

справа № 640/16022/16-ц

провадження № 22-ц/818/301/18

Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.,

за участі секретаря: Дмитренко А.Ю.,

учасники справи:

скаржник: ОСОБА_1,

заінтересована особа: державний виконавць Київського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Ярошенко Вадим Васильович,

боржник: ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Ярошенка Вадима Васильовича, боржник: ОСОБА_3 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 03 вересня 2018 року (в складі судді Сенаторова В.М.),

встановив:

У червні 2018 року ОСОБА_1звернулась до суду зі скаргою на рішення державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Ярошенка Вадима Васильовича, боржник: ОСОБА_3, в якій просила визнати бездіяльність державного виконавця Ярошенка В.В. в частині невиконання рішення суду з зобов'язання ОСОБА_3 не чинити перешкоди у користуванні ОСОБА_1 та малолітній ОСОБА_4 житловим будинком з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1, неправомірною.

Скарга мотивована тим, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2017 року позов ОСОБА_1, яка діяла в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_4 задоволено, зобов'язано ОСОБА_3 не чинити перешкоди у користуванні ОСОБА_1 та малолітній ОСОБА_4 житловим будинком з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1; усунути перешкоди у користуванні житловим будинком з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1, шляхом вселення ОСОБА_1 та малолітньої ОСОБА_4 у житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1.

На підставі вищевказаного рішення суду, Київським районним судом м. Харкова було видано виконавчий лист № 640/16022/16-ц, який було пред'явлено до виконання, внаслідок чого державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби міста Харків ГТУЮ у Харківській області Ярошенко В.В. було відкрито виконавче провадження № 55745589.

07.06.2018 державним виконавцем Ярошенко В.В. була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 640/16022/16-ц (далі - оскаржувана постанова).

Сторона стягувача вважала оскаржувану постанову незаконною та необґрунтованою, а також такою, що порушує права та свободи сторони стягувача, виходячи з наступних обставин та норм права.

В оскаржувані постанові державний виконавець Ярошенко В.В. зазначає, що підставою для закриття ВП № 55745589 була та обставина, що: «відповідно до акту державного виконавця від 30.05.2018 року боржником рішення суду виконано», внаслідок чого виконавче провадження було закінчене на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Скаржник вказувала, що рішення Київського районного суду м. Харкова від 12.10.2017 у цивільній справі № 640/16022/16-ц залишається досі не виконаним.

Так, резолютивна частина зазначеного рішення (як і виконавчому листі, що був виданий на виконання рішення суду) містить висновок щодо задоволення двох позовних вимог позивача і складається із двох частин відповідно: 1) зобов'язати ОСОБА_3 не чинити перешкоди у користуванні ОСОБА_1 та малолітній ОСОБА_4 житловим будинком з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1; 2) усунути перешкоди у користуванні житловим будинком з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1, шляхом вселення ОСОБА_1 та малолітню ОСОБА_4 у житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1.

Державний виконавець Ярошенко В.В. шляхом здійснення заходів примусового виконання рішення суду, виконав лише другу частину рішення Київського районного суду м. Харкова і лише щодо ОСОБА_1, а саме вселив ОСОБА_1 у житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1.

Малолітня ОСОБА_4 не була вселена у житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується актом державного виконавця.

Більше того, перша частина рішення Київського районного суду м. Харкова залишається не виконаною в повному обсязі. ОСОБА_3 продовжує чинити перешкоди ОСОБА_1 та малолітній ОСОБА_4 у користуванні житловим будинком з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1.

Таким чином, державний виконавець Ярошенко В.В. не виконав рішення київського районного суду м. Харкова у повному обсязі.

Отже, підстав для закінчення виконавчого провадження № 55745589 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» не було. З цього слідує, що підстави для винесення державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження, застосування наслідків закінчення виконавчого провадження, відсутні.

У судовому засіданні скаржник ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 вимоги скарги підтримали та просили задовольнити.

Належним чином повідомлені про час та місце розгляду скарги боржник та державний виконавець у судове засідання не з'явилися. Боржник направив до суду письмові заперечення, в яких просив у задоволенні скарги відмовити.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 03 вересня 2018 року скаргу ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Ярошенка В.В., боржник: ОСОБА_3, задоволено

Визнано постанову державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста Харків ГТУЮ у Харківській області Ярошенка В.В. про закінчення виконавчого провадження від 07.06.2018 (ВП № 55745589) неправомірною та скасовано її.

Визнано бездіяльність державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста Харків ГТУЮ у Харківській області Ярошенка В.В. в частині невиконання рішення суду з зобов'язання ОСОБА_3 не чинити перешкоди у користуванні ОСОБА_1 та малолітній ОСОБА_4 житловим будинком з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 неправомірною.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_3 звернувся на цю ухвалу з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить вказану ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 Зупинити виконання ухвали Київського районного суду м. Харкова від 03.09.2018 року до вирішення даної скарги по суті.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не наведено жодних правових підстав та доказів в обґрунтування висновків щодо неправомірності постанови державного виконавця про закриття виконавчого провадження в частині не вселення доньки ОСОБА_4, а також того, що він нібито продовжує чинити перешкоди заявниці у користуванні житлом.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова державного виконавця Ярошенко В. В. є неправомірною і такою, що порушує права, свободи та законні інтереси ОСОБА_1 і малолітньої ОСОБА_4.

З таким висновком суду першої інстанції судова колегія погоджується виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2017 року позов ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_4 задоволено, зобов'язано ОСОБА_3 не чинити перешкоди у користуванні ОСОБА_1 та малолітній ОСОБА_4 житловим будинком з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1; усунути перешкоди у користуванні житловим будинком з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1, шляхом вселення ОСОБА_1 та малолітню ОСОБА_4 у житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1. (а.с. 8-10)

07 червня 2018 державним виконавцем Ярошенко В.В. була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження № 55745589 на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» щодо примусового виконання виконавчого листа № 640/16022/16-ц, виданого на виконання вищевказаного судового рішення, з якої вбачається, що відповідно до акту державного виконавця від 30.05.2018 року боржником рішення суду виконано. (а.с. 6)

Згідно акту державного виконавця від 30.05.2018 року за підписом державного виконавця, боржника, стягувача та понятих, вселення в повній мірі у домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, не відбулося, повний доступ не надано. (а.с. 7).

Так, із зауважень до цього акту вбачається, що ОСОБА_1 зазначила, що відсутній доступ до основних приміщень, наданий доступ до окремої кімнати.

ОСОБА_3 також зауважив, що рішення суду виконано в повному обсязі, стягувачеві наданий доступ до домоволодіння та надано кімнату для проживання, у дворі є служби, літня кухня, підсобні приміщення. (а.с.7).

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснила, що боржник надав їй ключі від вхідних дверей окремої кімнати, доступу до усього будинку вона не має.

Боржник ОСОБА_3 також пояснив, що ОСОБА_1 до усього будинку доступу не має, їй виділена окрема кімната, а усі зручності у дворі.

Відповідно до статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею другою Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обовязковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та обєктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Сукупність даних засад, а безпосередньо законність, є вимогою суворого і неухильного додержання, точного й однакового виконання і правильного застосування законів і підзаконних нормативно-правових актів органами державної влади, їх посадовими особами.

Пунктом 1 Постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року надано роз'яснення згідно яких відповідно до частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини З статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

З матеріалів справи вбачається, що рішення Київського районного суду м. Харкова залишається не виконаною в повному обсязі, а саме ОСОБА_1 та малолітня ОСОБА_4 не були вселена у житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується актом державного виконавця.

Відповідно до частини 1 статті 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку стосовно того, що скарга ОСОБА_1 є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, постановлена з дотриманням вимог процесуального права, підстав для її скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 365, 366, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 03 вересня 2018 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 20 листопада 2018 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

І.С. Сащенко