06.11.2018 Справа № 313/996/18
Провадження 2/313/406/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2018 р. смт. Веселе

Веселівський районний суд Запорізької області у складі головуючого судді - Нагорного А.О., при секретарі судового засідання Кравцовій О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго», про стягнення заборгованості та середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати,

ВCТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом про стягнення з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 72 093, 81 грн., а також середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у сумі 63 159, 75 грн.

Так як відповідач 27.07.2018 р. добровільно провів погашення заборгованості по заробітній платі в сумі 72 082,75 грн., що підтверджується довідкою ПАТ КБ «ПриватБанк» від 30.07.2018 року № IBLBQ4E6T5HDU2L9, то позивач у цій частині позовних вимог відмовися.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ст. 274 ч. 1 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Ухвалою Веселівського районного суду Запорізької області від 12.07.2018 р. було відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Згідно відзиву на позовну заяву, відповідач підтвердив, що він заборгованість по заробітній платі у розмірі 72 093,81 грн. позивачеві сплатив і просить провадження по справі у цій частині позовних вимог закрити.

Крім того, відповідач у даному відзиві просив суд, що вразі задоволення позовних вимог про стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.02.2018 р. по 09.07.2018 р., стягувану середнього заробітку зменшити на суму відрахувань на податок з доходів фізичних осіб у розмірі 18 %, та суму відрахувань на військовий збір у розмірі 1,5 %.

Суд, вивчивши позовну заяву, відзив, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ст. 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Статтею 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Позивач, відповідно запису у трудовій книжці від 15.12.1977 р. серії БТ-І № 2262965 у період з 03.07.1997 р. по 23.02.2018 р. перебував у трудових відносинах з ПАТ «Запоріжжяобленерго».

23.02.2018 р. позивач звільнений із займаної посади за власним бажанням у зв'язку із не виконання відповадачем законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору, ч. 3 ст. 38 КЗпП України (наказ від 22.02.2018 р. № 725-к).

На день звільнення ОСОБА_1 відповідачем була нарахована, але не виплачена оплата праці в сумі 72 093,81 грн.

Факт наявності заборгованості у вказаній сумі визнано та підтверджено відповідачем у довідці від 06.07.2018 р. № б/н, яка була надана на запит адвоката.

Відмову виплатити позивачеві усі кошти, які слід було виплатити на день звільнення з роботи, відповідач обґрунтував відсутністю грошових коштів.

Дії відповідача є незаконними, так як згідно з вимогами ч. 1 ст. 47 та ч. 1 ст. 116 КЗпП України, виплата усіх сум, що належать працівнику від підприємства чи установи, проводиться у день звільнення.

У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу, звільненому ним працівникові усіх сум, які повинні бути йому виплачені на день його звільнення, згідно з вимогами ч. 1 ст. 117 КЗпП України, роботодавець повинен виплатити цьому працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п. 20 постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 р., відповідно до яких, встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, а коли він у цей день не був на роботі,- наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні останнього до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. До такого правового висновку прийшов Верховний суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 03.07.2013 р. та ухвалив постанову у справі № 6-64цс13, предметом якої був спір про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

27.07.2018 р. відповідач добровільно провів погашення заборгованості по заробітній платі в сумі 72 082,75 грн., що підтверджується довідкою ПАТ КБ «ПриватБанк» від 30.07.2018 р. № IBLBQ4E6T5HDU2L9.

Отже, затримка виплати нарахованих сум при звільнені складає 153 дня (з 24.02.2018 р. по 27.07.2018 р. включно).

Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, який затверджено Постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100, обчислення середньої заробітної плати провадиться виходячи з виплат за останні повні 2 календарних місяці роботи.

Згідно наданого позивачем розрахунку сума компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати становить 71 581,05 грн.

16 374,66 грн. (сума заробітної плати за останні 2 місяці) / 35 роб. днів (сума кількості робочих днів у останніх двох місяцях) = 467, 85 грн. (середня вартість одного робочого дня);

153 дня (кількість днів затримки розрахунку) х 467, 85 грн. (вартість одного робочого дня) = 71 581,05 грн.

З наведених норм чинного трудового законодавства України та фактичних обставин випливає наступне. Відповідач на момент звільнення заборгував ОСОБА_1 оплату праці на загальну суму 72 082,75 грн. та здійснив погашення лише 27.07.2018 р. В зв'язку із цим, позивач додатково має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені в сумі 71 581,05 грн.

На даний момент загальна сума позову складає 71 581,05 грн., виплата добровільно не проведена, а тому підлягає захисту.

Викладені обставини підтверджуються наступними доказами: копіями паспорту та ідентифікаційного номеру, трудової книжки від 15.12.1977 р. серії БТ-І № 2262965, листа від 06.07.2018 р. № 59-06/1563, довідки про середній заробіток від б/д № б/н, довідки про невиплачену заробітну плату від 06.07.2018 р. № б/н, довідки від 30.07.2018 р. № IBLBQ4E6T5HDU2L9.

З огляду на викладене, уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

При ухваленні рішення суд у даній справі приймає до уваги роз'яснення п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 р., відповідно до якого, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходи при визначенні сум, що підлягають стягненню. Разом з цим, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору за звернення до суду з позовними вимогами про стягнення заробітної плати, а тому суд вважає необхідним в порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704, 80 грн.

Окрім цього, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

На підставі ст.ст. 47, 116-117 КЗпП України, керуючись роз'ясненнями пункту 20 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 р., Рішенням КСУ від 22.02.2012 року у справі № 1-5/2012, ст.ст. 1-13, 81, 89, 141, 274, 279, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 354, 430 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» (69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14, ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у сумі 71 581,05 грн. без утримання податку й інших обов'язкових платежів.

Позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення з Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» (69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14, ) на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 72 093,81 грн. - залишити без розгляду.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» (69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14, ) в дохід держави судовий збір у сумі 704,80 грн.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заборгованості із заробітної плати за один місяць.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції Веселівський районний суд Запорізької області шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду відповідно до частин 1 та 2 ст. 273 ЦПК України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 06.11.2018 р.

Суддя

Веселівського районного суду

Запорізької області А.О.Нагорний