07.05.2018 Справа № 363/954/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2018 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі: головуючого судді Баличевої М.Б.,секретаря Рибки І.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вишгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Приватного акціонерного товариства «Українська Охоронно - Страхова компанія» про стягнення матеріальної шкоди, пені, інфляційних витрат та трьох відсотків річних за несвоєчасне відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки,-

ВСТАНОВИВ:

Уточнивши позовні вимоги ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 та Приватного акціонерного товариства «Українська Охоронно - Страхова компанія» про стягнення матеріальної шкоди, пені, інфляційних витрат та трьох відсотків річних за несвоєчасне відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки. В обґрунтування позову вказала, що 20.10.2014 року о 20.00 годині ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Хонда» д.н.з. НОМЕР_1 на перехресті вул. Лугова і вул. Дегтяренка в м. Києві недотримався безпечної дистанції, не врахував дорожню обстановку, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Автомобіль «Хонда» д.н.з. НОМЕР_1 належить ОСОБА_2 і на час ДТП був ним керований. Автомобіль «Хюгдай» д.н.з. НОМЕР_3 належить ОСОБА_1 і на час ДТП був нею керований. Відповідно до адміністративного протоколу, складеного співробітником ДПС Оболонського ВДАІ ГУ м. Києва, довідки ДАІ від 20.10.2014 року ДТП сталося з вини водія автомобіля «Хонда» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2, який порушив вимоги п. 13.1 ПДР, здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2. Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 02.12.2014 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст.. 124 КУпАП, встановлено, що ДТП сталося з його вини та притягнуто до адміністративної відповідальності. Цивільно - правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Українська охоронно-страхова компанія». Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 04.03.2016 року її уточнену позовну заяву задоволено частково та стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» на її користь матеріальну шкоду у розмірі 29115 гривень та пеню за прострочення виплати відшкодування у розмірі 14321 гривень 38 копійок, а всього стягнуто 43436 гривень 38 копійок, а також стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» на її користь судовий збір у розмірі 434 грн. 36 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено за необгрунтованістю. Рішенням суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 26.05.2016 року рішення Вишгородського районного суду Київської області від 04.03.2016 року в частині вирішення позовних вимог до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» скасовано і ухвалено нове, яким її позов задоволено частково та стягнуто із Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» на її користь на відшкодування майнової шкоди 38024 гривень 20 коп., пеню в розмірі 18043 гривні 45 коп., 3 % річних в розмірі 1031 гривень 32 коп., інфляційні втрати в розмірі 7680 гривень 88 коп., а всього 64779 гривень 85 коп. та стягнуто судовий збір в розмірі 2000 грн. В іншій частині позову до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» відмовлено. Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 04.03.2016 року в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_2 залишено без змін. Оскільки за результатами розгляду її позову та ухвалення відповідних рішень суду їй було сплачено 66 779, 85 грн. аж 23.08.2016 року змушена звернутись до суду із вказаним позовом та просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» на її користь 51 393, 37 грн. матеріальної шкоди, пені, інфляційні втрати та три відсотка річних, стягнути з ОСОБА_2 на її користь 21 364, 52 грн. матеріальну шкоду, інфляційні втрати та три відсотка річних, а також стягнути з відповідачів на її користь витрати по сплаті судового збору у розмірі 727 грн. 57 коп.

Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні тим, що містяться в позові.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 уточнений позов не визнав, підтримав раніше надані відповідачем ОСОБА_2 заперечення, вказавши, що відповідно до ухвалених рішень Вишгородського районного суду Київської області від 04.03.2016 року та рішення суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 26.05.2016 року ОСОБА_2 не повинен здійснювати жодні виплати на користь позивачки, оскільки відповідальність за відшкодування шкоди покладено на ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» та затримка виконання рішення суду сталася з вини ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія», а тому додаткові вимоги можливо висувати лише до нього. Просив суд відмовити у задоволенні уточнених позовних вимог до ОСОБА_2 у повному обсязі.

Представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» Давиденко А.І. уточнені позовні вимоги не визнав повністю, раніше надав письмові заперечення, та пояснив, що позивач не має права на відшкодування невідшкодованого збитку та витрат на рахунок збитку, у зв'язку із тим, що позивачу вже було виплачено страхове відшкодування згідно рішення суду у розмірі 38024, 20 грн. Різницю між виплаченою сумою страхового відшкодування та між фактичним розміром шкоди повинен відшкодувати відповідач ОСОБА_2 Також вважає, що відповідач не має права на відшкодування пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат нарахованих нею на так звану суму невідшкодованого збитку. У зв'язку із тим, що страхове відшкодування було вже виплачене позивачу згідно рішення суду, а інших виплат Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачає, просив суд відмовити у задоволенні уточнених позовних вимог до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» в повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення уточнених позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 20.10.2014 року о 20.00 годині ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Хонда» д.н.з. НОМЕР_1 на перехресті вул. Лугова і вул. Дегтяренка в м. Києві недотримався безпечної дистанції, не врахував дорожню обстановку, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Автомобіль «Хонда» д.н.з. НОМЕР_1 належить ОСОБА_2 і на час ДТП був ним керований. Автомобіль «Хюндай» д.н.з. НОМЕР_3 належить ОСОБА_1 і на час ДТП був нею керований.

Відповідно до адміністративного протоколу, складеного співробітником ДПС Оболонського ВДАІ ГУ м. Києва, довідки ДАІ від 20.10.2014 року ДТП сталося з вини водія автомобіля «Хонда» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2, який порушив вимоги п. 13.1 ПДР, здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2., що підтверджується постановою Оболонського районного суду м. Києва від 02.12.2014 року за № 756/15581/14-п ДТП сталося з вини відповідача ОСОБА_2 Зазначеною постановою, суд визнав ОСОБА_2 винним за ст. 124 КУпАП і призначив покарання у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

Цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «УОСК» за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (страховий поліс АІ/4158884) із лімітом відповідальності 50000 грн.

Також, судом встановлено, що позивачка 22 грудня 2014 року подала до ПрАТ «УОСК» заяву із необхідними документами про виплату страхового відшкодування, однак страхове відшкодування виплачене позивачці не було.

Крім того, не погоджуючись із визначеним страховою компанією розміром відшкодування в сумі 29115 грн., позивачка звернулася до Корпорації «УкрАвто», спеціалісти якої склали звіт № 504 від 27 лютого 2015 року, згідно якого розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Хюндай», становить 38024,20 грн., а також склали рецензію на звіт страхової компанії, де вказали про його невідповідність вимогам нормативно-правових документів та виявлених пошкоджень.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 04.03.2016 року уточнену позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково та стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» на її користь матеріальну шкоду у розмірі 29115 гривень та пеню за прострочення виплати відшкодування у розмірі 14321 гривень 38 копійок, а всього стягнуто 43436 гривень 38 копійок, а також стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» на її користь судовий збір у розмірі 434 грн. 36 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено за необгрунтованістю.

Рішенням суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 26.05.2016 року рішення Вишгородського районного суду Київської області від 04.03.2016 року в частині вирішення позовних вимог до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» скасовано і ухвалено нове, яким її позов задоволено частково та стягнуто із Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» на її користь на відшкодування майнової шкоди 38024 гривень 20 коп., пеню в розмірі 18043 гривні 45 коп., 3 % річних в розмірі 1031 гривень 32 коп., інфляційні втрати в розмірі 7680 гривень 88 коп., а всього 64779 гривень 85 коп. та стягнуто судовий збір в розмірі 2000 грн. В іншій частині позову до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» відмовлено. Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 04.03.2016 року в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_2 залишено без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Збільшуючи позовні вимоги ОСОБА_1 посилається на те, що за результатами вищевказаних рішень суду їй було сплачено 66 779, 85 грн. лише 23.08.2016 року, та з моменту подання цієї позовної заяви минуло 264 дні, а тому просить суд стягнути з стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» на її користь 51 393, 37 грн. матеріальної шкоди, пені, інфляційні втрати та три відсотка річних, стягнути з ОСОБА_2 на її користь 21 364, 52 грн. матеріальну шкоду, інфляційні втрати та три відсотка річних, а також стягнути з відповідачів на її користь витрати по сплаті судового збору у розмірі 727 грн. 57 коп.

Стосовно уточнених позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення з останнього на її користь 21 364, 52 грн. матеріальну шкоду, інфляційні втрати та три відсотка річних, а також стягнення витрат по сплаті судового збору суд приходить до висновку про залишення без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Положення статті 625 ЦК України не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК).

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 п. 14 у разі якщо на час виконання рішення суду про відшкодування шкоди, виправлення пошкодження за одержані за рішенням суду кошти зросли ціни на майно або роботи, на придбання чи проведення яких було присуджено відшкодування, потерпілий із цих підстав може заявити додаткові вимоги до особи, відповідальної за шкоду, якщо не було його вини в тому, що виконання проводилося вже після зростання цін і тарифів.

Відповідно до вищевказаних рішення Вишгородського районного суду Київської області від 04.03.2016 року та рішення суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 26.05.2016 року відповідальність за відшкодування шкоди покладено на Приватне акціонерне товариство «Українська охоронно-страхова компанія», затримка виконання рішень суду сталася з вини Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія», а тому додаткові вимоги ОСОБА_1 має право висувати лише до страхової компанії, яка саме і повинна виконувати рішення суду, а не ОСОБА_2, а тому уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення з останнього на її користь 21 364, 52 грн. матеріальну шкоду, інфляційні втрати та три відсотка річних, а також стягнення витрат по сплаті судового збору слід залишити без задоволення.

Згідно ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Приватне акціонерне товариство «Українська охоронно-страхова компанія» як страховик згідно закону і умов договору обов'язкового страхування несе відповідальність перед позивачкою за завдану їй з вини ОСОБА_2 шкоду внаслідок скоєння останнім ДТП.

Тобто, між позивачкою і ПрАТ «УОСК» виникли договірні відносини щодо здійснення страхової виплати у зв'язку із пошкодженням майна позивачки.

Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобовязаний сплатити неустойку в розмірі встановленому законом. Аналогічні положення містить п.36.5 ст.36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно якого за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ.

Відповідно до Листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.01.2013 року № 10-74/0/4-13 згідно з частиною першою статті 509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відтак грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

З урахуванням викладеного положення стаття 625 ЦК регулює зобов'язальні правовідносини, тобто поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду.

При цьому частина третя статті 11 ЦК, в якій йдеться про те, що цивільні права та обов'язки у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань. Крім того, із рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в статті 11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить в них ясність та визначеність.

Також слід зазначити, що відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності.

Таким чином, дія частини другої статті 625 ЦК про обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди.

До матеріалів справи додано Висновок № 644 від 17.06.2016 року щодо встановлення вартості матеріального збитку, завданого транспортному засобу позивачки з врахуванням цін станом на 17.06.2016 року, проте ОСОБА_1 та її представником не було надано суду доказів огляду транспортного засобу, що не дає можливості пересвідчитись чи проводився ремонт транспортного засобу позивачки і якщо так, то коли він був проведений та за яких цін.

В уточненій позовній заяві ОСОБА_1 вказує, що виплату їй було прострочено більш ніж на півтора роки, однак, як видно з матеріалів справи, рішення суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області щодо виплати позивачці коштів було прийнято 26.05.2016 року, а виплату страховою компанією було здійснено 23.08.2016 року, тобто майже через три місяці, а тому розрахунки позивача щодо виплати пені, індексу інфляції та трьох відсотків річних розраховані не за три місяці, а за значно більший період та є необґрунтованим.

Суд приходить до висновку про часткове задоволення уточнених позовних вимог пред'явлених до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія», в частині стягнення з останньої на користь ОСОБА_1 пені, індексу інфляції та трьох відсотків річних розрахованих за період з 26.05.2016 року (з дня ухвалення рішення суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області ) по 23.08.2016 року (день фактичної сплати суми збитку ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» виходячи з наступного: (вихідні дані - дата виникнення заборгованості 26.05.2016 року, дата розрахунку 23.08.2016 року, сума боргу 38024,20 грн., розмір пені подвійна облікова ставка НБУ, кількість прострочених днів 89). Таким чином, суд вважає за необхідним стягнути три відсотки річних у розмірі 278 грн., пеню у розмірі 3 100, 27 грн., без втрати від інфляції, а всього стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 3 378, 27 грн.

Питання розподілу судових витрат, суд вирішує у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України. При цьому суд враховує, що судові витрати позивача по справі складаються з судового збору, який становить 640 грн., а тому вони підлягають стягненню з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 5, 10, 12, 13, 17, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 82, 83, 141, 263,264,365,266,267,268,352,354 ЦПК України, ст. ст. 11, 611, 625, 992, 1166, 1187 ЦК України, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4, Листом Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.01.2013 року № 10-74/0/4-13, суд,-

ВИРІШИВ:

Уточнену позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Приватного акціонерного товариства «Українська Охоронно - Страхова компанія» про стягнення матеріальної шкоди, пені, інфляційних витрат та трьох відсотків річних за несвоєчасне відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська Охоронно - Страхова компанія» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4) три відсотки річних у розмірі 278 (двісті сімдесят вісім) гривень, та пеню у розмірі 3 100 (три тисячі сто) гривень 27 копійок, а всього стягнути 3 378 (три тисячі триста сімдесят вісім) гривень 27 копійок.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська Охоронно - Страхова компанія» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4) витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.

В іншій частині вимог відмовити за необґрунтованістю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Київської області протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення через Вишгородський районний суд Київської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 16 травня 2018 року.

Головуючий М.Б. Баличева