Справа № 404/4987/15-ц
Номер провадження 4-с/404/91/18
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

20 грудня 2018 року суддя Кіровського районного суду м. Кіровограда Мохонько В.В., вивчивши матеріали скарги ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 на дії та бездіяльність Фортечного відділу державної виконавчої служби міста Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області (місцезнаходження: вул. Дворцова, 32/29, м. Кропивницький), заінтересована особа Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» Славкіна Марина Анатоліївна (місцезнаходження: АДРЕСА_1), -

ВСТАНОВИВ:

19.12.2018 року представник ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, якою просить постановити ухвалу, якою оскаржуване рішення - постанову старшого державного виконавця Фортечного ВДВС м. Кропивницький ГТУЮ у Кіровоградській області Кушніренко В.В. від 16 березня 2018 року за виконавчим провадженням №50525844 про стягнення з боржника ОСОБА_5 виконавчого збору за виконавчим листом Кіровського районного суду м. Кіровограда №404/4987/15-ц від 15.01.2016 року в сумі 49 291,47 грн. та бездіяльність цього державного виконавця визнати неправомірними і зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу - начальника Фортечного ВДВС м. Кропивницький ГТУЮ у Кіровоградській області усунути порушення (поновити порушене право заявника) шляхом скасування цієї постанови.

Розглядаючи питання про прийняття вищевказаної скарги до провадження, вважаю, що у відкритті провадження слід відмовити за таких підстав.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно ст. 447, 448 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

В силу вимог п. 5 ч.1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Відповідно до пункту 7 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», враховуючи, що відповідно до частини четвертої статті 82 Закону України "Про виконавче провадження", частини другої статті 384 ЦПК України рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, та керуючись змістом статті 383 ЦПК України, справи щодо оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях стосовно примусового виконання судового рішення у цивільній справі, належать до розгляду в порядку цивільного судочинства.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 74 Закону № 1404, який діє з 05.10.2016 року, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Аналіз вказаної норми свідчить про те, що Закон № 1404 є процесуальним законом, який крім іншого, передбачає юрисдикцію органів по розгляду скарг, зокрема, на рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, визначає, що вони розглядаються адміністративним судом.

Таким чином, вимогами спеціального Закону № 1404 передбачено, що розгляд скарг на дії державного виконання щодо стягнення виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій здійснюється в порядку адміністративного судочинства.

Як визначено у постанові Великої Палати Верховного Суду 06 червня 2018р. у справі № 127/9870/16-ц, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, утому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Отже, справи щодо оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій, прийнятих у виконавчих провадженнях стосовно примусового виконання судового рішення у цивільній справі, належать до компетенції адміністративних судів.

Відповідно до ч. 9 ст. 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Згідно п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на вищевикладене, суддя вважає, що скарга не підлягає розгляду у порядку, встановленому Розділом VII ЦПК України,оскільки оскарження постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а відтак у відкритті провадження необхідно відмовити.

При цьому, роз'яснити ОСОБА_1 його право на звернення до адміністративного суду із позовною заявою за правилами адміністративного судочинства.

Керуючись ст.186 ЦПК України, суддя,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_1 на дії та бездіяльність Фортечного відділу державної виконавчої служби міста Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, заінтересована особа Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» Славкіна Марина Анатоліївна.

Роз'яснити ОСОБА_1 право на звернення для захисту свого права в порядку адміністративного судочинства.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, в редакції від 3 жовтня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди (Кіровський районний суд м. Кіровограда).

Повний текст судового рішення складено 20.12.2018 року.

Суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда В. В. Мохонько