Справа № 175/4780/17
Провадження № 2-о/175/118/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

01 листопада 2018 pоку Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Новік Л.М.,

за участю секретаря - Лукієнка В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: Дніпропетровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про встановлення факту, що має юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

На обґрунтування вимог вказав, що починаючи з 1989 року, без реєстрації місця проживання він проживав на території України, за адресою: АДРЕСА_1. В той час він працював в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Вертоград» на посаді охоронця з 01.02.1990 року по 30.06.1994 року, та підробляв, охороняючи будинок, в якому проживав, та який належить на праві власності гр. ОСОБА_2.

Зазначені обставини підтверджуються наступними доказами:

- Довідкою Олександрівської сільської ради від 29.06.2017 року №. 155,

- Довідкою TOB «Вертоград» від 30.06.1994 року,

- Свідками, які також проживали в АДРЕСА_1 а саме: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, що мешкає за адресою: АДРЕСА_2

ІНФОРМАЦІЯ_7 року від шлюбу із ОСОБА_5 у них народилась донька ОСОБА_6, про що відділом ДРАГС Дніпропетровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області 23 березня 2007 року складено відповідний актовий запис № 9 та видане свідоцтво про народження.

ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 року, про що відділом реєстрації смерті в місті Дніпропетровську Дніпропетровського обласного управління юстиції 11 лютого 2005 року зроблено запис за № 1256 та видано свідоцтво про смерть.

Встановлення факту постійного проживання на території України необхідне для визначення належності його до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. З Закону України від 18 січня 2001 р. N 2235-Ш «Про громадянство України», а також для отримання паспорту його неповнолітньою донькою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 Він не мав у власності житла, а тому не мав можливості оформити прописку за адресою фактичного проживання в АДРЕСА_1 і в даний час іншим шляхом підтвердити міграційній службі України факт постійного проживання.

Просить суд встановити факт, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1, постійно проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

У судовому засіданні заявник та його представник ОСОБА_7 вимоги заяви підтримали, пославшись на обставини викладені у ній та просили заяву задовольнити.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_8, вважала, що доказів постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991р. у заявника відсутні, але проти задоволення вказаного факту не заперечувала в разі наявності підстав для встановлення такого факту.

Вивчивши доводи заяви, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

Як на підставу встановлення юридичного факту - постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991р. заявник ОСОБА_1 вказує на те, що він з 1989 року постійно проживає на території України.

Вказані заявником твердження свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли.

За даними довідки Олександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 29.06.2017 р. №155, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, в період з 01 січня 1991 року по 31 грудня 1991 року постійно проживав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1

В матеріалах справи є довідка видана ТОВ фірма «Вертоград» від 30.06.1994 року, з якої вбачається. що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6 працював в ТОВ фірма «Вертоград» на посаді охоронця з 01.02.1990 р. по 30.06.1994 р.

Заявник на підтвердження своїх вимог надав копію свідоцтва про народження ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7, серія НОМЕР_2 від 12 квітня 2016 року, видане Самарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції 12.04.2016 р., з якого вбачається, що батьками дитини вказані: батько - ОСОБА_1, мати - ОСОБА_5.

В матеріалах справи є висновок за результатами перевірки підстав видачі паспорта громадянину України від 18.11.2011 року складений начальником СГІРФО Амур-Нижньодніпровського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, з якого вбачається, що в ході перевірки встановлено. Що в заяві про видачу паспорта громадянина України /ф.1/ в графі «паспорт видати на підставі» вказаний паспорт зразку колишнього СРСР серії НОМЕР_3 виданий Шаумянським РВ м. Єревана 12.01.1985 р. При цьому будь-яких інших підстав документування паспортом громадянина України вищезазначеного громадянина не вказано. Крім того, також було встановлено, що ОСОБА_1 постійної реєстрації на 13.11.1991 р. на території України не мав. Перевіркою по облікам домової книги за адресою: яка вказана в формі №1 - АДРЕСА_3 - встановлено, що ОСОБА_1 за даною адресою не був зареєстрований ніколи. За обліками обласного адресного бюро гр. ОСОБА_1 не значиться. Згідно ч.ч. 1-3 Закону України «Про громадянство України» гр. ОСОБА_1 громадянином України не являється. Оскільки станом на 13.11.1991 року зареєстрованим на території України не значиться.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про громадянство України" громадянами України є, зокрема, усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

Положеннями ч. 1 ст. 1 Закону України «Про громадянство України» проживання на території України на законних підставах визначається як проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні.

Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Не є порушенням вимоги про безперервне проживання виїзд особи за кордон у службове відрядження, на навчання, у відпустку, на лікування за рекомендацією відповідного медичного закладу або зміна особою місця проживання на території України.

Згідно зі ст.ст. 6, 8 ЗУ «Про громадянство України», громадянство України набувається в тому числі за територіальним походженням.

Відповідно до ч.1 ст. 8 ЗУ «Про громадянство України» громадянином України, реєструється особа, зокрема, яка сама чи хоча б один з її батьків, народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов'язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України.

Юридичне значення при цьому має лише факт постійного проживання на території України особи або її батьків, з якими дитина постійно проживала на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності ЗУ «Про громадянство України».

Законом не визначено терміну «постійного проживання», але визначено поняття «безперервного проживання». Таким вважається проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів ( стаття 1 Закону).

При відсутності документального підтвердження факту постійного проживання особи до 24.08.1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства подається відповідне рішення суду (пункт 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президент України від 27.03.2001 р. № 215.

Обов'язок подання доказів, в тому числі під час розгляду судом справ про встановлення юридичних фактів в порядку окремого провадження, покладено на заявника.

Всупереч цьому обов'язку доказів на підтвердження обставин щодо постійного проживання заявника в Україні станом на 24.08.1991 р., відповідно до встановлених законом вимог, суду не надано, тому в задоволенні заяви слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 259, 260, 265, 268, 319 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволення заяви ОСОБА_1, заінтересовані особи: Дніпропетровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про встановлення факту, що має юридичне значення відмовити.

На рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду може бути подано апеляційну скаргу.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.М. Новік