Дата документу 13.11.2018 Справа № 331/8757/14-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№331/8757/14 Головуючий у 1 інстанції: Світлицька В.М.
№ 22-ц/807/35/18 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2018 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

секретар : Бабенко Т.І.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та поділу майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та поділ майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог, зазначено, що 25.10.2008 року укладено шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, який рішенням суду розірвано. З відповідачем ОСОБА_5 позивач фактично почала мешкати однією сім'єю з лютого 2005 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них з відповідачем народилася спільна дитина ОСОБА_6, яка після розірвання шлюбу та на теперішній час проживає разом з позивачем. У зв'язку з виникненням конфлікту, сторони не можуть розподілити спільне майно подружжя у добровільному порядку за взаємною згодою, тому звернулася до суду з позовом про поділ майна подружжя. Позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд встановити факт проживання однією сім'єю з відповідачем без реєстрації шлюбу з лютого 2005 р. по день укладення офіційного шлюбу 25.10.2008 року, визнати об'єктом спільної сумісної власності нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та в порядку поділу спільного майна подружжя поділити це майно, що є спільною сумісною власністю, також в порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_4 право власності на наступне майно: нежитлове приміщення ХІ першого поверху літ. А-5, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3, автомобіль Volkswagen Touran, номерний знак НОМЕР_1, інше майно залишити у власності відповідача, стягнути з відповідача судові витрати.

У квітні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, просить суд визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину рухомого та нерухомого майна, набутого за час проживання однією сім'єю з ОСОБА_4

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2016 року позов задоволено частково.

Встановлено факт спільного сумісного проживання однією сім'єю ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з лютого 2005 року по 25 жовтня 2008 року без реєстрації шлюбу.

Визнано нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстровано на ОСОБА_5 спільною сумісною власністю подружжя.

Визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності за кожним на 1/2 частину нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення ХІ першого поверху літ. А-5, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину спільного майна подружжя, а саме:

- автомобілю Volkswagen Touran, реєстраційний номер НОМЕР_1;

- автомобілю Ford Transit, реєстраційний номер НОМЕР_3;

- автомобілю Volkswagen LT-28, реєстраційний номер НОМЕР_4, вантажний;

- мотоцикла Yamaha XV1700, реєстраційний номер НОМЕР_5

- причепу, реєстраційний номер НОМЕР_6.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_4 відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 - задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення ХІ першого поверху літ. А-5, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину спільного майна подружжя, а саме:

- автомобілю Volkswagen Touran, реєстраційний номер НОМЕР_1;

- автомобілю Ford Transit, реєстраційний номер НОМЕР_3;

- автомобілю Volkswagen LT-28, реєстраційний номер НОМЕР_4, вантажний;

- мотоцикла Yamaha XV1700, реєстраційний номер НОМЕР_5;

- причепу, реєстраційний номер НОМЕР_6.

В іншій частині зустрічних позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, особа, яка не брала участь у справі, ОСОБА_3, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду, в частині визнання спільним майном подружжя наступного майна:

- Нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1

- Нежитлове приміщення ХІ першого поверху літ. А-5, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2;

- автомобіль Ford Transit, реєстраційний номер НОМЕР_3;

- автомобіль Volkswagen LT-28, реєстраційний номер НОМЕР_4, вантажний;

- причеп реєстраційний номер НОМЕР_6;

та в частині визнання за ОСОБА_5 і ОСОБА_4 права власності за кожним ? частку у цьому майні та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у цій частині.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що суд першої інстанції безпідставно встановив факт спільного проживання однією сім'єю сторін, позаяк саме вона проживала з відповідачем однією сім'єю з лютого 2005 року по 25 жовтня 2008 року.

Обґрунтовуючи свої заперечення проти судового рішення, апелянт фактично зазначає про те, що майно, яке суд визнав спільною власністю сторін, та про яке вона зазначила у апеляційній скарзі, не належить сторонам на праві спільної власності, а є або особистою власністю відповідача, або набуте у період спільного проживання відповідача не з позивачкою, а з нею.

Заслухавши у засіданні Запорізького апеляційного суду, суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 25.10.2008 року сторони зареєстрували шлюб, про що Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції зроблено актовий запис № 386, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_7.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16.03.2015 р. шлюб між сторонами розірвано. Рішення суду набрало законної сили.

Сторони мають спільну дитину доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Жовтневом відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції від 24.04.2007 року, серії НОМЕР_8.

Судом першої інстанції було вирішено питання про розподіл майна, набутого сторонами під час спільного проживання в тому числі до реєстрації шлюбу.

Суд вважав встановленим той факт що сторони до реєстрації шлюбу проживали однією сім'єю виходячи з пояснень свідків, фактичних обставин справи, в тому числі народження у них спільної дитини в 2007 році до реєстрації шлюбу.

За правилами статті 74 СК України (у редакції, чинній до 16 січня 2007 року) якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки або чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Отже, особам, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Такий правовий висновок був зроблений Верховним Судом України у справі за № 6-2253цс15 від 08.06.2016 р.

Таким чином, законом встановлена презумпція спільності майна, набутого під час сумісного проживання.

Сторонами не оскаржене судове рішення.

Апелянт ОСОБА_3 , посилаючись на те, що частина майна, яке розподілено між сторонами, належить їй, разом з тим не надала жодного правовстановлюючого документу на підтвердження цієї обставини.

Доводи ОСОБА_3 про те, що хоча відповідач і отримав будівлю по АДРЕСА_2 від неї за договором купівлі-продажу, але договір є удаваним - не підтверджені жодними доказами.

Відповідно до статті 11 ЦПК України (у редакції чинній до Закону № 2147-VIII) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Норми аналогічного характеру містяться і в ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII - стаття 11, а також статті 14 ГПК України в редакції Закону № 2147-VIII.

Згідно з частиною першою статті 3 ЦПК України (у редакції чинній на час розгляду справи) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з частиною третьою статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

На час розгляду даної справи, апелянт не довела, що договір купівлі-продажу, на який вона посилається, є удаваним правочином.

Крім зазначеного, судова колегія враховує, що зазначений договір укладався вже в період шлюбу сторін, ОСОБА_3 була обізнана про вибуття нерухомого майна зі своєї власності внаслідок укладення договору купівлі-продажу, проте не оспорювала зазначений договір.

Також в апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на те, що деякі речі зокрема, причеп, автомобіль Volkswagen Touran, належали відповідачеві ще до проживання однією сім'єю з позивачкою та з ОСОБА_3

Ці доводи не можуть бути предметом розгляду з урахуванням того, що за ст. 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Заявляючи про те, що розподілене судом майно належало не сторонам і не їй, а лише відповідачеві, апелянт фактично діє не в своїх інтересах, а у інтересах відповідача, не маючи на це повноважень. Тим більше сам відповідач не оскаржує судове рішення.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Доводи апеляційної скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2016 рокуу цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 листопада 2018 року

Головуючий: О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков