АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
Апеляційне провадження
№22-ц/796/2231/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Музичко С.Г.

при секретарі Іванову В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30 листопада 2017 року (суддя Шевченко Т.М.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Святошинський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві про анулювання актового запису про розірвання шлюбу,

встановила:

у серпні 2017р. позивач звернувся до суду з позовом про анулювання актового запису № 1575 від 18 грудня 1990р. про розірвання шлюбу.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 16 жовтня 1988р. уклав з відповідачкою шлюб, який зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №5486. Мають двох повнолітніх дітей.

Позивач посилався на те, що подружнє життя з відповідачкою не склалось із-за суттєвої різниці у поглядах на спільне майбутнє, у зв'язку із чим виникали сварки та непорозуміння, що призвело до того, що вони втратили почуття поваги та любові один до одного, а з вересня 2015 року фактично припинили шлюбні стосунки, тому ним було прийнято рішення про розірвання шлюбу, у зв'язку із чим 7 жовтня 2015р. він звернувся до відділу державної реєстрації актів цивільного стану із заявою про повторну видачу свідоцтва про укладення шлюбу, однак йому було відмовлено у зв'язку із тим, що їх шлюб вже розірвано 18 грудня 1990р. на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва, про що зроблено актовий запис № 1575 та видано відповідний витяг.

Позивач зазначав, що 16 жовтня 2015р. звернувся до Дарницького районного суду м. Києва із заявою про надання копії рішення про розірвання шлюбу, однак судом йому було надано відповідь, що в період з 1989р. по 1991р. у суді відсутня справа про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Позивач стверджував, що актовий запис про розірвання шлюбу зроблений за заявою відповідачки на підставі підробленого судового рішення, тому він підлягає анулюванню.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 30 листопада 2017 року у позові відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати та ухвалити

- 2 -

нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Позивач посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права в частині порядку обчислення та перебігу строку позовної давності, оскільки про те, що його шлюб з відповідачкою було розірвано на підставі рішення суду він дізнався лише 7 жовтня 2015р., звернувшись до органів РАЦСУ, тому строк позовної давності ним не пропущено.

Також позивач зазначає, що певний період часу він перебував у місцях позбавлення волі, що унеможливлювало звернення до суду або органів РАЦСУ із заявою про стан його шлюбних справ.

Крім того, позивач вважає безпідставним посилання суду першої інстанції на те, що він не звертався до відділу державної реєстрації актів цивільного стану із заявою про анулювання виправлень в актовому записі про шлюб, оскільки це не позбавляє позивача права звернутися до суду із вказаним позовом.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на те, що позивач був обізнаний про розірвання їх шлюбу у 1990р., так як особисто приніс їй копію рішення суду про розірвання шлюбу.

Крім того, відповідач стверджує, що при реєстрації народження їх дочки, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1., позивач писав заяву про визнання батьківства, так як їх шлюб був розірваний, що також підтверджує його обізнаність про розірвання шлюбу.

Третя особа відзив на апеляційну скаргу не подав, направивши листа про розгляд апеляційної скарги у відсутність його представника.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, які підтримали апеляційну скаргу, пояснення відповідача, яка просила залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 жовтня 1988р., мають двох дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. народження, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. народження.

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого 18 грудня 1990р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ленінградського району м. Києва, шлюб сторін розірвано 18 грудня 1990р., про що складено актовий запис № 1575.

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про розірвання шлюбу від 25 травня 2017р., розірвання шлюбу зареєстровано на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 6 грудня 1990 року.

Згідно листа голови Дарницького районного суду м. Києва від 21 жовтня 2015р. на ім'я позивача, за алфавітними покажчиками цивільних справ за період з 1989 року по 1991 рік відсутня справа про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду з пропуском встановленого законом строку, а відповідач заявила про застосування позовної давності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, так як він відповідає обставинам справи, наданим сторонами доказам та ґрунтується на нормах матеріального права.

Згідно ст. 158 Кодексу про шлюб та сім'ю України, норми якого діяли на момент реєстрації розірвання шлюбу сторін, народження, смерть, одруження, розірвання шлюбу, встановлення батьківства, переміна прізвища, імені, по батькові підлягають реєстрації в державних органах реєстрації актів громадянського стану. Про зроблений запис акта громадянського стану видається відповідне свідоцтво. Актові записи, вчинені в органах реєстрації актів громадянського стану, до спростування їх по суду є безспірними доказами посвідчуваних ними актів.

Статтею 180 КпШС України було визначено, що реєстрація розірвання шлюбу на підставі рішення суду провадиться по пред'явленні подружжям або одним з них копії

- 3 -

судового рішення, що набрало законної сили, а також квитанції про сплату встановленої судом суми.

Розділ V "Акти громадянського стану" Кодексу про шлюб та сім'ю України втратив чинність на підставі Закону України №2398-VI від 1 липня 2010 року «Про державну реєстрацію актів цивільного стану».

За змістом ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану.

Згідно ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» актовий запис цивільного стану анулюється на підставі: 1) рішення суду; 2) висновку відповідного органу державного реєстрації актів цивільного стану в випадках, передбачених законом.

Порядок проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання встановлюється відповідними Правилами, які затверджуються Міністерством юстиції України.

Відповідно до п. 4.6. Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання відділ державної реєстрації актів цивільного стану, дипломатичне представництво чи консульська установа України анулює первинні актові записи цивільного стану на підставі рішення суду про: анулювання актового запису цивільного стану; визнання шлюбу недійсним; визнання шлюбу неукладеним; визнання розірвання шлюбу фіктивним; скасування рішення суду про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення померлою у випадках, передбачених статтею 118 Сімейного кодексу України. Актовий запис про розірвання шлюбу анулюється на підставі рішення суду про скасування рішення суду про визнання особи безвісно відсутньою у разі поновлення шлюбу за спільною заявою подружжя.

З наданих суду документів вбачається, що Дарницьким районним судом м. Києва 6 грудня 1990 року не ухвалювалося рішення про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що існують правові підстави для анулювання актового запису про розірвання шлюбу.

Разом з цим, згідно частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» цей Закон регулює відносини, пов'язані з проведенням державної реєстрації актів цивільного стану, внесенням до актових записів цивільного стану змін, їх поновленням і анулюванням, визначає засади діяльності органів державної реєстрації актів цивільного стану.

У статі 2 вказаного закону зазначено, що актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов'язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб'єктом цивільних прав та обов'язків. Державній реєстрації відповідно до цього Закону підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 закону державна реєстрація актів цивільного стану проводиться відповідно до цього Закону, Цивільного та Сімейного кодексів України та інших актів законодавства органами державної реєстрації актів цивільного стану.

Враховуючи викладене та те, що спір стосується саме державної реєстрації акту

- 4 -

цивільного стану, колегія суддів вважає, що при вирішенні даного спору підлягають застосування норми Цивільного Кодексу.

Відповідно до статті 257 та частини першої статті 261 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, редакція якої діяла на момент розгляду справи судом, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач був обізнаний про розірвання шлюбу з відповідачем, так як під час розгляду у 2001р. кримінальної справи стосовно позивача ОСОБА_3 у судовому засіданні повідомляла у присутності позивача про те, що їх шлюб розірвано.

Вказану обставину позивач не заперечував при апеляційному розгляді, посилаючись на те, що тоді не повірив ОСОБА_3

Також про обізнаність позивача про розірвання шлюбу з відповідачем свідчить і той факт, що 10 серпня 1995р. сторони подали спільну заяву про встановлення батьківства ОСОБА_1 стосовно дочки ОСОБА_6, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3

Подання такої заяви було передбачено ст. 53 КпШС України, яка діяла на момент вчинення вказаних дії і яка передбачала подання цієї заяви для встановлення походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі.

Вказана обставина підтверджується копією запису акту про народження ОСОБА_5 від 10 серпня 1995р., який також містить підпис ОСОБА_1, що спростовує твердження позивача про те, що він такої заяви не подавав.

Крім того, під час апеляційного розгляду був оглянутий паспорт позивача, виданий 22 липня 2003р., у якому відсутня відмітка про реєстрацію шлюбу з ОСОБА_3, що підтверджує пояснення відповідача про те, що у 2003р. вона надавала ОСОБА_1 копію свідоцтва про розірвання шлюбу для оформлення ним паспорту.

- 5 -

Позивачем ні під час розгляду справи судом першої інстанції, ні під час апеляційного перегляду не були спростовані посилання відповідача, надані нею докази та встановлені судом обставини про його обізнаність про розірвання шлюбу ще у 1995р.

Позивач звернувся до суду у серпні 2017 року, а отже, з пропуском строку позовної давності.

Частиною третьою статті 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Під час розгляду справи судом першої інстанції відповідачем була подана заява про застосування позовної давності, тому суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про відмову у задоволенні позову у зв'язку із пропуском позовної давності.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач дізнався про розірвання шлюбу тільки у вересні 2015 року, спростовуються наявними у матеріалах справи доказах, які проаналізовані вище.

Крім того, при вирішенні даного спору необхідно враховувати, що реєстрація розірвання шлюбу відбулася у грудні 1990р., з того часу пройшло 27 років, копія рішення суду, яка була підставою для реєстрації розірвання шлюбу, знищена за закінчення строку зберігання, що позбавляє відповідача можливості надати повноцінні докази, і анулювання актового запису про розірвання шлюбу сторін порушить засади справедливості по відношенню до відповідача.

Посилання позивача під час апеляційного розгляду про надання відповідачем нових доказів, які не були заявлені у суді першої інстанції, колегія суддів вважає безпідставними, так як копію актового запису про народження ОСОБА_5 апеляційний суд витребував за клопотанням позивача.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи, оцінив надані сторонами докази, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушення норм процесуального права, тому підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30 листопада 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: