Справа № 263/2885/18
Провадження № 2/263/1245/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

19 листопада 2018 року місто Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Музики О.М.,

за участю секретаря Рудь Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2108 року до Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області надійшла позовна заява ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що 31 травня 2007 року між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «УкрСоцбанк» (далі - АКБСР «УкрСоцбанк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСоцбанк» (далі - ПАТ «УкрСоцбанк») та ОСОБА_1 укладений договір кредиту № 215/12-07-0429, відповідно до умов якого відповідач зобов'язався у порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойку та інші передбачені платежі у сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та графіком погашення кредиту. На порушення умов договору позичальник ОСОБА_1 свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим у нього утворилася заборгованість перед банком, яка станом на 17 жовтня 2017 року становить 10741,89 доларів США, яка складається із: строкової заборгованості - 9371,80 доларів США, простроченої заборгованості - 676,82 доларів США, строкової заборгованості за нарахованими процентами - 622,54 доларів США, простроченої заборгованості за нарахованими процентами - 70,73 доларів США. На забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1, відповідно до ст. 553 ЦК України, 31 травня 2007 року між АКБСР «УкрСоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСоцбанк», та ОСОБА_2 укладений договір поруки № 215/12-07-0431. Відповідно до умов договору поруки ОСОБА_2 як поручитель поручається за виконання позичальником обов'язків, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. У зв'язку із чим, керуючись положеннями ст. ст. 11, 509, 525, 526, 549, 553, 554, 623, 624 ЦК України, позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів указану заборгованість та судові витрати зі сплати судового збору.

Відповідачі своїм правом на подачу відзиву не скористались.

Представником позивача - Дегтярьовим Є.В. - надано клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якому заявлені вимоги він підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі, у разі відсутності у судовому засідання відповідача, не заперечував проти заочного розгляду справи.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 березня 2018 року вказану позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 квітня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку загального позовного провадження, призначено підготовчі судові засідання. Роз'яснено відповідачам право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 липня 2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 08 листопада 2018 року вирішено провести заочний розгляд справи.

Судом досліджуються саме представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалася кожна із сторін, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюються відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Предметом спору (зміст спірних правовідносин) у справі є стягнення заборгованості за кредитним договором від 31 травня 2007 року № 215/12-07-0429, укладеним АКБСР «УкрСоцбанк» із ОСОБА_1

Судом досліджуються саме представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалася кожна із сторін, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань.

Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого.

Судом установлено, що 31 травня 2007 року між АКБСР «УкрСоцбанк» (далі - кредитор), правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 (далі - позичальник) укладений кредитний договір № 215/12-07-0429 (а. с. 4-7, 43 - 46).

Відповідно до п. 1.1 кредитного договору його предметом є те, що кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 19 000 доларів США зі сплатою 12 % річних з указаним порядком погашення суми основної заборгованості з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом до 15 травня 2023 року.

Кредит надається позичальнику на наступні цілі: придбання нерухомого майна - домоволодіння, що знаходиться за адресою: вул. Зелена, 13, с. Агробаза, Першотравневий район, Донецька область (п. 1.2).

Відповідно до п.п. 1.3.1, 1.3.2 п. 1.3 кредитного договору, у день укладення цього договору - з позичальником іпотечний договір, за умовами якого позичальник передає кредитору в іпотеку нерухоме майно, для придбання якого, згідно п. 1.2 цього договору, надається кредит, що стане власністю позичальника після укладення іпотечного договору, а також з фізичною особою - ОСОБА_2 - договір поруки.

У відповідності до п. п. 2.1 - 2.4 кредитного договору, надання кредиту на цілі, визначені п. 1.2 цього договору, проводиться шляхом видачі позичальнику готівкових грошей. Моментом (днем) надання кредиту вважається день видачі позичальнику готівкових грошей у сумі кредиту. Моментом (днем) повернення кредиту вважається день зарахування на відповідні рахунки кредитора: суми кредиту, нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій, визначених цим договором, якщо інше не випливає з умов цього договору. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту в останній робочий день місяця без урахування останнього робочого дня та послідуючих неробочих днів місяця, проценти нараховуються з розрахунку факт/360.

У разі наявності простроченої заборгованості за кредитом та несплачених процентів за його використання, погашення заборгованості позичальників за цим договором здійснюється в наступній черговості: прострочена заборгованість за нарахованим процентами; прострочена заборгованість за кредитом; строкова заборгованість за нарахованими процентами; строкова заборгованість за кредитом; пеня за порушення строків повернення кредиту та сплати процентів; інші штрафні санкції (п. 2.5 кредитного договору).

Згідно з п.п. 2.6.1 - 2.6.3 п. 2.6 кредитного договору, у разі зміни процентних ставок на кредитному ринку України, у тому числі внаслідок прийняття компетентними державними органами України рішень, що прямо або опосередковано впливають на стан кредитного ринку України, а також за рішенням Правління, Комітету з питань управління активами та пасивами, Кредитно-інвестиційного комітету, Тарифного комітету кредитора, кредитор має право ініціювати зміну розміру процентів, визначеного п. 1.1 цього договору. Про намір змінити розмір процентів кредитор зобов'язаний повідомити позичальника не пізніше, ніж за десять робочих днів до дати початку їх застосування, а також для укладення відповідної додаткової угоди. У разі, якщо позичальник погодиться зі зміненим розміром процентів, він зобов'язаний протягом строку, зазначеного у п. 2.6.1 цього договору, підписати надану кредитором додаткову угоду про внесення змін до цього договору та повернути її кредитору. У разі, якщо позичальник не погодиться з запропонованими кредитором розмірами процентів, він зобов'язаний протягом строку, зазначеного у п. 2.6.1 цього договору, повернути кредитору існуючу заборгованість за кредитом, сплатити нараховані проценти, комісії та можливі штрафні санкції (штраф, пеню) у повному обсязі. Після сплати позичальником зазначених сум дія цього договору вважається припиненою.

Обов'язки кредитора та позичальника визначені у п. п. 3.1, 3.3 кредитного договору.

Відповідальність сторін передбачена у статті 4 кредитного договору, де у п. 4.4 передбачено, що у разі порушення позичальником вимог п.п. 3.3.2 - 3.3.17 цього договору, позичальник зобов'язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 3 % від суми кредиту, визначеного п. 1.1 цього договору, за кожний випадок.

У пункті 4.5 кредитного договору передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених п. п. 3.3.8, 3.3.9 цього договору, протягом більше 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплативши проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні (штраф, пеня).

У той же час, 31 травня 2007 року між АКБСР «УкрСоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСоцбанк», та ОСОБА_1, ОСОБА_2 укладений договір поруки № 215/12-070431, відповідно до умов якого ОСОБА_2 (далі - поручитель) зобов'язався перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту № 215/12-07-0429 від 31 травня 2007 року. У пункті 2.1.2 договору поруки, передбачено, що сплата процентів за користування кредитом у розмірі 12,2 % річних та комісії, визначених договором кредиту (а. с. 9, 10, 48 - 49).

Відповідно до п. 3.1.1 договору поруки, поручитель зобов'язаний протягом одного робочого дня, від дати отримання повідомлення кредитора про невиконання позичальником, забезпеченого порукою зобов'язання, шляхом перерахування (внесення готівкою) непогашеної суми кредиту, непогашеної суми процентів, суми штрафних санкцій на рахунок вказаний у повідомлені кредитора.

Згідно з п. 4.1 договору поруки, у випадку порушення поручителем вимог п. 3.1.1 цього договору, поручитель зобов'язаний сплатити кредитору пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у цей період, від суми невиконаного забезпеченого порукою зобов'язання, за кожний день прострочення.

Між АКБСР «УкрСоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСобанк», та ОСОБА_1 22 жовтня 2008 року укладено додаткову угоду № 1 до договору кредиту від 31 травня 2007 року № 215/12-07-0429, відповідно до умов якої сторони дійшли згоди з 20 жовтня 2008 року встановити процентну ставку за користування кредитом на рівні 13,5 % річних. Усі інші умови договору залишаються не змінними (а. с. 8, 47).

14 червня 2010 року АКБСР «УкрСоцбанк» приведено у відповідність до Закону України «Про акціонерні товариства» назву організаційно-правової форми, шляхом перейменування АКБСР «УкрСоцбанк» у ПАТ «УкрСоцбанк» (а. с. 20 - 22, 60 - 62).

Відповідно до довідки - розрахунку заборгованості від 17 жовтня 2017 року № 10.1-87/19477, станом на 17 жовтня 2017 року у ОСОБА_1 за указаним кредитним договором наявна заборгованість, яка становить 10 741, 89 доларів США, яка складається із: строкової заборгованості - 9 371,80 доларів США; простроченої заборгованості - 676, 82 доларів США; строкової заборгованості за нарахованими відсотками - 622, 54 долари США; прострочена заборгованість за нарахованими відсотками - 70, 73 доларів США (а. с. 16).

Представлені суду докази відповідають змісту статей 77 - 80 ЦПК України щодо належності, допустимості, достовірності кожного з них окремо та у своїй сукупності, та відповідно достатності їх для прийняття у справі законного та справедливого рішення.

Проводячи оцінку поданих доказів, необхідно дійти висновку, що позичальником ОСОБА_1 внаслідок не своєчасного повернення кредиту порушені права банку як кредитора.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у установлені договором строки. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна умов договору не допускається.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором, або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 612 ЦК України).

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що на порушення зазначених норм закону та умов договору ОСОБА_1 зобов'язання за указаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим ОСОБА_1 як позичальник відповідно до п. 4.5 кредитного договору повинен повернути кредит у повному обсязі, з нарахованими банком відсотками за його користування, що визначені у довідці-розрахунку заборгованості станом на 17 жовтня 2017 року у розмірі 10 741,89 доларів США, і цей розмір у порядку, передбаченому ст. ст. 12, 81 ЦПК України не спростований.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника, та кредитором боржника.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч. ч. 1, 2 ст.553 ЦК України).

Виконуючи вимоги, передбачені ст. 559 ЦК України, за змістом якої суд у будь-якому випадку зобов'язаний перевірити обставини, з якими закон пов'язує підстави для припинення поруки, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає у разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Тобто закон пов'язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких умов основного договору.

Як убачається з додаткової угоди № 1 про внесення змін до договору кредиту № 215/12-07-0429 від 31 травня 2007 року, укладеної між кредитором та позичальником, сторони домовились з 20 жовтня 2008 року встановити процентну ставку за користування кредитом на рівні 13,5 % річних, інші умови договору залишено без змін, при цьому узгодження із ОСОБА_2 ця угода не містить (а. с. 8).

Також банком не представлено суду доказів, які б указували на укладення із поручителем ОСОБА_2 додаткової угоди до договору поруки, де він надавав свою згоду на зміну свого обсягу відповідальності у зв'язку із підвищенням процентної ставки за кредитним договором, за виконання якого він поручився.

Відповідно до п. 1.1 кредитного договору, надання кредиту здійснювалося одним траншем у сумі 19000 доларів США зі сплатою 12.2 % річних та кінцевим строком повернення заборгованості до 15 травня 2032 року.

Положення статті 654 ЦК України передбачають, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Отже, враховуючи вимоги до письмової форми правочину, встановлені ст. 207 ЦК України, поручителем ОСОБА_2 не висловлена у будь-якій письмовій формі позиція щодо збільшення процентної ставки за користування кредитом № 215/12-07-0429 від 31 травня 2007 року.

Таким чином, проводячи оцінку наведених обставин, аналізуючи зміст ч. 1 ст. 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що у даному випадку порука за договором поруки № 215/12-07-0431 від 31 травня 2007 року припинена з підстав зміни процентної ставки за користування кредитом на рівні 13,5 % річних без згоди ОСОБА_2, у такому випадку він не зобов'язаний відповідати за збільшене зобов'язання без його згоди, тому обов'язок за договором поруки повністю припинився - перестав існувати, внаслідок чого вимоги до поручителя задоволенню не підлягають.

Таким чином позивач має право вимагати виконання зобов'язання лише від боржника.

Відповідачами не було надано до суду жодних письмових заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутніми у судових засіданнях відповідачі також розпорядилися на свій розсуд.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позов про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає частковому задоволенню.

Що стосується вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, то суд виходить з такого.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов'язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобов'язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У частині третій статті 533 ЦК України закріплено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України від 05 квітня 2001 року «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

При цьому правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов'язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті.

Особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у статті 53 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини третьої вказаної статті у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті державний виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує ці кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті державний виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби.

У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Перерахування стягувачеві суми у національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14/134цс18).

У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті у мотивувальній частині рішення необхідно навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Отже, суд вважає за правильне стягнути з боржника заборгованість за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки виконання грошового зобов'язання за кредитним договором визначене в доларах США, з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення, однак переведення іноземної валюти в українську за курсом на день ухвалення рішення суду не вказує на його виконання саме у валюті - гривня.

Відповідно до офіційного сайту Національного банку України станом на 19 листопада 2018 року курс 1 долара США становить 27,754 грн.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме в частині позову до ОСОБА_1, тому і судові витрати підлягають стягненню лише з нього.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 19, 77, 81, 141, 247, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 11, 192, 509, 525, 526, 530, 536, 554, 599, 610, 611, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «УкрСоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСоцбанк» заборгованість за кредитним договором від 31 травня 2007 року № 215/12-07-0429, станом на 17 жовтня 2017 року, яка складається із: строкової заборгованості - 9371,80 доларів США; простроченої заборгованості - 676,82 доларів США, строкової заборгованості за нарахованими процентами - 622,54 доларів США, простроченої заборгованості за нарахованими процентами - 70,73 дол. США, у загальному розмірі 10 741, 89 доларів США, що відповідно до офіційного курсу гривні до долара США, встановленого Національним банком України станом на 19 листопада 2018 року у розмірі 27,754 грн. за 1 долар США, еквівалентно - 298 130 гривень 42 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСоцбанк» судовий збір у розмірі 4 276 гривень 91 копійка.

У частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «УкрСоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем до Донецького апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів або безпосередньо до апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Із повним текстом рішення суду можна ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за адресою: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про сторін у справі:

Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», ідентифікаційний код 00039019, юридична адреса: вул. Ковпака, 29, м. Київ, Україна, 03150.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, адреса реєстрації: АДРЕСА_1, паспорт серія НОМЕР_3

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2, адреса реєстрації: АДРЕСА_1, паспорт серія НОМЕР_4.

Суддя О.М. Музика