Справа № 209/2545/17
Провадження № 2/209/83/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2018 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Байбари Г.А.,

при секретарі Герасимчук І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кам'янське Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 17.03.2011 року в розмірі 56392,22 грн., яка складається з наступного: 4884,09 грн. - заборгованість за кредитом, 44947,23 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3399,37 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 2661,53 грн. - штраф (процентна складова), а також сплачений судовий збір.

На обґрунтування позову зазначено, що 17 березня 2011 року ПАТ КБ "ПриватБанк та ОСОБА_2 уклали кредитний договір б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" і "Тарифами Банку" складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору надала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Пунктом 1.1.7.12 договору було передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання, і якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про розірвання даного договору, він автоматично лонгується на той же строк. В порушення умов кредитного договору та законодавства України, ОСОБА_2 свої зобов'язання не виконала, а саме не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. У зв'язку із зазначеними порушеннями зобов'язань ОСОБА_2 станом на 31 серпня 2018 року має заборгованість в розмірі 56392,22 грн., яка складається з наступного: 4884,09 грн. - заборгованість за кредитом, 44947,23 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3399,37 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 2661,53 грн. - штраф (процентна складова).

До розгляду справи по суті від представника відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 64-68), де зазначено, що відповідач не поґоджується із сумою заборгованості, а умови та правила надання банківських послуг та правила користування платіжною карткою не можуть підтверджувати факт існування суми боргу. Із наданого розрахунку заборгованості не зрозуміло, які саме штрафи і пені та коли були нараховані, коли саме почалося нарахування штрафних санкцій та коли виникло прострочення основної суми кредиту. Також відповідач вважає, що 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 2661,53 грн. - штраф (процентна складова) незаконно нараховані, оскільки за положенням ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Позивач не довів належними та допустимими доказами суму заборгованості та просить відмовити в позові в частині нарахування штрафних санкцій та підвищених процентів за кредитом з 01 квітня 2015 року.

До розгляду справи по суті від представника позивача надійшла відповідь на відзив (а.с. 75-83), де зазначено, що Правила та Умови надання банківських послуг є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення банківських послуг. Зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: заяві позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. Відповідачем особисто була заповнена анкета-заява із зазначенням своїх даних, в якій вона висловила згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та особистим підписом засвідчила, що вона згодна з тим, що ця заява разом із Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, і що вона ознайомлена та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Із виписки з карткового рахунку вбачається, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, що вона користувалася грошима, отримувала кошти через банкомат, здійснювала розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже отримала картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Відповідач знімала кредитні кошти, потім частково погашала заборгованість за договором і знову користувалася кредитними коштами. Вказане свідчить про те, що відповідачу були відомі та зрозумілі умови договору та тарифи банку. Вважає, що відповідачу правомірно, згідно умов кредитного договору була нарахована заборгованість за тілом кредиту, відсотками, пенею та штрафами. Просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

До розгляду справи по суті від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, де зазначено, що відповідач не погоджується із розміром заборгованості за кредитним договором. За змістом пункту 2.1.1.2.1 Умов банк видає клієнту картку, її вид визначений у памятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору являється дата отримання Картки, вказана в заяві. 17.03.2011 року банк виконав свої зобовязання та надав відповідачу кредит у розмірі та строки, встановлені в договорі, шляхом видачі кредитної картки 626479. Відповідач в період з 17.03.2011 року по 30.11.2014 року частково погашала тіло кредиту, сплачувала відсотки за користування кредитом та комісії. Проте, у листопаді 2014 року картку було заблоковано, що призвело до неможливості її використання. Відповідач частково визнає свої боргові зобовязання перед банком, але не визнає їх розмір через одночасне нарахування відсотків за користування кредитом та нарахування відсотків на прострочену заборгованість (пені), одночасне нарахування пені і штрафу за одне й те ж саме порушення. Згідно п. 2.1.1.12.6. Правил за користування Кредитом банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому Тарифами Банку, з розрахунку 360 (триста шістдесят) календарних днів на рік. Пунктом 2.1.1.12.6.3. Правил визначено, що відсотки за користування кредитом (кредитним лімітом) нараховуються на дату їх сплати, передбачену пунктами 2.1.1.12.4 та 2.1.1.12.5. При цьому відсотки розраховуються щомісячно за кожний календарний день за фактично витрачені в рахунок кредиту кошти, з дня списання суми з карткового рахунку до дня, коли кредит (кредитний ліміт) стають простроченими кредитами. Відповідно до п.2.1.1.12.6.1 Правил у разі виникнення прострочених зобовязань на суму від 100 грн., включаючи прострочені зобовязання, передбачені пунктами 2.1.1.12.6.2, 2.1.1.12.8.1 Умов і Правил, клієнт сплачує банку пеню, яка розраховується наступним чином: пеня = базова відсоткова ставка за договором/30 (нараховується за кожний день прострочення кредиту) + 50 грн.(одноразово). Пеня нараховується у день нарахування відсотків по кредиту.

Як вбачається із розрахунку заборгованості та виписки по картці 626479 прострочені зобовязання з погашення тіла кредиту в сумі 4884,09 грн. виникли у відповідача 01.10.2014 року, оскільки банк в цей день одночасно нарахував штраф за прострочення по кредиту 50 грн. та 31.10.2014 року відсотки на прострочену заборгованість за жовтень 2014 року відповідно до умов пункту 2.1.1.12.6.1 Умов та правил.

Пунктом 2.1.1.12.6.4 Правил передбачено, що у разі непогашення суми простроченого кредиту (кредитного ліміту) або його частини більш ніж 210 днів весь кредит вважається простроченим і нарахування з дати переведення кредиту в статус прострочених боргових зобовязань проводиться згідно п. 2.1.1.12.6.1. На залишок простроченої заборгованості позичальник сплачує пеню у розмірі, вказаному в п. 2.1.1.12.6.1 цих Умов. При цьому винагорода відсотків за користування кредитом не виплачуються. Отже, якщо рахувати 210 днів непогашення суми кредиту з 01.10.2014 року, то кредит набув статус простроченого 01.05.2015 року і відповідно до п. 2.1.1.12.6.4 Правил з 01.05.2015 року нарахування відсотків повинно проводитися згідно п. 2.1.1.12.6.1, тобто на залишок простроченої заборгованості нараховується пеня у розмірі, вказаному в п. 2.1.1.12.6.1 Умов, а відсотки за користування кредитом не нараховуються. Але, як вбачається із розрахунку заборгованості та виписки по картковому рахунку 626479 у період з 01.05.2015 року по 31.08.2017року позивач одночасно продовжував нараховувати наступні види платежів: відсотки за використання кредитного ліміту; відсотки за прострочений кредит (пеня згідно п. 2.1.1.12.6.1 Правил); штраф за прострочення по кредиту (який входить до складу пені відповідно до п. 2.1.1.12.6.1 Правил). Відповідач вважає, що банк після 01.05.2015 року неправомірно одночасно нараховував відсотки за користування кредитом і відсотки за прострочений кредит (пеню згідно п. 2.1.1.12.6.1 Правил), сума яких станом на 31.08.2017р. згідно розрахунку заборгованості склала 44 947,23 грн. Також, відповідач вважає, що відсотки за кредитом повинні були нараховуватися включно до дати переведення кредиту в статус простроченого боргового зобовязання, тобто до 01.05.2015 року. Так, згідно виписки по рахунку 626479 станом на 27.10.2014 року у відповідача сальдо поточної заборгованості складало 4985,57 грн., з яких тіло кредиту станом на 29.10.2014 року (за даними розрахунку заборгованості) складало 4884,09 грн., заборгованості по відсоткам на прострочену заборгованість немає. Отже, відсотки на поточну заборгованість у жовтні 2014 року склали 101,48 грн. (4985,57 4884,09 = 101,48). Крім того, у період з 31.10.2014 року по 01.05.2015 року нараховано відсотків за користування кредитом в сумі 1722,02 грн., а саме: 31.10.2014 року 184,89 грн., 30.11.2014 року 246,87 грн., 31.12.2014 року 263,45 грн., 31.01.2015 року 264,25 грн., 28.02.15 року 238,69 грн., 31.03.2015 року 262,98 грн., 30.04.2015 року 260,89 грн. Станом на 01.05.2015 року заборгованість відповідача по відсоткам по кредиту склала всього 1823,50 грн. (101,48+1722,02). Отже, відповідач вважає, що заборгованість по відсоткам за кредитом повинна бути розрахована включно до 01.05.2015 року та стягнута в сумі 1823,50 грн. Далі, згідно п. 2.1.1.12.6.4 Правил, позивач, починаючи з 01.05.2015 року повинен був нараховувати на залишок простроченої заборгованості тільки пеню у розмірі, вказаному в п. 2.1.1.12.6.1 Правил, до складу якої, крім процентної складової, входив штраф у вигляді твердої суми в розмірі 100 грн. щомісячно.

У постанові від 08 червня 2016 року № 6-3006цс15 Верховний Суд України зазначив, що аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Відповідач просить суд застосувати спеціальний строк позовної давності в один рік до пені, яка нараховувалася згідно п. 2.1.1.12.6.1 Правил (відсотки на прострочену заборгованість + 100 грн. щомісячно). Згідно виписки по картковому рахунку відповідача 626479 пеня на прострочену заборгованість по кредиту та відсоткам повинна бути розрахована за останні 12 місяців перед зверненням кредитора до суду наступним чином: 31.08.2017 року 3 265.34 грн. + 100 грн., 31.07.2017 року 3017,40 грн. + 100 грн., 30.06.2017 року 2701,95 грн. + 100 грн., 31.05.2017 року 2576,48 грн.+ 100 грн., 30.04.2017 року 2304,07 грн.+ 100 грн., 31.03.2017 року 2194,14 грн. + 100 грн., 28.02.2017 року 1835,62 грн. + 100 грн., 31.01.2017 року 1868,17 грн. + 100 грн., 31.12.2016 року 1711,65 грн. + 100 грн., 30.11.2016 року 1522,29 грн. + 100 грн., 31.10.2016 року 1441,17 грн. + 100 грн., 30.09.2016 року 1278,03 грн.+ 100 грн. Всього за 12 місяців сума пені складає: 25 716,31 грн. + 1200 грн.= 26 916,31 грн.

Крім того, банк нарахував до стягнення з відповідача 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 2661,53 грн. - штраф (процентна складова). Відповідач просить застосувати до даного виду неустойки строк спеціальної позовної давності в один рік.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6. Правил при порушенні Клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим Договором, більш ніж на 30 днів клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків і комісій. Строк, з якого починається право банку на застосування даного штрафу настає зі спливом 30 днів з моменту порушення умов договору відповідачем. Оскільки строк виконання з повернення кредиту і процентів відповідачем настав 01.10.2014 року, то строк, з якого банк повинен був застосувати до відповідача штраф почав свій перебіг з 01.11.2014 року та сплив 01.11.2015 року. Проте, банк на той час даний вид штрафу до відповідача не застосував, а скористався цим правом аж на день звернення до суду, зі спливом 34 місяців, що підтверджується нарахуванням штрафу в сумі 3161,53 грн. станом на 31.08.2017 року.

Вважає, що стягненню з відповідача підлягають наступні суми: 4884,09 грн. заборгованість за кредитом; 1823,50 грн. - відсотки за використання кредиту; 25716,31 грн. + 1200 грн.=26 916,31 грн. - пеня (відсотки за прострочений кредит та штраф, який входить до складу пені відповідно до п. 2.1.1.12.6.1. Правил) за останні 12 місяців перед зверненням відповідача до суду.

Відповідач не ухилялася від виконання своїх зобовязань за договором, сплачувала відсотки протягом тривалого часу, але на даний час на своєму утриманні має двох неповнолітніх дітей та знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років, отже немає іншого виду доходу, крім соціальних виплат. Даний факт підтверджується довідкою, виданою органами соцзахисту населення № 244 від 29.01.2018 року, та свідоцтвами про народження двох неповнолітніх дітей. Тому просить застосувати норми ст. 551 ч. 3 ЦК України та зменшити розмір пені по відсоткам на прострочену заборгованість до 10 000 грн.

Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач та її представник в судове засідання не зявилися, представник відповідача ОСОБА_3 надала суду заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності та відсутності відповідача .

Виходячи з наведеного, відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу у судовому засіданні за відсутності сторін на підставі наявних у справі письмових доказів.

Встановивши фактичні обставини, зміст спірних правовідносин та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 20 вересня 2016 року відповідач зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 та змінила прізвище з ОСОБА_2 на ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про шлюбу ( а.с. 54).

17 березня 2011 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк» та ОСОБА_2 уклали кредитний договір б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», складає між нею та банком кредитний договір (а.с. 8-33).

Згідно пункту 2.1.1.2.1 Правил користування платіжною карткою банк видає клієнту картку, її вид визначений у памятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору являється дата отримання картки, вказана в заяві.

Пунктами 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг було передбачено, що позичальник надає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і він дає право банку в будь-який моменту змінити (зменшити, збільшити або анулювали) кредитний ліміт, а підписання цього договору є прямою та безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Згідно пунктів 2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6, 2.1.1.5.7 Умов та правил надання банківських послуг відповідач зобовязалася погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених кредитним договором; у разі невиконання зобовязань на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту; слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту.

Згідно пункту 2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою за користування кредитом банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому Тарифами банку, з розрахунку 360 (триста шістдесят) календарних днів на рік.

Пунктом 2.1.1.12.6.3 Правил користування платіжною карткою визначено, що відсотки за користування кредитом (кредитним лімітом) нараховуються на дату їх сплати, передбачену пунктами 2.1.1.12.4 та 2.1.1.12.5. При цьому відсотки розраховуються щомісячно за кожний календарний день за фактично витрачені в рахунок Кредиту кошти, з дня списання суми з карткового рахунку до дня, коли кредит (кредитний ліміт) стають простроченими кредитами.

Відповідно до п. 1.1.2.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитратою платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором. Аналогічна норма встановлена також в п. 2.1.1.5.5 Правил користування платіжною карткою.

На підставі п. 2.1.1.12.9 Правил користування платіжною карткою відповідач доручила банку списувати з будь-якого її рахунку грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобовязань, у томі числі й мінімального обовязкового платежу, якщо мінімальний обовязковий платіж вказаний у заяві клієнта та і памятці клієнта.

Згідно п. 2.1.1.3.5 Умов та правил надання банківських послуг відповідач доручила банку здійснювати списання грошових коштів з її рахунків, відкритих у валюті кредитного ліміту, в межах суми, що підлягає сплаті банку за даним договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами клієнта в межах, встановлених договорами (договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку.

При порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому із грошових зобовязань, передбачених договором більше ніж на 30 днів, відповідач зобовязався, згідно п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від заборгованості за кредитним договором.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с. 7-11), станом на 31 серпня 2017 року прострочена заборгованість ОСОБА_2 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № б/н від 17 березня 2011 року становить 56392,22 грн., яка складається з наступного: 4884,09 грн. - заборгованість за кредитом, 44947,23 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3399,37 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 2661,53 грн. - штраф (процентна складова).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу України.

Як вбачається із розрахунку заборгованості та виписки по картковому рахунку 626479 (а.с. 86-90), у період з 17.03.2011 року по 30.11.2014 року відповідач частково погашала тіло кредиту, сплачувала відсотки за користування кредитом та комісії, останній раз повернення кредитних коштів відповідачем було здійснено 29.11.2014 року в сумі 50 грн.

Станом на 29.10.2014 року заборгованість відповідача за кредитним договором становила: за кредитом в сумі 4884,09 грн. заборгованість за тілом кредиту та 251,97 грн. нараховані проценти на поточну заборгованість по кредиту.

Визнаючи заборгованість за кредитом, відповідач не погоджується із розміром нарахованих процентів в сумі 44947,23 грн. (на поточну та на прострочену заборгованість), вважає нараховані банком проценти на прострочену заборгованість неустойкою у вигляді пені, та просить до неї застосувати спеціальну позовну давність в один рік.

Пунктом 1.1.5.21 Умов та правил надання банківських послуг визначено, якщо в інших розділах не встановлено інше, у разі непогашення кредиту у термін, встановлений Графіком погашення кредиту, відсотків і винагороди, заборгованість у частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою, на прострочену суму кредиту нараховується пеня, розрахунок якої здійснюється відповідно до розміру, встановленого у заяві на приєднання до цього договору для відсотків, від дня виникнення простроченої заборгованості. У разі непогашення зазначеного простроченого зобов'язання протягом 30 календарних днів усі платежі, що сплачуються після зазначеної дати, є пенею, крім платежів, що направляються з урахуванням встановленої договором черговості на погашення тіла кредиту. У період нарахування пені на всю суму заборгованості за кредитним договором відсотки не нараховуються.

Відповідно до п. 2.1.1.12.6.1 Правил користування платіжною карткою у разі виникнення прострочених зобовязань на суму від 100 грн., включаючи прострочені зобовязання, передбачені пунктами 2.1.1.12.6.2 та 2.1.1.12.8.1 Умов і Правил, клієнт сплачує банку пеню, яка розраховується таким чином: пеня = базова відсоткова ставка за договором/30 (нараховується за кожний день прострочення кредиту) + 50 грн. (одноразово). Пеня нараховується у день нарахування відсотків по кредиту.

Як вбачається із розрахунку заборгованості та виписки по картці 626479, прострочені зобовязання з погашення тіла кредиту в сумі 4884,09 грн. виникли у відповідача станом на 01.10.2014 року, оскільки банк в цей день одночасно нарахував 50 грн. штрафу, а 31.10.2014 року нарахував відсотки (пеню) на прострочену заборгованість за жовтень 2014 року відповідно до умов пунктів 2.1.1.12.6.1 Правил користування платіжною карткою.

Таким чином, суд вважає, що з жовтня 2014 року по серпень 2017 року позивач нараховував пеню, яка розраховувалася відповідно до умов п. п.2.1.1.12.6.1 Правил користування платіжною карткою.

Згідно частин 1 та 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Суд вважає, що правова природа нарахованих банком відсотків на прострочену заборгованість є пенею, отже підлягає розрахунку окремо від відсотків на поточну заборгованість.

Крім того, зі змісту наданих позивачем наказів про зміну тарифів по карткам «Універсальна» та «Універсальна Gold», зокрема № СП-2013-6500941 от 28.01.2013 року (а.с. 96-98) вбачається, що нарахування за прострочення по кредиту та відсоткам проводиться у вигляді пені та нараховується в наступному порядку: «пеня = базова процентна ставка по договору/30 (нараховується за кожен день прострочення кредиту) + 50 грн. (одноразово) при виникненні прострочення по кредиту або відсотками на суму від 100 грн. у день списання відсотків».

Наказом № СП-2013-6776448 от 19.09.2013 (а.с.99-101) дану умову змінено та додано до складу пені штраф 100 грн. за другий місяць поспіль і більше прострочення по кредиту.

Згідно розрахунку заборгованості станом на 29.10.2014 року заборгованість відповідача по кредиту складала 4884,09 грн., заборгованості по відсоткам на прострочену заборгованість немає. Відсотки на поточну заборгованість складали 251,97 грн.

Згідно виписки по картковому рахунку, в період з 31.10.2014 року по 31.08.2017 року нараховано відсотків за користування кредитом в сумі 9140,56 грн, а саме: 31.10.2014 року 184,89 грн., 30.11.2-14 року 246,87 грн., 31.12.2014 року 263,45 грн., 31.01.2015 року 264,25 грн., 28.02.2015 року 238,69 грн., 31.03.2015 року 262,98 грн., 30.04. 2015 року 260,89 грн., 31.05.2015 року 268,96 грн., 30.06.2015 року 261,31 грн., 31.07.2015 року 269,47 грн., 31.08.2015 року 270,06 грн., 30.09.2015 року 261,39 грн., 31.10.2015 року 269,23 грн., 30.11.2015 року 261,34 грн., 31.12.2015 року 269,47 грн., 31.01.2016 року 268,85 грн., 29.02.2016 року 251,91 грн., 31.03.2016 року 268,04 грн., 30.04.2016 року 260,30 грн., 31.05.2016 року 268,65 грн., 30.06.2016 року 260,58 грн., 31.07.2016 року 268,20 грн., 31.08.2016 року 269,23 грн., 30.09.2016 року 260,62 грн., 31.10.2016 року 268,68 грн., 30.11.2016 року 260,58 грн., 31.12.2016 року 268,44 грн., 31 січня 2017 року 269,99 грн., 28.02.2017 року 243,96 грн., 31.03.2017 року 268,19 грн., 30.04.2017 року 260,79 грн., 31.05.17 року 269,42 грн., 30.06.2017 року - 261,35 грн., 31.07.2017 року 269,47 грн., 31.08.2017 року 270,06 грн.

Всього відсотків за кредитом нараховано 9392,53 грн. (9140,56 + 251,97 ).

Оскільки позивачем нараховано до стягнення відсотків за загальним підсумком 44 947,23 грн. до складу якого входять як відсотки по кредиту так і відсотки на прострочену заборгованість (пеня), суд вважає, що розмір пені становить 35554,70 грн. (44947,23 9392,53 = 35554,70 грн.).

Крім того, починаючи з листопада 2014 року позивач окремо нараховував суму штрафу (100 грн. щомісячно), який входить до складу неустойки (пені) відповідно до п. 2.1.1.12.6.1 Правил користування платіжною карткою. Загальна сума даного штрафу склала 3399,37 грн.

Отже, разом сума пені за весь період прострочення склала 38 954,07 грн. (35 554,70+3399,37=38 954,07).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Частиною 2 статті 258 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

У постанові від 08 червня 2016 року № 6-3006цс15 Верховний Суд України зазначив, що аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Відповідач просить суд застосувати спеціальний строк позовної давності в один рік до пені, яка нараховувалася згідно п. 2.1.1.12.6.1 Правил (відсотки на прострочену заборгованість + 100 грн. щомісячно).

Отже, пеня на прострочену заборгованість по кредиту та відсоткам повинна бути розрахована за останні 12 місяців перед зверненням кредитора до суду.

Згідно виписки по картковому рахунку відповідача 626479 у період з 30.09.2016 року по 31.08.2017 року було нараховано відсотків на прострочену заборгованість 25716,31 грн., а саме: 30.09.2016 року 1278,03 грн.+ 100 грн., 31.10.2016 року 1441,17 грн. + 100 грн., 30.11.2016 року 1522,29 грн. + 100 грн., 31.12.2016 року 1711,65 грн. + 100 грн., 31.01.2017 року 1868,17 грн. + 100 грн., 28.02.2017 року 1835,62 грн. + 100 грн., 31.03.2017 року 2194,14 грн. + 100 грн., 30.04.2017 року 2304,07 грн.+ 100 грн., 31.05.2017 року 2576,48 грн.+ 100 грн., 30.06.2017 року 2701,95 грн. + 100 грн., 31.07.2017 року 3017,40 грн. + 100 грн., 31.08.2017 року 3 265, 34 грн. + 100 грн. Всього за 12 місяців сума пені складає 26916,31 грн. (25716,31 + 1200 = 26 916,31).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідач станом 31 серпня 2017 року має заборгованість за кредитним договором б/н від 17 березня 2011 року в розмірі 41192,93 грн., яка складається з наступного: 4884,09 грн. заборгованість за кредитом, 9392,53 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 26916,31 грн. заборгованість за пенею.

Крім того, позивач нарахував до стягнення з відповідача 3161,53 грн. (500 грн. + 2661,53 грн.) штраф відповідно до п. 2.1.1.7.6. Правил.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6. Правил при порушенні Клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків і комісій.

Відповідно до пунктів 2.1.1.12.6.1 Правил у разі виникнення прострочених зобовязань на суму від 100 грн., включаючи прострочені зобовязання, передбачені пунктами 2.1.1.12.6.2., 2.1.1.12.8.1. Умов і Правил, клієнт сплачує банку пеню.

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості неможливо розмежувати суми прострочених платежів, на які нарахована пеня, та суми прострочених платежів, на які нараховані штрафи. Тому суд вважає, що пеня та штрафи нараховані за одні й ті ж порушення умов договору (прострочені платежі).

У статті 610 ЦК України зазначено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України однією з форм відповідальності за порушення зобовязання є сплата неустойки у вигляді штрафу або пені.

Відповідно до ч.1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

За порушення зобов'язань відповідачем позивач, на підставі п.2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг просить стягнути з відповідача не тільки нараховану пеню, а також, на підставі п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, штрафи - 3161,53 грн. (500 грн. + 2661,53 грн.).

Представник відповідача у відзиві на позов та у запереченнях зазначила, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх застосування за одне і те саме порушення, яким є порушення строків виконання грошового зобов'язання за кредитним договором, не може застосовуватися.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Згідно статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення, яким є порушення строків виконання грошового зобовязання за кредитним договором, суперечить положенням статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 2661,53 грн. штрафу (процентна складова) не підлягають задоволенню.

Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладений у постанові від 21.10.2015 року у справі № 6-2003цс15.

Відповідач просить зменшити розмір нарахованої позивачем неустойки, вважаючи, що в разі стягнення з неї тіла кредиту, нарахованих процентів та зменшеного розміру пені, банк не зазнає жодних збитків. Крім того, при вирішенні питання про стягнення неустойки просить врахувати її скрутне матеріальне становище, оскільки на її утриманні знаходиться двоє малолітніх дітей, вона не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

Відповідно до ч. 2 ст. 616 ЦК України, суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, якщо кредитор не вжив заходів щодо їх зменшення.

При цьому питання зменшення розміру неустойки вирішується в конкретній ситуації на підставі певних доказів і розрахунків.

Судом встановлено, що відповідач звернулася до банку з приводу отримання кредиту 17.03.2011 року, з листопада 2014 року вона припинила виконувати свої зобовязання за кредитним договором. Проте, з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором позивач звернувся лише у вересні 2017 року. Таке затягування звернення до суду з позовом, надало позивачу право заявляти вимогу про стягнення пені в розмірі значно більшому, ніж сума отриманого кредиту 5000 грн.

У пункті 3 Рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2013 у справі № 1-12/2013, зазначено, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов'язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов'язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов'язань позичальниками - фізичними особами.

Розмір заборгованості та розмір неустойки, їх співмірність, обставини, які дають суду право застосувати або не застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України, є фактичними обставинами справи, встановлення яких судом є обов'язковою умовою при розгляді справи та ухваленні судового рішення у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Таким чином, суд може з власної ініціативи застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України до вимог про стягнення пені, за умови, що розмір нарахованої пені значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

В наданих суду запереченнях на відповідь на відзив відповідач просить зменшити розмірнарахованої пені на підставі ч.3 ст. 551 ЦК України.

Те, що відповідач має на утриманні двох неповнолітніх дітей, не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною, а дохід сімї складається тільки із соціальних виплат відповідача та заробітної плати чоловіка відповідача, підтверджується свідоцтвами про народження дітей (а.с. 140, 141), довідкою управління соціального захисту населення (а.с. 139), довідкою про заробітну плату ОСОБА_4, розмір якої становить в середньому 7000 грн. (а.с. 149).

Оскільки позивач не надав доказів того, що банк вживав заходів щодо зменшення розміру неустойки, зволікав зі зверненням до суду з позовом, та враховуючи положення статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо балансу договірних прав та відносин і положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, суд вважає за необхідне зменшити розмір пені з 26916,31 грн. до 10000 грн., що відповідає загальним засадам цивільного судочинства, оскільки розмір пені значно перевищує розмір можливих збитків, завданих позивачу.

Зазначене відповідає правовій позиції викладеній у постанові Верховного Суду України від 03.09.2014 року № 6-100цс14.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що з відповідача на користь банку необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором в розмірі 24276,62 грн., яка складається з наступного: 4884,09 грн. заборгованість за кредитом, 9392,53 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 10000,00 грн. заборгованість за пенею.

Відповідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача має бути стягнуто сплачений судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам (43,05% від ціни позову).

Керуючись статтями 10, 12, 13, 141, 259, 263-265, 280- 282 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2янське, АДРЕСА_1, на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», , заборгованість за кредитним договором б/н від 17 березня 2011 року в розмірі 24276,62 грн., яка складається з наступного: 4884,09 грн. заборгованість за кредитом, 9392,53 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 10000,00 грн. заборгованість за пенею, а також 688,80 грн. сплаченого судового збору, а всього 24965,42 грн. (двадцять чотири тисячі девятсот шістдесят пять грн. 42 коп.).

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.А. Байбара.