Справа № 308/8976/17
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 травня 2018 року м. Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді Фазикош О.В., за участю секретаря Рабош А.О., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача Сільваші В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кучеренко В.О. до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ядзакі України» про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі із збереження середньомісячної заробітної плати,-

В С Т А Н О В И В:
Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 11 травня 2018 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 16 травня 2018 року.

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кучеренко В.О, звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Ядзакі України» про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі із збереження середньомісячної заробітної плати.

Позив мотивовано тим, що позивач є учасником бойових дій, 20 січня 2017 року з відповідачем укладено строковий трудовий договір №10391. 13 червня 2017 року ОСОБА_1 прийнятий на військову службу за контрактом, а з 5 липня 2017 року його призначено на посаду оператора відділення військового обліку та бронювання сержантів і солдатів запасу Перечинського районного військового комісаріату Закарпатської області, на якій перебуває до даного часу. 07 липня 2017 року, згідно запису у трудовій книжці, позивач звільнений у зв`язку з призивом або вступом на військову службу на підставі п.3 ст.36 КЗпП України. Такі дії відповідача позивач вважає незаконними. Зокрема у позовній заяві вказано, що згідно статті 119 Кодексу Законів про працю України на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку. 03 липня 2017 року з відповідним повідомленням до відповідача звернувся тво військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Про наявність в Україні особливого періоду, який є підставою виконання та забезпеченню гарантій, передбачених ст.119 КЗпПУ, зазначено у листі Головного управління оборонного та мобілізаційного планування ГШ ЗСУ від 18.10.2016 року №322/2/6917, також у листі відділу правового забезпечення ГШ ЗСУ від 20.10.2016 року №316/1/906, у яких вказано, що відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» - особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової).

Відповідно до Указу Президента України від 17 березня 2014 року №303 «Про часткову мобілізацію» (Указ №303/2014), затвердженого встановленим порядком, оголошено часткову мобілізацію, у зв`язку з чим в Україні настав особливий період.

Водночас Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено такий захід, як демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу. Згідно зі статтею 11 зазначеного Закону рішення про демобілізацію із внесенням його на затвердження Верховною Радою України приймає Президент України.

Позивач вказує, що 14 липня 2017 року за захистом своїх порушених прав він звернувся до Управління Державної служби України з питань праці (Держпраці) у Закарпатській області. Згідно відповідей від 16.08.2017 року та 30.08.2017 року Управління повідомило, що на даний час окремим дорученням Держпраці за №77/4 від 28.04.2017 року, у зв`язку із прийняттям постанови Кабінету Міністрів України №295 від 26.04.2017 року, якою затверджені нові Порядки здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю - перевірки трудового законодавства Держпраці тимчасово призупинені. При цьому Управлінням до відповідача було направлено інспектора з метою з`ясування обставин та врегулювання ситуації, в рамках профілактичного відвідування в ході якого встановлено, що позивач був звільнений незаконно.

Виходячи з наведеного, позивач просить визнати протиправним та скасувати наказ №0007878 від 06.07.2017 року про звільнення ОСОБА_1 на підставі п.З ст.36 КЗпП України та зобов`язати керівництво ТОВ «Ядзакі Україна» виконати гарантії для працівників на час виконання ними службових обов`язків, а саме, поновити ОСОБА_1 на роботі у ТОВ «Ядзакі Україна» із збереженням за ним середньомісячної заробітної плати з моменту звільнення під час дії особливого періоду.

Відповідно до розпорядження №75 від 05.04.2018 року в.о. керівника апарату Ужгородського міськрайонного суду матеріали справи №308/8976/17 р. за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кучеренко В.О. до товариства з обмеженою відповідальністю «Ядзакі України» про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі із збереження середньомісячної заробітної плати, у зв`язку із неможливістю суддею Лемак О.В. виконання повноважень судді, передані до канцелярії суду для повторного автоматизованого перерозподілу.

В результаті повторного автоматизованого перерозподілу судової справи між суддями, 05.04.2018 року визначено головуючого суддю Фазикош О.В.

Відповідачем на адресу суду 11 жовтня 2017 року було подано заперечення проти позову, згідно якого просить відмовити в задоволенні позову повністю.

Представником позивача на адресу суду 09 листопада 2017 року подано письмові пояснення стосовно заперечення відповідача, вказуючи на необґрунтованість наведених доводів відповідача.

Відповідачем на адресу суду 16 листопада 2017 року та 17 квітня 2018 року було подано додаткові письмові пояснення на позовну заяву позивача, згідно якого просить відмовити в задоволенні позову повністю, просить врахувати, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили такі задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 , в судовому засіданні позовні вимоги заперечував, підтримав доводи викладені в поданих запереченнях, та письмових поясненнях. Просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 20 січня 2017 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ТОВ «Ядзакі Україна» укладено строковий трудовий договір №10391 на період з 24 січня 2017 року до 27 лютого 2017 року включно.

Згідно копії витягу наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 13 червня 2017 року за №40-РС з сержантом ОСОБА_1 укласти контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України строком на три роки.

Згідно копії контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу від 13 червня 2017 року між ОСОБА_1 з одного боку та Міністерством оборони України в особі Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 (по особовому складу) з іншого боку укладено строковий контракт строком на три роки та зарахувати до списків особового складу ЗСУ, прийняти на військову службу за контрактом.

Відповідно до п.1 якого ОСОБА_1 ознайомився із законами та іншими нормативно-правовими актами України, які регулюють порядок проходження військової служби, і добровільно бере на себе зобов`язання проходити військову службу у Збройних силах України протягом Контракту, а в разі настання особливого періоду - понад установлений строк контракту, відповідно до вимог, визначених законодавством, що регулює порядок проходження військової служби за цим контрактом (а.с.7).

Згідно копії витягу наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 05.07.2017 року сержанта ОСОБА_1 , призначеного наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 (по особовому складу) від 13 червня 2017 року №40-РС на посаду оператора відділення військового обліку та бронювання сержантів і солдатів запасу Перечинського районного військового комісаріату Закарпатської області з 5 липня 2017 року зараховано до списків особового складу, на всі види забезпечення і вважати таким, що з 05 липня 2017 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обовязків за посадою з посадовим окладом 565 гривень на місяць, шпк «солдат». Виплачувати щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 630 % посадового окладу, надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 50 % посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислуги років, щомісячно додаткову грошову винагороду у розмірі 60 % від місячного грошового забезпечення.

05 липня 2017 року, ТОВ «Ядзакі Україна» отримало від ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлення про те, що громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з 04 липня 2017 року прийнятий на роботу (військову службу за контрактом) до Перечинського районного військового комісаріату Закарпатської області.

ОСОБА_1 було надано ТОВ «Ядзакі Україна» копію Контракту про проходження військової служби в ЗСУ від 13.06.2017 року строком на три роки.

ТОВ «Ядзакі Україна» 06 липня 2017 року видано наказ №D07878, яким звільнено з 07 липня 2017 року ОСОБА_1 з посади службовець на складі з підстав передбачених п.3 ст. 36 КЗпПУ.

07 липня 2017 року ОСОБА_1 був ознайомлений із наказом про звільнення, отримав трудову книжку та повний розрахунок.

Відповідно до ч.1,3 ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з пунктом 3 частини першої ст.36 КЗпП України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) підставами для припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу;

За приписами частини третьої статті 119 КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (в редакції, чинній на час звільнення позивача). Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України "Про військовий обов`язок і військову службу" і "Про альтернативну (невійськову) службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.

За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб-підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Частиною 2 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» встановлено, що проходження військової служби громадянами України здійснюється у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. За змістом частини 2 статті 23 вказаного Закону, для громадян України з числа осіб рядового складу, які приймаються на військову службу за контрактом та призначаються на посади, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється тривалістю три роки. Згідно п. «а» частини 6 статті 26 Закону контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби, зокрема, у зв`язку із закінченням строку контракту.

Разом з цим, в силу положень частини 9 статті 23 Закону у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених абзацом другим частини третьої цієї статті та частиною восьмою статті 26 цього Закону.

Таким чином, закінчення строку дії контракту є підставою для його розірвання, у випадку якщо сторони не виявили бажання щодо укладення нового контракту, при цьому, можливість продовження строку дії контракту на проходження військової служби понад встановлений строк в односторонньому порядку законодавець пов`язує виключно з настанням особливого періоду.

Визначення «особливого періоду» міститься в абзаці 11 статті 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 № 1932-XII, у якому передбачено, що особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII, особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У свою чергу, мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано (абз. 4 статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).

За змістом наведених норм, особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, а в разі оголошення стану війни - воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Таким чином, дія особливого періоду, під час якого допускається продовження строку контракту, обмежується строками, встановленими для проведення мобілізації, або часом, протягом якого діє воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

В умовах відсутності рішення про оголошення війни або мобілізації, чи закінчення строків, встановлених для проведення мобілізації, особливий період не діє.

17 березня 2014 року виконуючим обов`язки Президента України видано Указ «Про часткову мобілізацію» № 303/2014, який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 1126-VІІ. Згідно пункту 8 цього Указу він набирає чинності після його затвердження Верховною Радою України. Закон України від 17 березня 2014 року №1126-VІІ «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» набрав чинності з дня його опублікування, а саме - 18 березня 2014 року. Відповідно до пункту 3 зазначеного Указу мобілізація проводиться протягом 45 діб із дня набрання чинності цим Указом. Таким чином, з 18 березня 2014 року в Україні відповідно до абзацу 11 статті 1 Закону України «Про оборону України» та абзацу 4 статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» настав особливий період, тривалість якого пов`язується з тривалістю мобілізації, строк якої встановлено пунктом 3 Указу, тобто 45 діб. Отже, тривалість особливого періоду відповідно до Указу в.о. Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 становила 45 діб: з 18 березня 2014 року по 2 травня 2014 року. Указом Виконуючого обов`язки Президента України від 6 травня 2014 року №454/2014 «Про часткову мобілізацію», який затверджено Законом України № 1240-VІІ від 06.05.2014, оголошено часткову мобілізацію тривалістю 45 діб із дня набрання чинності цим Указом. Закон України № 1240-VІІ від 6 травня 2014 року «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» набрав чинності 7 травня 2014 року, отже, тривалість особливого періоду відповідно до Указу в.о. Президента України від 6 травня 2014 року № 454/2014 становила 45 діб: з 7 травня 2014 року по 21 червня 2014 року. Указом Президента України від 21 липня 2014 року № 607/2014, який затверджено Законом України від 22 липня 2014 № 1595-VІІ, оголошено часткову мобілізацію тривалістю 45 діб із дня набрання чинності цим Указом. Закон України від 22 липня 2014 № 1595-VІІ «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» набрав чинності 24 липня 2014 року, отже, тривалість особливого періоду відповідно до Указу Президента України від 21 липня 2014 року № 607/2014 становила 45 діб: з 24 липня 2014 року по 7 вересня 2014 року. Указом Президента України від 14 січня 2015 року № 15, який затверджено Законом України від 15.01.2015 № 113-VІІІ, оголошено протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом. Закон України від 15.01.2015 № 113-VІІІ «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» набрав чинності 20 січня 2015 року, отже, тривалість особливого періоду відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15 становила 210 діб: з 20 січня 2014 року по 22 серпня 2014 року.

Таким чином, особливий період в Україні діяв з 18 березня 2014 року по 2 травня 2014 року; з 7 травня 2014 року по 21 червня 2014 року; з 24 липня 2014 року по 7 вересня 2014 року; з 20 січня 2015 року по 22 серпня 2015 року.

Відповідно до частини 1 статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, яка діяла на час звільнення позивача) призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Згідно з частиною 2 статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 51, частиною п`ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною п`ятою статті 61 Закону України "Про освіту".

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що роботодавець має право звільнити працівника у зв`язку з його призовом на військову службу, крім випадку призову під час мобілізації, на особливий період, коли за таким працівником зберігається місце роботи, посада, компенсується середній заробіток на підприємстві, в якому він працював на час призову.

Нормативно-правових актів з приводу виникнення в Україні кризової ситуації або оголошення про введення воєнного стану, на час укладення військового контракту не прийнято, остання мобілізація закінчилася в серпні 2015 року.

З огляду на вище наведене, суд приходить до наступних висновків: позивач добровільно заключив контракт на три роки, не був призваний на військову службу під час мобілізації, на особливий період або прийнятий на військову службу у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та оголошення воєнного стану, на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, а тому не підпадає під гарантії, визначені ч. 3 ст. 119 КЗпП України.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 на військову службу прийнятий за контрактом, на час укладання контракту з позивачем мобілізація закінчилася. Кризовий стан не запроваджений, воєнний стан не оголошено, ОСОБА_1 добровільно уклав контракт, взявши на себе зобов`язання проходити військову службу у Збройних силах України протягом строку дії контракту 3 років. Контракт не містить посилання на особливий період та кризову ситуацію та строк контракту визначений не до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації. У зв`язку з чим звільнення ОСОБА_1 відбулося без порушення трудового законодавства, укладений з ним контракт не передбачає збереження за ним місця роботи та середнього заробітку.

За таких обставин, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 8, 9, 10, 12, 13, 17, 43, 49, 141, 200, 258, 265, 352, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кучеренко В.О. до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ядзакі України» про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі із збереження середньомісячної заробітної плати - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Апеляційного суду Закарпатської області.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду О.В. Фазикош