Постанова

Іменем України

08 травня 2018 року

м. Київ

справа № 640/6930/16-ц

провадження № 61-4495св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - комунальне підприємство «Харківводоканал»,

представник відповідача - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Харкова у складі судді Зуб Г. А. та рішення Апеляційного суду Харківської областіу складі колегії суддів: Кіся П. В., Кружиліної О .А., Хорошевського О .М., від 20 липня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до комунального підприємства «Харківводоканал» (далі -КП «Харківводоканал») про визнання дій неправомірними.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилався на неправомірність дій ОСОБА_4, який є генеральним директором КП «Харківводоканал», у підпорядкуванні якого знаходиться начальник Департаменту збуту підприємства ОСОБА_5, підпис якого міститься у надісланому йому повідомленні про відключення водопостачання за № 483, які полягають у тому, що Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», на яку є посилання у повідомленні про відключення, не передбачає відключення споживача від мережі водопостачання та водовідведення за заборгованість, а лише передбачено нарахування пені. Крім того, зазначав, що неправомірність генерального директора КП «Харківводоканал» полягала у тому, що надана на його заяву відповідь від 10 травня 2006 року № Д-2205/1-1621-05 підписана всупереч вимогам статті 15 Закону України «Про звернення громадян» неповноважною особою.

З урахуванням викладеного та уточнених позовних вимог, ОСОБА_2 просив визнати дії КП «Харківводоканал» у особі генерального директора ОСОБА_4, який займав цю посаду на час отримання ним відповіді за № 483 про відключення квартири АДРЕСА_1 від водопостачання та водовідведення, неправомірними.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 08 червня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що дії КП «Харківводоканал» у особі генерального директора ОСОБА_4 є правомірними, а отримане ОСОБА_2 повідомлення № 483 є обґрунтованим. Відключення споживача від водопостачання та водовідведення узгоджується з Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», оскільки пунктом 31 визначено, що виконавець має також інші права відповідно до законодавства, тобто перелік зазначений у підпункті 1 пункту 31 не є вичерпним.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 20 липня 2016 року рішення Київського районного суду м. Харкова від 08 червня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 з інших підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що позивачем не доведено, що вручене йому повідомлення від 25 квітня 2016 року № 483 є неправомірним та порушує його права.

У серпні 2016 рокуОСОБА_2 подавдо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просив скасувати оскаржувані рішення, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до порушення його конституційних прав.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

27 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною 1 статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає без задоволення касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог частини 1 статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом установлено та не заперечувалось сторонами у справі під час розгляду в судах першої та апеляційної інстанцій, що ОСОБА_2 було надіслано лист з повідомленням про відключення за № 483 за підписом від імені начальника АО Індустріального района по роботі з абонентами ФЛ Департаменту збуту КП «Харьківводоканал» ОСОБА_5, який став і підставою для звернення ОСОБА_2 до суду з позовом.

Письмова відповідь першого заступника генерального директора КП «Харківводоканал» ОСОБА_6 від 10 травня 2006 року № Д - 2205/1-1621-05 на його заяву від 25 квітня 2016 року з роз'ясненням певних положень законодавства, що регулюють відносини надання послуг водопостачання та водовідведення, з посиланням на інформаційний характер повідомлень про наявність заборгованості з оплати послуг водопостачання та водовідведення стала підставою для звернення ОСОБА_2 з уточненою позовною заявою.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України 2004 року кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною першою статті 11 ЦПК України 2004 року суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною третьою статті 10 ЦПК України 2004 року визначено, що кожна особа повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною першою статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених статті 61 ЦПК України.

Отже, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 212 ЦПК України 2004 року), з урахуванням встановлених обставин і вимог статей 10, 60 ЦПК України 2004 року, дійшов правильного висновку про відмову в позові, виходячи з того, що позивач не довів обставин, на які посилався як на обґрунтування своїх вимог, які б давали підстави вважати, що отримані ним письмові повідомлення КП «Харківводоканал» є неправомірними і що КП «Харківводоканал» своїм письмовим повідомленням № 483 порушує, не визнає або оспорює (частина перша статті 3 ЦПК України 2004 року) охоронювані законом його цивільні права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

Відповідно до частини 1 статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає без задоволення касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 389, 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палатиКасаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Харківської області від 20 липня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.М. Коротун

В.П. Курило