Справа № 461/5027/17 Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є.
Провадження № 22-ц/783/455/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2018 року м.Львів

Колегія суддів Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого Приколоти Т.І.

суддів: Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.

з участю секретаря Іванової О.О.

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Автопоміч» на рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ТзОВ «Автопоміч» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

встановила:

24 липня 2017 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до ТзОВ «Автопоміч» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Заявлені вимоги мотивує тим, що наказом директора ТзОВ «Автопоміч» від 29 липня 2016 року № 15 його було прийнято на посаду юрисконсульта. 5 липня 2017 року отримав від відповідача лист, в якому були наказ про звільнення і трудова книжка . В наказі № 16 про звільнення ОСОБА_4 з посади юрисконсульта від 30 червня 2017 року зазначено : «звільнити з 30 червня 2017 року ОСОБА_4 з TOB «Автопоміч» з посади юрисконсульта на підставі п.3 ч.1.ст.40 КЗпП України у зв'язку із систематичним невиконанням без поважних причин обов'язків, покладених на нього правилами внутрішнього трудового розпорядку, оскільки до нього раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення догани». Крім цього, у трудовій книжці у відомостях про заохочення відповідачем було внесено запис про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, а саме оголошено догану, згідно наказу від 26 червня 2017 року № 14. Зазначає, що за весь час роботи на посаді юрисконсульта TOB «Автопоміч» жодного разу не притягувався до дисциплінарної відповідальності, ніяких порушень трудової дисципліни не здійснював, не був ознайомлений з наказом від 26 червня 2014 року №14 про притягнення до дисциплінарної відповідальності, який зазначений в трудовій книжці. Про догану йому стало відомо лише з запису в трудовій книжці, отриману ним 5 липня 2017 року. Вважає, що причиною звільнення був конфлікт з директором ТОВ «Автопоміч» ОСОБА_3 Звільнення спричинило йому моральні страждання.

ОСОБА_4 зменшив позовні вимоги та просив поновити його на посаді юрисконсульта ТзОВ «Автопоміч» та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30 червня 2017 року до дня здійснення відповідачем поновлення на роботі.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 10 січня 2018 року задоволено позов ОСОБА_4 до ТзОВ «Автопоміч» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалено поновити ОСОБА_4 на роботі на посаді юрисконсульта ТзОВ «Автопоміч».

Стягнуто з відповідача на користь позивача 24 553,13 грн. середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, з яких підлягає утриманню прибутковий податок й інші обов'язкові платежі.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржує ТзОВ «Автопоміч». Зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зазначає, що позивач був прийнятий на роботу в ТзОВ «Автопоміч». Він зловживав довірою директора ТзОВ, привласнював кошти підприємства та використовував їх за власним призначенням, за що був відсторонений від виконання обовязків. Актом проведення службового розслідування відповідно до наказу №9 від 12 червня 2017 року встановлено, що позивач допускав порушення порядку внутрішнього трудового розпорядку та заподіяв шкоду підприємству. Наказом №14 від 26 червня 2017 року позивачу винесено догану, а 30 червня 2017 року звільнено з посади. Наказ про оголошення догани, наказ про звільнення та трудова книжка направлені позивачу рекомендованим листом.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 з 1 серпня 2016 року призначено на посаду юрисконсульта ТзОВ «Автопоміч», що підтверджується наказом директора ОСОБА_3 № 15 від 29 липня 2016 року.

Наказом №9 від 12 червня 2017 року утворено комісію для проведення службового розслідування.

Відповідно до наказу №14 «Про винесення догани» від 26 червня 2017 року винесено догану юрисконсульту ТОВ «Автопоміч» ОСОБА_4

В акті проведення службового розслідування від 30 червня 2017 року зазначено про систематичні невиконання ОСОБА_4 без поважних причин обовязків, покладених на нього правилами внутрішнього трудового розпорядку та заподіяння ТОВ «Автопоміч» майнової шкоди в розмірі, не менше ніж 32 155,20 грн. Остаточний розмір заподіяної шкоди ТОВ «Автопоміч» неможливо встановити виходячи з повноважень, що надані комісії, яка проводить дане службове розслідування.

Наказом директора ТзОВ «Автопоміч» ОСОБА_3 «Про звільнення з посади юрисконсульта» від 30 червня 2017 р. позивача звільнено з ТОВ «Автопоміч» з посади юрисконсульта на підставі п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП Укрпїни у звязку із систематичним невиконанням ОСОБА_4 без поважних причин обовязків, покладених на нього правилами внутрішнього трудового розпорядку, оскільки до нього раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення догани.

Конституцією України громадянам держави гарантовано право на працю.

Згідно ч.6 ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 1992 року « Про практику розгляду судами трудових спорів» за передбаченими п.3 ст.40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст.151 КЗпП), і ті стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року.

Статтею 149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Судом встановлено, що наказ про оголошення догани, наказ про звільнення та трудова книжка направлялась позивачу одним рекомендованим листом та отримані ним 5 липня 2017 року.

Тобто, у відповідача перед оголошенням догани юрисконсульту ТОВ «Автопоміч» ОСОБА_4 виник обовязок зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення та повідомити його про винесення догани під розписку, як цього вимагає ст. 149 КЗпП України. В той же час у позивача ОСОБА_4 виникли права на оскарження такого наказу та на надання письмових пояснень. Проте, станом до 5 липня 2017 року (дня отримання рекомендованого листа від відповідача) позивач ОСОБА_4 не знав про винесення відносно нього догани. На спростування цього докази не надані.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено систематичність невиконання позивачем без поважних причин обовязків, покладених на нього правилами внутрішнього трудового розпорядку. Відтак станом на день звільнення ОСОБА_4 були відсутні підстави звільнення позивача за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Крім цього, в матеріалах справи відсутні, а сторонами не надано суду, правила внутрішнього трудового розпорядку, за яким суд мав би можливість перевірити факт виконання чи невиконання обовязків, вказаних у цих правилах. Також відсутні відомості про те, що позивач ознайомлений з правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями статті 43 Конституції України дає підстави для висновку про те, що за змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про задоволення вимог про скасування наказу та поновлення ОСОБА_4 на роботі на посаді юрисконсульта ТзОВ «Автопоміч».

Відповідно до ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно з вимогами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 на користь позивача з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період з 27 жовтня 2016 року по 9 березня 2017 року в розмірі 24 553,13 грн.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення в частині поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню.

Виходячи із встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про задоволення позову.

З висновками суду належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Залишити рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 січня 2018 року без змін, а апеляційну скаргу ТзОВ «Автопоміч» без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 10 травня 2018 року.

Головуючий______________________Т. ОСОБА_5

Судді: ___________ Ю. Р. Мікуш _______________О. ОСОБА_6