АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4209/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Малинников О.Ф.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2018 року Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Чобіток А.О., Ящук Т.І.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про захист прав споживача фінансових послуг,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 12 серпня 2016 року,

встановив:

у липні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом про захист прав споживача фінансових послуг.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 15 липня 2016 року позовну заяву було залишено без руху, а ухвалою від 12 серпня 2016 року - повернуто позивачу.

Не погоджуючись з ухвалою, позивач подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права.

Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 29 вересня 2016 року ухвалу апеляційну скаргу було визнано неподаною та повернуто скаржнику.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року було задоволено касаційну скаргу ОСОБА_3, ухвалу Апеляційного суду м.Києва від 29 вересня 2016 року скасовано та передано справу на розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п 8 розділу ХIII Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року, ч. 6 ст. 147 та абз. 3 п. 3 розділу ХII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII Апеляційний суд м. Києва діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Київського апеляційного суду в апеляційному окрузі.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України визначено, що апеляційна скарга на ухвалу суду про повернення заяви позивачеві розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було сплачено судовий збір за подачу позову, спір між сторонами виник на підставі договірних відносин, які регулюються положеннями ЦК України, тоді як позивач при зверненні до суду посилається на положення Закону України «Про захист прав споживачів».

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 12 серпня 2016 року позовну заяву було повернуто позивачу у зв'язку з несплатою судового збору.

Однак, з таким висновком суду колегія суддів погодитись не може, оскільки він зроблений із порушенням вимог процесуального права.

Звертаючись до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, позивач зазначав, що він є споживачем фінансових послуг відповідно до укладеного 25 листопада 2013 року договору банківського вкладу з ПАТ «Імексбанк», який було віднесено до категорії неплатоспроможних постановою Правління Національного банку України від 26 січня 2015 року.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Пунктом 5 ч. 1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», визначено, що фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша статті 1058 ЦК України).

Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).

Таким чином вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем, що свідчить про необґрунтованість висновку суду першої інстанції про те, що до спірних правовідносин не можуть бути застосовані положення Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов'язаними з порушенням їх прав.

В даному випадку, судом першої інстанції не було враховано те, що позивач звільнений від сплати судового збору та вирішено питання про повернення позову із порушенням норм процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала - скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 379, 382 ЦПК України, суд,

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 12 серпня 2016 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді