КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження 22-ц/824/941/2018 головуючий у І інстанції:Фролова І.В.
справа №761/3070/18 доповідач: Сліпченко О.І.
ПОСТАНОВА

13 листопада 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: судді-доповідача Сліпченка О.І., суддів Волохова Л.А., Мельника Я.С.,

за участю секретаря: Топольського В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів,-

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2018 року ОСОБА_3 звернулась з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що після розірвання шлюбу донька, проживаючи з матір'ю, перебувала повністю на її утриманні, оскільки відповідач від надання матеріальної допомоги відмовлявся, уникав сплати аліментів, що присуджені були рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 01 серпня 2005 року, у зв'язку з чим у останнього утворилась заборгованість.

Згідно рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 квітня 2017 року визначено місце проживання доньки разом із батьком, судовим наказом Шевченківського районного суду м. Києва від 11 грудня 2017 року стягнуто аліменти з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 на утримання доньки ОСОБА_6, у розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Тому враховуючи, що у спілкуванні з матір'ю відповідач дитину обмежив, при цьому, під час проживання доньки з матір'ю дитина була на утриманні позивача, а відтак з урахуванням принципу справедливості, розумності та рівності обох батьків у правах та обов'язків щодо дитини, ОСОБА_3 просила суд зменшити розмір присуджених аліментів з 1/4 на 1/10 частини всіх видів її заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 червня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням представник позивача ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на те, що розмір аліментів є завищеним і не відповідає дійсним витратам на утримання дитини, і суд не врахував того, що відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження понесених витрат на утримання дитини.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 погоджується з рішенням суду першої інстанції та зауважує, що підстави для зменшення аліментів, на які посилається позивач законодавством не передбачені.

В судове засідання апелянт ОСОБА_7 не зявилась, належним чином повідомлена. Відповідач та його представник підтримали свою позицію.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами;

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів

3) показань свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає у повній мірі.

Відмовляючи в задоволенні позову суд виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявності підстав для зменшення розміру аліментів, а саме зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я чи інших поважних підстав, передбачений Сімейним кодексом України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а відтак задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що у ОСОБА_4 та ОСОБА_3 24 липня 2004 року народилась донька ОСОБА_6, що підтверджується Свідоцтвом про народження серії І-БК №268739.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 квітня 2017 року визначено місце проживання ОСОБА_6 разом із батьком ОСОБА_4

Згідно судового наказу виданого Шевченківським районним судом м. Києва від 11 грудня 2017 року № 761/41107/17 стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання доньки ОСОБА_6, у розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13 листопада 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно зі ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом даної статті обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батьків або у твердій грошовій сумі (ст.181 СК України).

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно зі ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

За ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою статті 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 50 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них.

За змістом даної норми зміна розміру аліментів у бік зменшення можлива у випадку такої зміни матеріального чи сімейного стану платника, в результаті якого у нього погіршився матеріальний стан, наприклад зменшився дохід чи такий взагалі відсутній, або у нього з'явився додатковий обов'язок утримання інших осіб (неповнолітніх, непрацездатних), тощо.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Відповідно до роз'яснень у п. 17 зазначеної Постанови та ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд повинен враховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до положень статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Обов'язок батьків по утриманню своїх дітей виникає з моменту народження дитини і зберігається до досягнення ним повноліття і являє собою, як моральний так і правовий обов'язок батьків.

За ст.179 Сімейного Кодексу України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік», у 2017 році встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі від 01 січня 2017 року - 1544 грн., від 01 травня - 1624 грн., від 1 грудня - 1700 грн., а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: від 01 січня 2017 року - 1355 грн., від 01 травня - 1426 грн., від 1 грудня - 1492 грн.; дітей віком від 6 до 18 років: від 1 січня 2017 року - 1689 грн., від 1 травня - 1777 грн., від 1 грудня - 1860 грн.

Позивач будь-яких доводів, що вказували б на зміни матеріального стану, погіршення або поліпшення здоров'я платника або одержувача аліментів за період - з часу винесення вказаного судового наказу в позові не вказала, доказів на їх підтвердження суду надано не було.

Таким чином, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки передбачені ч.1 ст.192 СК України підстави для зміни розміру аліментів відсутні, а тому позов задоволенню не підлягає.

Як і було зазначено судом твердження позивача відносно перешкоджання батьком у спілкуванні матері з донькою, не знайшли свого підтвердження та не є підставою для зменшення розміру аліментів.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Причини для зменшення аліментів стягнутих з ОСОБА_3 згідно судового наказу виданого Шевченківським районним судом м. Києва від 11 грудня 2017 року № 761/41107/17 на утримання доньки ОСОБА_6 відсутні.

06 червня 2018 року між адвокатом ОСОБА_8 та ОСОБА_4 укладено Договір про надання правничої допомоги № 18-с, предметом якого є надання правничої допомоги адвокатом клієнту щодо здійснення представництва прав та інтересів клієнта у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів.

У відповідності до квитанції №0.0..1 від 21 серпня 2018 року на суму 800 грн. ОСОБА_4 сплачено грошові кошти на користь ОСОБА_8.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 800 грн. на професійну правничу допомогу.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Таким чином, колегія суддів вважає необхідним залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374 - 375 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 червня 2018 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 (місце проживання - 04060, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) на користь ОСОБА_4 (місце проживання - 04060, АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер - НОМЕР_2) судові витрати, пов'язані з витратами на професійну правничу допомогу у розмірі 800 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: