Справа № 697/264/18
Провадження № 2/697/257/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2018 року Канівський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді О. М. Льон

за участю секретаря с/з ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Каневі, Черкаської області цивільну справу за позовом Публічного Акціонерного Товариства ОСОБА_2 'Приватбанк' до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в Канівський міськрайонний суд Черкаської області з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості. Свій позов мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 25.05.2011 року ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 3700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту ОСОБА_2 керується п.2.1.1.1.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві. Відповідно до умов та правил надання банківських послуг, банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою. ПАТ КТ ПриватБанк свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором Відповідач станом на 31.12.2017 року має заборгованість 106673,39 грн., яка складається з наступного:

- 2310,94 грн. - заборгованість за кредитом;

- 93456,57 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 5350,00 грн. заборгованість за пеню та комісію;

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

- 500,00 грн. - штраф (фіксована частина);

- 5055,88 грн. - штраф (процентна складова). Просять суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" заборгованість у розмірі 106673,39 грн. за кредитним договором № б/н від 25.05.2011 року та судові витрати у розмірі 1762,00 грн.

Представник позивача ОСОБА_4, що діє на підставі довіреності від 11.09.2017 року в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву в якій просить розглядати справу у його відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання, не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги не визнав, просить суд застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову.

Згідно з частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено договір б/н від 25.05.2011 року про отримання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 3700,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.6-8).

Відповідно до ст.509 ЦК України одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору згідно ст.526 ЦК України. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статті 526, 527 ЦК України зобов'язують боржника належним чином виконувати свої зобовязання.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася.

Згідно розрахунку заборгованості від 31.12.2017 року, вбачається, що загальна сума заборгованості, яку необхідно сплатити ОСОБА_3 становить 106673,39 грн., яка складається з наступного:

- 2310,94 грн. - заборгованість за кредитом;

- 93456,57 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 5350,00 грн. заборгованість за пеню та комісію;

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

- 500,00 грн. - штраф (фіксована частина);

- 5055,88 грн. - штраф (процентна складова)(а.с.4,5).

Відповідачем ОСОБА_3В була подана суду заява про застосування строків позовної давності за вимогами позову.

Згідно ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як вбачається із матеріалів справи позивач достеменно знав про порушення порядку повернення відповідачем коштів, однак протягом всього цього часу не вживав жодних дій спрямованих на захист своїх прав, при цьому продовжуючи нараховувати проценти, штрафи та пеню по даному зобовязанню.

Враховуючи наведені положення законодавства, суд звертає увагу також на постанови Верховного Суду України від 19.03.2014 № 6-20цс14, 18.06.2014 № 6-61цс14, від 03.06.2015 № 6-31цс15, в яких викладена наступна правова позиція: «у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу».

Так в своїй постанові від 23.11.2016 року ВСУ дійшов висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Суд зважає, що вказані висновки Верховного Суду України не можуть залишитися поза увагою судів нижчої інстанції.

Також суд звертає увагу, що згідно п. 1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг, на які посилається позивач, як на частину укладеного між сторонами договору, передбачено збільшений строк позовної давності у 50 років, про те на вказаних Умовах відсутній підпис відповідача, тому вказані умови не можна вважати частиною договору, що стверджується правовою позицією ВСУ викладену в постанові №6-16цс15 від 11.03.2015 року.

Згідно з ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Нормами ст. 207 ЦК України визначено. що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною.

За таких обставин суд не може брати до уваги та застосовувати до даних правовідносин вказані збільшення строку позовної давності.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства, при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У звязку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі.

Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг для надання послуг ОСОБА_2 відкриває клієнту картрахунки, видає клієнту карти, їх вид та строк дії встановлений у заяві та у Памятці клієнта, підписанням яких клієнт та ОСОБА_2 укладають Договір про надання банківських послуг.

Здійснення розрахунків за операціями з використанням платіжних карток на момент укладення Кредитного договору регулювалось Положенням про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням, затвердженим Постановою Правління НБУ № 137 від 19.04.2005 року.

Пунктом 2.9 вказаного Положення встановлено, що кредитна лінія під операції з платіжними картками відкривається банком на визначений термін та у межах установленого договору ліміту кредитування. Строк дії кредитної лінії, яка відкривається під платіжні картки, визначається договором між клієнтом та емітентом.

Виходячи з тих правовідносин, що випливають з договору, лімітом кредитування можливо скористатися тільки за наявності діючої кредитної картки.

З довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.74) вбачається, що 25.05.2011 між сторонами був підписаний кредитний договір №б/н, за яким було надано кредитну картку: 311690 термін дії якої закінчується 11/14.

У звязку з тим, що строк дії кредитної картки закінчився, враховуючи те, що з моменту випуску кредитної картки пройшло більше 5 років, відповідач з певного часу не міг використовувати її для отримання коштів. Позивач, у свою чергу, не міг не знати про закінчення строку дії картки та про наявність заборгованості на той період.

Відповідно до пункту 2.1.1.2.11 вищевказаних Умов картка дійсна до останнього календарного дня місяця, указаного на ній.

Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці.

За змістом пункту 2.1.1.2.1 Умов для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у пам'ятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг.

Після настання зазначеного на картці терміну її дії банком випускається картка на новий термін, згідно діючих тарифів (п. 2.1.1.2.12 Умов).

Пунктом 2.1.1.2.3 Умов встановлено, що після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карту.

Крім того, пунктом 2.9 Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням затвердженим постановою Національного банку України від 19 квітня 2005 року № 137 визначено, що кредитна лінія під операції з платіжними картками відкривається банком на визначений термін та в межах установленого договором ліміту (заборгованості або граничної суми) кредитування.

Із зазначеного можна зробити висновок про те, що Кредитний договір може бути подовжений на наступний строк лише за певних умов: належного виконання відповідачем положень договору та перевипуску позивачем картки.

Після закінчення строку дії останньої кредитної картки відповідач не користувався картковим рахунком.

У звязку з тим, що строк дії кредитної картки закінчився у листопаді 2014 року, відповідач не міг використовувати її для отримання коштів. Позивач, у свою чергу, не міг не знати про закінчення строку дії картки та про наявність заборгованості на той період. Таким чином, строк позовної давності на вимогу про повернення заборгованості за кредитним договором сплинув у листопаді 2017 року, проте позивач звернувся до суду з даним позовом лише 19.02.2018.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, враховуючи термін дії Кредитного договору, а також дату звернення до суду, суд вважає, що строк давності звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором минув, позивачем не заявлено клопотання про визнання поважними причини пропуску строку для звернення до суду та про його поновлення, а отже позовні вимоги слід залишити без задоволення.

Враховуючи, що суд не знайшов підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, в звязку з цим відповідно до вимог ст.141 ЦПК України не підлягають стягненню на користь позивача й понесені судові витрати.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 259, 265,268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Публічного Акціонерного Товариства ОСОБА_2 'Приватбанк' до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Головуючий підпис ОСОБА_5

Згідно з оригіналом, який зберігається в матеріалах справи №697/264/18

Головуючий О . М . ОСОБА_5