Рівненський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2018 року

м. Рівне

Справа № 569/279/17

Провадження № 22-ц/4815/13/18

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого судді: Гордійчук С. О.

суддів: Бондаренко Н.В., Боймиструка С.В.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,

відповідач: ОСОБА_1,

розглянула в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2 на заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30 травня 2017 року, ухваленого в складі судді Першко О.О. у справі № 569/279/17,

в с т а н о в и в :

У січня 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 458 798,43 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 16 липня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №1701/0708/88-087, згідно якого банк надав відповідачу кредит у сумі 10 000,00 доларів США із процентною ставкою за користування кредитом у розмірі 11,9 % річних за весь строк фактичного користування кредитом, терміном до 1 липня 2018 року. Вказує, що банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав належним чином, проте позичальник допустив порушення умов договору щодо своєчасного повернення суми кредиту, процентів, у зв'язку з чим за ОСОБА_1 перед банком виникла заборгованість, яка станом на 08 червня 2016 року становить 458798,43 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту - 272 848,89 грн., відсотки - 185 949,54 грн. Посилається на те, що 28 листопада 2012 року ПАТ «Сведбанк» та Факторингова компанія «Вектор Плюс» уклали договір факторингу, за умовами якого останньому відступлено право вимоги заборгованості за кредитним договором. 28 листопада 2012 року ТОВ «ФК «Вектор Плюс» переуступило за договором факторингу право вимоги за вказаним кредитним договором ТзОВ «Кредитні ініціативи» до якого перейшли всі пов'язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів. Внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора, а саме ТзОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором від 16 липня 2008 року №1701/0708/88-087, укладеним між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1

Рішенням Рівненського міського суду від 30.05.2017 позов ТзОВ "Кредитні ініціативи" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" заборгованість за кредитним договором №1701/0708/88-087 від 16 липня 2008 року, що утворилася станом на 08 червня 2016 року, у розмірі 458 798,43 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 272 848,89 грн., заборгованості за процентами в розмірі 185 949,54 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ "Кредитні ініціативи" судові витрати у розмірі 6 881,98 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором, порушення порядку та строків сплати кредиту утворилась заборгованість, що є підставою для її стягнення. Суд виходив з того, що розрахунок заборгованості від 08 червня 2016 року наданий позивачем, відповідачем не оскаржений, а доказів сплати заборгованості відповідно до умов кредитного договору №1701/0708/88-087 від 16 липня 2008 року відповідачем не надано, що свідчить про факт неналежного виконання ОСОБА_1 свого грошового зобов'язання.

В квітні 2018 року відповідачем подано апеляційну скаргу у якій зазначає, що рішення суду незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 24 вересня 2013 року у цивільній справі № 569/9295/13-ц позов ТзОВ "Кредитні ініціативи" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №1701/0708/88-087 від 16 липня 2008 року звернуто стягнення заборгованості на предмет іпотеки. Вказує, що оскаржуваним рішенням допущено подвійне стягнення заборгованості за кредитним договором, що є неприпустимим. Суд не перевірив факту виконання чи невиконання відповідачем вказаного рішення, не надав належної оцінки наданому позивачем розрахунку заборгованості, усім його складовим частинам станом на 08 червня 2016 року, зокрема не звернув увагу на безпідставне збільшення банком суми заборгованості по тілу кредиту з 87369,17 грн. до 272 848,00 грн. та підвищення відсоткової ставки з 11,9 % річних до 12,9 % річних. Суд не звернув увагу на те, що 19 квітня 2013 року позивачем надіслано відповідачу лист-вимогу про повернення заборгованості за кредитом в повному обсязі протягом тридцяти днів з моменту отримання вказаного повідомлення, а тому вважає, що кредитор змінив строк виконання грошового зобов'язання, хоч з позовом до суду звернувся лише в січні 2017 року, тобто поза межами строку позовної давності. Зазначає, що лист банку від 28 грудня 2016 року не можна вважати повторною вимогою про дострокове повернення кредиту, оскільки така вимога вже пред'являлася, а тому вважається, що кредитний договір припинив свою дію саме 19 квітня 2013 року. Просить скасувати рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30 травня 2018 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ТзОВ "Кредитні ініціативи" відмовити.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами 1, 3 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Із матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, що 16 липня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №1701/0708/88-087, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 10 000 доларів США на строк до 15 липня 2018 року, а позичальник зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти за його користування та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором.

Сторони узгодили, що забезпеченням зобов'язання за вказаним кредитним договором виступає іпотека: двокімнатна квартира в АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.

Умови кредитного договору щодо надання позичальникові кредитних коштів банком виконані.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником ВАТ «Сведбанк», та ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладено договір факторингу №15, відповідно до умов якого ПАТ «Сведбанк» відступило ФК «Вектор Плюс» право вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками. В свою чергу 28 листопада 2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу, на підставі якого ТзОВ «ФК «Вектор Плюс» відступило ТзОВ «Кредитні ініціативи» право вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, в тому числі до відповідача за договором №1701/0708/88-087 від 16 липня 2008 року.

Оскільки, відповідач порушуючи умови договору, свої зобов'язання в частині погашення заборгованості за кредитом та сплати відсотків належним чином не виконував, 19 квітня 2013 року позивачем надіслано ОСОБА_1 лист з вимогою повністю повернути заборгованість за кредитним договором протягом тридцяти днів з моменту отримання вказаного повідомлення та з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання зазначених вимог.

ТЬак як, вказані вимоги відповідачем не виконано, ТзОВ «Кредитні ініціативи» 16 травня 2013 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 24 вересня 2013 року по справі №569/9295/13ц позов про звернення стягнення всієї заборгованості за кредитним договором від 16.07.2008 року в розмірі 128018,38 грн. задоволено. Звернуто стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 128018,38 грн на предмет іпотеки квартиру №5 загальною площею 34,8 кв. м розташовану в будинку АДРЕСА_1 належну на праві власності іпотекодавця ОСОБА_1

Рішення суду на час звернення до суду не виконане.

У зв'язку з існуванням непогашеної заборгованості за кредитним договором в січні 2017 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до суду з указаним позовом про стягнення з боржника неповернутої суми тіла кредиту та передбачених кредитним договором процентів за користування коштами.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У пункті 3.9 кредитного договору передбачено, що при порушенні умов, передбачених п.5.1.9. цього договору, та/або у випадках в яких чинним законодавством України передбачено право дострокової вимоги виконання зобов'язань, забезпечених іпотекою та/або у випадку порушення позичальником строків платежів, установлених пунктами 3.1, цього договору, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування ним, а позичальник зобов'язаний виконати зазначені зобов'язання в порядку, передбаченому цим пунктом цього договору.

Згідно з пунктом 3.10 кредитного договору вимога про дострокове повернення кредиту та процентів за користування ним направляється позичальникові у письмовому вигляді та підлягає виконанню у повному обсязі протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту її надіслання банком за адресою позичальника. Сторони досягли згоди, що датою, якою починається відлік зазначеного вище тридцятиденного строку, вважається дата, зазначена на квитанції, яка надається банку відділенням зв'язку при відправленні позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним з повідомленням про вручення.

Відповідно до пункту 6.1.7 кредитного договору, у випадку невиконання позичальником умов п.3.8 та/або 3.9 та/або 6.1.2 Банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки, чи скористатися іншими видами забезпечення виконання зобов'язань за цим договором та/або пред'явити позов до позичальника.

Згідно з вимогами кредитного договору за наявності прострочення виконання основного зобов'язання в обумовлений сторонами строк позивач, використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку за рахунок переданого в іпотеку майна.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й суд, який задовольнив позовні вимоги ТзОВ «Кредитні ініціативи».

У такому випадку має застосовуватися вимога про сплату процентів від суми позики, передбачена частиною першою статті 1048 ЦК України, до дня, встановленого кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За таких обставин, наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів за кредитним договором, оскільки, строк дії договору змінився з тридцятого дня з дати, зазначеної на квитанції, яка надається банку відділенням зв'язку при відправленні позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним з повідомленням про вручення, і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі.

У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що банк, пред'явивши 19 квітня 2013 року вимоги про повернення заборгованості за кредитним договором в повному обсязі та 16 травня 2013 року звернувшись до суду з позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет застави, скористався своїм правом дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором та змінив строк виконання основного зобов'язання в повному обсязі.

Звернення з вимогою (позовом) про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з такою вимогою вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на предмет іпотеки засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №310/11534/13-ц

Разом з тим, убачається, що за умовами договору відповідач мав виконувати зобов'язання з повернення кредиту до 10 числа кожного місяця впродовж строку кредитування (до 15 липня 2018 року), а тому перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

Отже, пред'явивши вимогу у травні 2013 року про повернення боргу за кредитним договором в повному обсязі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому слід вважати, що у спірних відносинах строк виконання основного зобов'язання настав 19 травня 2013 року, однак з позовом до суду про стягнення боргу позивач звернувся лише у січня 2017 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Відповідно до частини друга та четверта статті 267 ЦК України, у випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи неправильне застосування судом норм матеріального права при вирішення даного спору, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, то судові витрати за перегляд справи судом апеляційної інстанції в сумі 7570,17 грн. підлягають стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" у дохід держави.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 376, 381-384, 390 ЦПК України, ст.ст. 257, 267, 625 1048,1050 ЦК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30 травня 2017 року скасувати.

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №1701/0708/88-087 від 16 липня 2008 року, відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" у дохід держави судовий збір в розмірі 7570,17 грн. за перегляд справи судом апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 15 листопада 2018 року.

Головуючий:

Судді: