Справа № 449/639/17
пр.№ 2/464/313/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.05.2018 м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

у складі: головуючого Мички Б.Р.

секретар судового засідання Комарницька Р.В.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу №449/639/17 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4, в якому просить стягнути з неї заборгованість у розмірі 12593,40 грн. за кредитним договором № б/н від 10 липня 2014 року. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідно до даного договору ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 500,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підписання договору є згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. У зв'язку із порушенням зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 30 квітня 2017 року має заборгованість 12593,40 грн., яка складається з наступного: 425,58 грн - заборгованість за кредитом; 8291,94 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2 800,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 575,88 грн. - штраф (процентна складова). На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає. А відтак просить позов задовольнити.

Ухвалою Перемишлянського районного суду Львівської області від 03.07.2017 відкрито провадження у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Перемишлянського районного суду Львівської області від 16.08.2017 ОСОБА_3 залучено до участі в даній справі як правонаступника відповідача ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується актовим записом про смерть №39 від ІНФОРМАЦІЯ_3.

Ухвалою Перемишлянського районного суду Львівської області від 06.11.2017 цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості передано за територіальною підсудністю до Сихівського районного суду м.Львова.

27.11.2017 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано для розгляду головуючому судді Мичці Б.Р.

Позивач явку уповноваженого представника у судові засідання не забезпечив, хоча належним чином був повідомленим про дату, час та місце проведення розгляду справи. Від представника позивача до суду надійшло клопотання, в якому просить проводити розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні позов заперечив з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву, в якому покликається на те, ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_4 Спадкоємцем її прав та обов'язків став неповнолітній син ОСОБА_3, якому про наявність боргу померлої перед кредитором ПАТ КБ «Приватбанк» не було відомо. Станом на день позовної заяви від дня її смерті пройшло більше тридцяти місяців. Однак всупереч вимогам закону кредитор не звертався до її спадкоємця ні протягом шести місяців, ані надалі. Право вимоги щодо повернення боргу з'являється у кредитора з наступного дня за днем, до якого боржник повинен був повернути свій борг. Відповідно, строк пред'явлення кредитором своїх вимог про повернення боргу до спадкоємців боржника починається з цього ж дня і триває один рік. Зазначає, що строк пред'явлення вимоги позивача як кредитора до відповідача як боржника виник на 91-ий день з моменту настання порушення зобов'язань відповідачки як боржника з погашення заборгованості по кредиту. Вказує, що з аналізу позовної заяви та поданого позивачем Розрахунку заборгованості за договором №б/н від 10.07.2014, укладеного між Приватбанком та ОСОБА_4, станом на 30.04.2017, не вбачається ані строк отримання кредиту, ані остання дата проплати відповідачкою боргу за кредитним договором, наявність яких уможливило б окреслення строків і термінів, недотриманих відповідачкою в ході виконання договору. Враховуючи те, що останнім днем, коли відповідачка ще могла взяти на себе окремі зобов'язання за кредитним договором, є останній день її життя, а саме ІНФОРМАЦІЯ_3, то відповідно строк пред'явлення вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» про погашення такої заборгованості варто визначати шляхом відрахування спочатку 30 днів від цієї дати, а потім ще 90 днів, а відтак таким днем є 24 лютого 2015 року. Таким чином, з урахуванням вимог ч.3 ст.1281 ЦК України кредитор міг пред'явити вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги, тобто до 24 лютого 2016 року. Однак до спадкоємця відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_3 таких вимог пред'явлено не було, а позовна заява про стягнення боргу датується 17 травня 2017 року. Всупереч вищевикладеному позивач не довів факт того, що він не знав про факт смерті відповідачки-боржника ОСОБА_4 і тому не звернувся до спадкоємця ОСОБА_3 раніше, а також не довів, що він об'єктивно не міг дізнатися про порушення своїх майнових прав, захистити які просить суд. Окрім цього, позивач не надав суду обгрунтування розміру всіх складових заявленої суми стягнення, оскільки з поданого суду додатку не вбачається, яким саме чином позивач нараховував штрафні санкції. Додатково зауважив, що у долученій до позовної заяви заяві-анкеті про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 10.07.2014 не зазначено яку саме платіжну картку «Універсальна» отримувала відповідач, її номер, відомості щодо встановленого розміру кредитного ліміту та тарифів обслуговування такої картки. В матеріалах справи відсутня Пам'ятка клієнта, докази на підтвердження того, що підписуючи заяву-анкету відповідач мав на увазі саме Умови і правила надання банківських послуг, затверджені наказом від 06 березня 2010 року та тарифи, на які посилається позивач та чи вони були надані відповідачу, а також відсутні дані про те, що позивачем був відкритий картковий рахунок відповідачу та видана їй відповідна картка і її отримання відповідачем, а також копія цієї картки.

Позивач у встановлений судом строк відповідь на відзив не подав, а відтак суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у її матеріалах доказів.

З'ясувавши обставини, на які посилаються учасники справи як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд дійшов до наступного висновку з огляду на таке.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України). У відповідності до ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. За умовами ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання.

Згідно ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Позивач пред'явив вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором від 10 липня 2014 року б/н, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4, яка згідно з поданим ним розрахунком становить станом на 30 квітня 2017 року 12593,40 грн та складається з 425,58 грн - заборгованість за кредитом; 8291,94 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2 800,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 575,88 грн. - штраф (процентна складова).

Судом встановлено, що даний договір укладено шляхом підписання ОСОБА_4 анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, яка разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку є договором про надання банківським послуг між нею та банком.

Однак у долучених до позовної заяви додатках, зокрема і у заяві-анкеті про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 10.07.2014 не зазначено яку саме платіжну картку «Універсальна» отримала ОСОБА_4, її номер, а також відсутні відомості щодо розміру наданого їй кредиту у вигляді кредитного ліміту та тарифів обслуговування такої картки. В матеріалах справи відсутня Пам'ятка клієнта, докази на підтвердження того, що підписуючи заяву-анкету відповідач мав на увазі саме Умови і правила надання банківських послуг, затверджені наказом від 06 березня 2010 року та тарифи, на які посилається позивач. Матеріали справи не містять даних про те, що позивачем був відкритий картковий рахунок відповідачу та видана їй відповідна картка і доказів щодо її отримання відповідачем, копія цієї картки та доказів виконання позивачем своїх зобов'язань за договором, а саме надання відповідачу коштів у зазначеній ним у позовній заяві сумі. Дані обставини оспорюються відповідачем, а відтак є такими, що підлягають доказуванню.

Частинами 1, 2 статті 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 5-7 даної статті встановлено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

А відтак, суд приходить до висновку, що позивачем не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів, які в своїй сукупності дали б змогу дійти висновку про отримання ОСОБА_4 у позивача кредиту у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

З матеріалів спадкової справи №13/2015, заведеної 02.02.2015 приватним нотаріусом Перемишлянського районного нотаріального округу Юзвою В.Я., вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 померла та її спадкоємцем є син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який звернувся до нотаріуса із заявою при прийняття спадщини та прийняв таку.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1, 2 статті 1281 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Відповідно до п. 2.1.1.4.6. Умов та правил надання банківських послуг, на які покликається у позовній заяві позивач, Банк має право у разі порушення Клієнтом зобов'язань з погашення заборгованості перед Банком протягом 90 днів з моменту виникнення таких порушень - змінити умови кредиту, встановивши термін повернення кредиту дев'яносто першого дня з моменту порушення зобов'язань Клієнта з погашення кредиту і вимагати від Клієнта повернення кредиту, сплати винагороди, комісії та відсотків за його використання, виконання інших зобов'язань за кредитом в повному обсязі. При цьому згідно ст.ст. 212, 611, 651 Цивільного кодексу України за зобов'язаннями, строк виконання яких не настав, вважається, що термін наступив в 91-й день з моменту настання порушення зобов'язань Клієнта з погашення заборгованості по кредиту. На цю дату Клієнт зобов'язується повернути Банку суму Кредиту в повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк його використання, в повному обсязі виконати інші зобов'язання за договором.

Однак з поданих до суду матеріалів неможливо конкретно визначити окремі важливі умови договору, про порушення яких вказує позивач і за порушення яких вимагає стягнути з відповідача заявлену грошову суму, встановити дату порушення ОСОБА_4 зобов'язань з погашення заборгованості.

Так, згідно з поданим позивачем розрахунком заборгованості по договору б/н від 10.07.2014 ОСОБА_4 лише 6 жовтня 2014 року здійснила погашення за наданим договором у розмірі 90 грн.

Статтею 608 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Згідно з ч.4 ст.25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Останнім днем, коли відповідач ще могла взяти на себе окремі зобов`язання за кредитним договором є останній день її життя - ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до ч. 3 ст. 1281 ЦК України якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Враховуючи вищевикладене, відповідач (її правонаступник) повинен був повернути отримані кредитні кошти у 90 денний строк, тобто до 25.01.2015 включно. Враховуючи те, що протягом цього строку заборгованість відповідачем повернута не була, у позивача з 26.01.2015 р. виникло право вимоги до боржника (його правонаступника) у відповідності до п. 2.1.1.4.6. Умов надання банківських послуг та відповідно до ч. 3 ст. 1281 ЦК України позивач міг пред'явити вимогу про повернення кредитних коштів до спадкоємця, який прийняв спадщину, а саме ОСОБА_3 до 26 січня 2016 року, чого позивачем зроблено не було.

Натомість позовна заява про стягнення боргу з відповідачки ОСОБА_4 датується 17 травня 2017 року та надійшла в провадження Перемишлянського районного суду Львівської області 25.05.2017.

Відповідно до ч. 4 ст. 1281 ЦК України кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

А відтак позивач позбавлений права вимоги до спадкоємця відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_3, оскільки він не пред'явив вимоги до ОСОБА_3 як спадкоємця, який прийняв спадщину, у строки, встановлені частинами 2, 3 ст. 1281 ЦК України.

Окрім того, щодо формулювання норми ч. 3 ст. 1281 ЦК України, законодавець визначив для кредитора умову «не знав і не міг знати про відкриття спадщини», за наявності якої останній має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців. З цього приводу суд вважає за необхідне застосувати позицію Верховного Суду України, що викладена у Постанові від 22 лютого 2017 року у справі за № 6-17цс17. Так, відповідно до цієї Постанови ВСУ порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень». З аналізу вищенаведеної правової позицій Верховного Суду України вбачається, що позивач повинен, по-перше, довести факт того, що він не знав про факт смерті відповідача-боржника ОСОБА_4, і тому не звернувся до її спадкоємця - ОСОБА_3 раніше, в межах наданого законом строку пред'явлення вимоги про повернення боргу; по-друге, позивач повинен довести факт того, що він об'єктивно не міг дізнатися про порушення своїх майнових прав, захистити які просять суд. Вказані обставини позивачем не доведено.

Враховуючи те, що позивачем не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів, які в своїй сукупності дали б змогу дійти висновку про отримання ОСОБА_4 у позивача кредиту у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, а також те, що позивачем пропущено строк пред'явлення вимоги до спадкоємця, у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі ст.ст.11, 25, 526, 530, 608, 625, 634, 1054, 1216, 1218, 1281 ЦК України та керуючись ст.ст. 2, 10, 12, 76, 81, 258, 259, 263-265, 268, 273ЦПК України,

у х в а л и в:

відмовити в позові повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається з урахуванням Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття судом апеляційної інстанції постанови за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 10.05.2018.

Позивач: Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк», , місцезнаходження: 01001, м.Київ, вул.Грушевського, 1Д.

Відповідач: ОСОБА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1.

Головуючий Б.Р. Мичка