Справа № 522/9623/17
Провадження № 2/522/1144/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2018 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Бойчука А.Ю.

за участю секретаря Іскрич В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, у якому просить розірвати шлюб, зареєстрований 06 липня 2001 року Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського управління юстиції м.Одесі, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис № 108.

Справа перебувала на розгляді судді Приморського районного суду м. Одеси Нікітіной С.Й.

Ухвалу про відкриття провадження було оскаржено та ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 20.09.2017 року апеляційну скаргу було повернуто апелянту .

27 вересня 2017 року справу було повернуто до Приморського районного суду м. Одеси.

На підставі рішення ОСОБА_3 Правосуддя від 22.08.2017 року № 2503/0/15-17, ОСОБА_4 було звільнено з посади судді Приморського районного суду м. Одеси, на підставі наказу в.о. у звязку з чим в порядку ст. 11-1 ЦПК України, вказану цивільну справу було передано для автоматизованого розподілу.

02 жовтня 2017 року вказану цивільну справу було повторно розподілено в провадження судді Бойчука А.Ю, у звязку з чим справу необхідно прийняти до провадження.

Ухвалою від 03 жовтня 2017 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу було прийняти до провадження.

Позивач обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вони з відповідачем разом не живуть, спільного господарства не ведуть. Спільного життя з відповідачем не склалось, унаслідок взаємних непорозумінь, несумісності характерів та поглядів на життя. Позивач зазначив, що спільне подружнє життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам, у зв'язку із чим звернулася до суду.

У судове засідання зявився позивач, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

У судове засідання зявився відповідач, позовні вимоги не визнала, надала до суду заяву, згідно якої просила надати час для примирення.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї.

Згідно зі ст. ст.110,112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 06 липня 2001 року Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського управління юстиції м.Одесі, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис № 108. Свідоцтво про шлюб 1-ЖД №027589.

Однією сімєю сторони не проживають, спільне домогосподарство не ведеться, фактичні шлюбні відносини припинені.

Від спільного шлюбу мають спільну дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У судовому засіданні позивач зазначав, що примирення є не можливим та просив розірвати шлюб, у свою чергу відповідач заперечувала про винесення рішення та розірвання шлюбу та просила надати час для примирення тривалістю шість місяців.

З огляду на вище викладене суд вважає за доцільне зазначити.

Відповідно до ст. 43 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися визначеними законом процесуальними правами та виконувати процесуальні обов'язки, визначені законом або судом.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованаУкраїною Законом № 475/97-ВРвід 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Суд при цьому враховує, що Європейський суд у своїй практиці широко тлумачить дане питання, основним у якому є доступ до суду в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У той же час, Європейський суду своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Пунктом 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» вказано на те, що строки, встановлені ЦПК України, є обов'язковими для судів та учасників судових процесів.

Пунктом 3 вказаної вище постанови Пленуму ВССУ судам дано роз'яснення на те, що, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків у цивільних справах є, в т.ч. і правова та фактична складність справи; поведінка заявника, характер процесу та його значення для заявника.

На час розгляду справи майнові вимоги, будь-кого з сторін, суду не пред'явлені.

Відповідно до вищезазначеного суд вважає, що майнового спору між сторонами немає, примирення між ними неможливе

Враховуючи те, що однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, суд вважає, що у звязку з відсутністю вільної згоди позивачки на продовження шлюбу, подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам, а також принципу добровільності шлюбу, у зв'язку з чим, є неможливим.

Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сімї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх дитини, як це передбачено ст. 112 Сімейного Кодексу України, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню.

Відповідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів справи та визнання позову відповідачем суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. 51 Конституції України, ст.ст.. 1, 2, 5, 11, 76-80, 81, 206, 241, 247, 258, 263-265, 273, 354 ЦПК України; ст.ст.. 104, 105, 110, 112, 113 Сімейного Кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5, зареєстрований 06 липня 2001 року Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 108.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 04.05.2018 року.

Суддя: А.Ю. Бойчук