Єдиний унікальний номер 725/2194/18
Номер провадження 2-н/725/57/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.05.2018 року м.Чернівці

Суддя Першотравневого районного суду м. Чернівці Федіна А.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про видачу судового наказу за вимогами про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вище вказаною заявою та просила видати судовий наказ про стягнення з боржника на її користь аліменти в твердій грошовій сумі на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду з даною заявою і до закінченням сином навчання.

Згідно ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтю 161 цього Кодексу.

Так, статтею 161 ЦПК України передбачено перелік вимог за якими може бути видано судовий наказ, зокрема відповідно до п.4, п. 5 ч. 1 вказаної статті, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не повязана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не повязана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб;

У відповідності до вимог ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

З системного аналізу вище вказаних норм законодавства вбачається, що в порядку наказного провадження підлягають розгляду вимоги про стягнення аліментів на дитину.

У відповідності до вимог ст. 6 СК України, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

З матеріалів заяви вбачається, що ОСОБА_4 народився 13 березня 2000 року та на момент звернення його матері до суду з даною заявою він є таким, що досяг повноліття, а тому правовий статус дитини на нього не поширюється.

З доданих заявником до заяви доказів вбачається, що ОСОБА_4 продовжує навчання.

Так, ст. 180 СК України передбачено зобов'язання батьків щодо утримання дітей до досягнення ними повноліття, а також ст. 199 СК України передбачає обовязок батьків щодо утримання повнолітніх дочок, синів, які продовжують навчання, і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги.

За змістом ст.ст. 199, 200 СК України обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання виникає лише за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів одного з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самих дочки, сина, які продовжують навчання. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд повинен взяти до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

З системного аналізу вище вказаних норм законодавства вбачається відсутність імперативного обовязку утримувати батьками своїх повнолітніх доньку чи сина, які продовжують навчання, а тому така вимога свідчить про наявність спору та може бути вирішена лише в порядку позовного провадження.

Посилання заявника у заяві на положення ст. 193 СК України є безпідставними, оскільки дана норма регулює порядок сплати аліментів у разі влаштування неповнолітньої дитини до державного або комунального закладу охорони здоров'я, навчального або іншого закладу, зокрема школи інтернату, військового ліцею тощо.

Таким чином, заявлена ОСОБА_1 вимога не може бути вирішена в порядку наказного провадження, оскільки не передбачене ст. 161 ЦПК України.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 169 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу.

За таких обставин ОСОБА_1 слід відмовити у видачі судового наказу за вимогами про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_5, який продовжує навчання.

На підставі викладеного, керуючись ст.4,19,27, 160-166, 186,258,260,353,354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у видачі судового наказу за вимогами про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Розяснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1,2,8,9, частини першої статті 165 ЦПК України, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому розділом ІІ, після усунення її недоліків.

Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 165 ЦПК України, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів до Апеляційного суду Чернівецької області через Першотравневий районний суд м. Чернівці відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці А. В. Федіна