Постанова

Іменем України

13 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 554/6778/16-ц

провадження № 61-15281св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., ХоптиС. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Полтавагаз»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави, у складі судді Кулешової Л. В., від 14 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області, у складі колегії суддів: Обідіної О. І., Бутенко С. Б., Пікуля В. П., від 16 січня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Полтавагаз» (далі - ПАТ «Полтавагаз») про визнання дій неправомірними, визнання недійсною та скасування особової картки абонента за безпідставністю.

Позовна заява ОСОБА_4 мотивована тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1. У квартирі відсутній газовий лічильник, тому нарахування спожитого газу проводитися з урахуванням осіб, прописаних у квартирі. З 1991 року у квартирі проживало чотири особи, які користувалися природним газом. До 2006 року оплата за спожитий газ проводилася через ЖБК «Нейтрон». З 2006 року оплата за спожитий газ повадилася відповідно до договірних відносин та ним відповідачу надавалися довідки щодо кількості зареєстрованих у квартирі осіб. З 2010 року він є єдиним власником і мешканцем вказаної квартири. Таким чином, на думку позивача, нарахування спожитого газу в особовій картці абонента 801187 на три особи є неправомірним, вказана особова картка є фіктивною.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_4 просив суд визнати такою, що не відповідає дійсності, є фіктивною, скасувати особову картку абонента 801187 та визнати неправомірними нарахування ПАТ «Полтавагаз» спожитого газу на трьох осіб у період з 1999 року по 2014 рік у сумі 955,67 грн.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 14 листопада 2016 року ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні заявлених позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що нормами цивільного законодавства не передбачено такого способу захисту як визнання фіктивною та скасування особової картки споживача, а вимоги щодо неправомірного нарахування оплати у сумі 955, 67 грн є безпідставними, оскільки вже були предметом судового розгляду, за результатом якого Ленінським районним судом м. Полтави ухвалено рішення від 22 червня 2015 року про стягнення вказаної суми як заборгованості за спожиті послуги з газопостачання (справа № 553/593/14-ц).

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 16 січня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права. При вирішенні справи місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4

У лютому 2017 року ОСОБА_4 подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 14 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 16 січня 2017 року, а справу передати на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій повно і всебічно не з'ясували обставини справи, не врахували, що нарахування плати за послуги газопостачання за період з 1999 по 2014 рік на трьох осіб, при тому, що у квартирі проживає лише він один, є неправомірним.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у зазначеній справі.

Заперечень (відзиву) на касаційну скаргу не надходило.

Статтею 383 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до пункту 4 Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 на праві особистої власності належить квартира АДРЕСА_1.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 22 червня 2015 року у справі № 553/593/14-ц за позовом ПАТ «Полтавагаз» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ задоволено позовні вимоги ПАТ «Полтавагаз» та стягнуто з ОСОБА_4 заборгованість у розмірі 911, 03 грн.Зазначене рішення було залишено без змін після його перегляду у апеляційному та касаційному порядку. Під час розгляду вказаної справи судом було встановлено, що плата за послуги з газопостачання нараховувалася, виходячи з кількості споживачів: у період з 01 травня 1999 року по 01 грудня 2012 року на трьох осіб, а після вказаної дати на двох осіб. При цьому, споживач регулярно сплачував кошти, проте не у повному обсязі, що призвело до утворення заборгованості. Враховуючи доведеність факту проживання однієї особи ОСОБА_4 за спірною адресою за період з 01 червня 2003 року по 30 листопада 2013 року та з 01 вересня 2004 року по 29 лютого 2015 року суд здійснив перерахунок плати та зменшив розмір заборгованості з 955, 67 грн до 911, 03 грн.

Звертаючись до суду з цим позовом ОСОБА_4 просив визнати особову картку абонента 801187 такою, що не відповідає дійсності та є фіктивною, а також визнати неправомірним нарахування відповідачем на трьох осіб оплати за послуги газопостачання за період з 1999 по 2014 рік у сумі 955, 67 грн. При цьому посилався на те, що ПАТ «Полтавагаз» проводить неправомірне нарахування за послуги газопостачання на трьох осіб, незважаючи на те, що в спірній квартирі проживає лише він один, а договірні відносини між ним та газопостачальною організацією існують з 2006 року.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цієї норми правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Оцінюючи ефективність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, судам слід враховувати, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Порушені право чи інтерес підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним способом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Згідно положень статті 57 ЦПК України, 2004 року, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

У відповідності до положень частини третьої статті 61 ЦПК України, 2004 року, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За встановлених обставин, місцевий суд, вірно вказав що, позивач фактично не згоден із нарахуванням заборгованості за спожитий природний газ.

Ухвалюючи рішення у справі, місцевий суд вірно врахував обставини, встановлені у рішенні Ленінського районного суд м. Полтави від 22 червня 2015 року у справі № 553/593/14-ц, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 09 вересня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 квітня 2016 року, що у силу положень частини третьої статті 61 ЦПК України, 2004 року, мають преюдиційне значення.

Враховуючи, що судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлений розмір заборгованості ОСОБА_4 перед ПАТ «Полтавагаз» за надання послуг з газопостачання, позовні вимоги ОСОБА_4, заявлені у цій справі, правильно визнані такими, що не підлягають до задоволення.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції виконав вимоги статті 212 ЦПК України, 2004 року, щодо оцінки доказів і статті 213 ЦПК України, 2004 року, щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив і оцінив докази та встановив обставини у справі.

Апеляційний суд відповідно до вимог статті 303 ЦПК України, 2004 року, перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржених судових рішень не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування судових рішень, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 14 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 16 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников
О. В. Білоконь
С. Ф. Хопта