Постанова

Іменем України

19 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 505/3379/16-ц

провадження № 61-32965св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

ЛуспеникаД. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

представник відповідача - ОСОБА_6,

третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - ОСОБА_7,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання майна спільним сумісним майном подружжя та визнання права власності на частину спадкового майна в порядку спадкування за законом; за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_7 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання майна спільним сумісним майном подружжя та визнання права власності на частину спадкового майна в порядку спадкування за законом, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області у складі судді Нікітішина В. П. від 28 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області у складі колегії суддів: Журавльова О. Г., Комлевої О. С., Кравця Ю. І. від 15 листопада 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, та відповідача автомобіль BMW, реєстраційний номер НОМЕР_1, та автомобіль MITSUBISHI PAJERO WAGON, реєстраційний номер НОМЕР_2, та визнання за нею як за спадкоємцем першої черги за законом після смерті її батька - ОСОБА_8 права власності на частину указаного спадкового майна.

Позовна заява обґрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько та чоловік ОСОБА_5 - ОСОБА_8, після смерті якого відкрилась спадщина, до складу якої, окрім іншого майна, входять два автомобілі: BMW, реєстраційний номер НОМЕР_1, та MITSUBISHI PAJERO WAGON, реєстраційний номер НОМЕР_2. Автомобіль MITSUBISHI PAJERO WAGON був придбаний її батьком ще до реєстрації шлюбу із ОСОБА_5, але зареєстрований на останню.

ОСОБА_4 зазначала, що вона та ОСОБА_5, з якою її батько перебував у шлюбі з 12 грудня 2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, є спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_8 У встановлений законом строк вона та ОСОБА_5 подали заяви до нотаріуса про прийняття спадщини.

ОСОБА_4 вважала, що автомобілі є спільною сумісною власністю подружжя її батька та ОСОБА_5. На її прохання щодо поділу спадкового майна або компенсацію вартості відповідач не реагує, у зв'язку з чим ОСОБА_4 просила суд визнати право спільної сумісної власності подружжя її батька ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 на автомобіль BMW, реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобіль MITSUBISHI PAJERO WAGON, реєстраційний номер НОМЕР_2, та визнати за нею як за спадкоємцем першої черги за законом після смерті її батька - ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на частину указаного спадкового майна.

У вересні 2016 року третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_7 пред'явила до суду позов до ОСОБА_4 і ОСОБА_5, у якому просила визнати спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_8 та ОСОБА_5 автомобіль НОМЕР_3 та автомобіль НОМЕР_4, визнати за нею, як за спадкоємцем першої черги за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 сина - ОСОБА_8, право приватної власності на частину спадкового майна, а саме: 1/6 частину автомобіля НОМЕР_5, та на 1/6 частину автомобіля НОМЕР_4.

Позовна заява ОСОБА_7 обґрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її син - ОСОБА_8 Спірні автомобілі були придбані її сином за час шлюбу з ОСОБА_5 та оформлені на останню. Вважає, що вона як спадкоємець першої черги за законом після смерті сина, має право на 1/6 частку у спадковому майні.

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 28 березня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_8 і ОСОБА_5 на автомобіль марки BMW, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Визнано за ОСОБА_4 в порядку спадкування після батька ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, право приватної власності на 1/6 частки автомобіля BMW, реєстраційний номер НОМЕР_1.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Позов ОСОБА_7 задоволено частково.

Визнано право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_8 і ОСОБА_5 на автомобіль BMW, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Визнано за ОСОБА_7 в порядку спадкування після сина ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, право приватної власності на 1/6 частки автомобіля ВMW.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_7, суд першої інстанції виходив із того, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 є спадкоємцямипершої черги за законом після смерті ОСОБА_8 та у встановленому законом порядку звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини.

Встановивши, що автомобіль марки MITSUBISHI PAJERO WAGON був придбаний у 2010 році за особисті кошти ОСОБА_5 суд відмовив у задоволенні позовів у цій частині. Автомобіль марки BMW був придбаний за час зареєстрованого шлюбу за спільні кошти ОСОБА_8 та ОСОБА_5, тому є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Оскільки ОСОБА_4 та ОСОБА_7 мають право на обов'язкову частку у спадщині суд визнав за ними право власності по 1/6 частин спадкового майна, а саме автомобіля BMW, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 15 листопада 2017 року апеляційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 залишено без задоволення.

Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 28 березня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, погодився з висновком міськрайонного суду, зазначивши, що у силу статей 60, 69, 70 СК України автомобіль марки BMW був придбаний за час шлюбу ОСОБА_8 та ОСОБА_5, є спільною сумісною власністю подружжя, а остання, не спростувала презумпцію спільності майна подружжя.

У листопаді 2017 року ОСОБА_5 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині задоволених позовних вимог та визнання права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_8 та неї на автомобіль марки BMW, реєстраційний номер НОМЕР_1 та визнання за ОСОБА_4 та ОСОБА_7 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, право приватної власності по 1/6 частки автомобіля марки BMW, та ухвалити у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що сам по собі факт придбання спірного майна за час шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя. Спірний автомобіль хоча і був придбаний за час перебування у шлюбі, але за кошти, які належали їй особисто.

У частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_7 судові рішення не оскаржуються, тому колегією суддів відповідно до положень статті 400 ЦПК України не перевіряються.

28 грудня 2017 року справа надійшла з Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.

У пункті 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судами установлено, що з 12 грудня 2012 року ОСОБА_8 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується актовим записом № 329 відділу державної реєстрації актів цивільного стану Котовського міськрайонного управління юстиції Одеської області (а.с.13).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_6 (а.с.9).

За своє життя ОСОБА_8 заповіт не складав, тому спадкування спадщини, яка відкрилась після його смерті, здійснюється за законом. Спадкоємцями першої черги після смерті спадкодавця є: його донька - ОСОБА_4 (позивач) його дружна - ОСОБА_5 ( відповідач), та мати -ОСОБА_7 (позивач).

Спадкоємці у передбачений законом 6-місячний строк звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини.

Відповідно до статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Частиною першою статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з частиною першою статті 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз'яснено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (частина четвертої статті 65 СК України).

З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК України містить винятки із загального правила. Для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з пункттом 5 статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Пунктом 2 цієї статті визначено, що не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Судом установлено, що 06 травня 2011 року ОСОБА_9 на підставі довіреності уповноважив ОСОБА_10 розпоряджатися належним йому автомобілем марки BMW модель 325 TDS, 1994 року випуску.

22 жовтня 2013 року ОСОБА_10 від імені ОСОБА_9 на підставі довіреності уповноважив ОСОБА_11 розпоряджатися належним ОСОБА_9 автомобілем марки BMW модель 325 TDS, 1994 року випуску (а.с. 89).

26 грудня 2015 року між ОСОБА_11, який діяв від імені ОСОБА_9, та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу, автомобіль марки BMW за ціною 38 000 грн (а.с. 90).

За умовами указаного договору ОСОБА_5 набула право власності на автомобіль марки BMW.

Судом установлено, що у ОСОБА_8 був автомобіль марки BMW, який він продав за 4 000 доларів США у 2013 році. Згодом він вирішив придбати новішу модель автомобіля.

Спірний автомобіль марки BMW ОСОБА_8 та ОСОБА_5 купували разом у жовтні 2013 року.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (статі 60, 61 СК України).

Доводи касаційної скарги ОСОБА_5 про те, що автомобіль марки BMW є її особистою приватною власністю є безпідставними, оскільки нею не доведено факт придбання автомобіля за її особисті кошти, що є її процесуальним обов'язком ( статті 10, 60 ЦПК України 2004 року).

Установивши, що спірний автомобіль був придбаний за час проживання ОСОБА_8 та ОСОБА_5 у шлюбі, а остання не спростувала презумпцію спільності майна подружжя, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про те, що автомобіль є спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_8 та ОСОБА_5

Визнаючи за ОСОБА_7 та ОСОБА_4 право приватної власності по 1/6 часток автомобіля ВMW, суди дійшли вірного висновку, про те, що після смерті ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, як спадкоємці першої черги за законом позивачі мають право на 1/6 частки кожному у спадковому майні.

Інші доводи касаційної скарги є безпідставними, спростовуються сукупністю досліджених при розгляді справи доказів, висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди із висновками судів щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції (стаття 400 ЦПК України).

Верховний Суд вважає, що висновки судів є правильними, ґрунтуються на нормах матеріального права та узгоджуються з нормами процесуального права.

Оскільки судами повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, ухвалено законні й обґрунтовані рішення, подану касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 15 листопада 2017 року, залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю. В. Черняк