ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/0430/310/18 Справа № 211/1414/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Бардін О.С. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.,

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання - Чубіна А.В.

сторони справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження згідно положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 16 травня 2017 року, ухваленого суддею Бардіним О.С.в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повне судове рішення складено 16 травня 2017 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (яке під час розгляду справи змінило назву Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» на надалі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №KRХRRХ10960370 від 30.01.2007 року.

В мотивування заявлених вимог зазначає, що між сторонами укладений кредитний договір№KRХRRХ10960370 від 30.01.2007 року. Відповідач ОСОБА_2 належним чином не виконує кредитні зобов'язання в частині повернення отриманих грошових коштів.

Судовим наказом Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 11.08.2009 року з відповідача ОСОБА_2 вже було стягнуто заборгованість за кредитом у розмірі 12 405,68 грн., однак це судове рішення на теперішній час не виконане та заборгованість за кредитом збільшилась до 39 072,98 грн.

Просив суд, з урахуванням стягнутої судовим наказом Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 11.08.2009 року заборгованості за кредитом, стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитом станом на 09.03.2016 року у розмірі 30 672,55 грн., а також штрафи відповідно до п. 5.3. Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - фіксована складова, 1 533,63 грн. - процентна складова.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 16 травня 2017 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на недоведеність обставин, що мають значення, та на невідповідність висновків суду обставинам справи. Так, в матеріалах справи наявний розрахунок заборгованості за кредитом, який ніким не спростовано, а тому суд не мав підстав не приймати його, як доказ по справі. При цьому, зазначає, що ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості за кредитом не є підставою для припинення правовідносин сторін та суд мав би стягнути суми, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, чого зроблено не було.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку відповідача в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи. За місцем реєстрації відповідач ОСОБА_2 кореспонденцію суду не отримує, що свідчать зворотні поштові повідомлення, які повернуті на адресу суду без вручення. Судом скеровано судове доручення КП «Послуга» Криворізької міської ради для вручення судової повістки відповідачу. Відповідачу була вручена особисто повістка із повідомленням про розгляд в апеляційному порядку справи, щодо нього, про що свідчить зворотна розписка про отримання повідомлення ( а.с.138,139).Проте відповідач не скористався правом безпосередньої участі, надання відзиву або заперечень проти заявлених вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з доведеності факту невиконання боржником своїх зобов'язань за договором в частині своєчасного повернення кредиту, однак вважав, що позивачем не доведено належним чином заборгованість за кредитним договором саме у заявленому розмірі.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду з наступних підстав.

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте суд першої інстанції не з'ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв'язку із чим рішення в даній справі неможна визнати законним і обґрунтованим.

Між сторонами виникли правовідносини стосовно виконання відповідачем умов укладеного кредитного договору.

У спорі, пов'язаному із стягненням заборгованості за кредитним договором підлягають встановленню обставини, як наявності між сторонами договірних правовідносин, так і невиконання позичальником взятих на себе зобов'язань та їх розмір.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов'язання передбачені ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема ст. 559 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як видно з матеріалів справи, 30.01.2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 укладено договір споживчого кредиту №KRХRRХ10960370, відповідно до якого банком відповідачу надано грошові кошти у розмірі 1 908,00 грн. на строк 12 місяці з 30.01.2007р. по 29.01.2008р. включно зі сплатою 1,0% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 46,75 грн. та єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 318,00 грн., а відповідач зобов'язалася повернути кредит, сплатити відсотки, винагороду та комісію у порядку та строки визначені в Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам.

Договір укладено шляхом підписання ОСОБА_2 заяви позичальника щодо надання вищеперерахованих банківських послуг, в якій останній зазначив, що заява позичальника разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») та Тарифами становлять укладений між ним та банком кредитно-заставний договір.

Відповідно до вимог ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі, а відповідно до вимог ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Своїм підписом ОСОБА_2 підтвердив, що він ознайомлений та згоден з Умовами надання споживчого кредиту, які йому були надані для ознайомлення у письмовому вигляді.

Зазначене свідчить про те, що ОСОБА_2 приєднався до запропонованих ПАТ КБ «ПриватБанк» умов договору, а відтак погодився з його умовами.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за кредитним договором станом на 18.05.2009 року утворилася заборгованість за кредитним договором в розмірі 12 405,68 грн., яка складається з: 1 908,00 грн. - заборгованість за кредитом; 5 996,77 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 327,42 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 3 106,55 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 566,94 грн. - штраф (процентна складова), яка була стягнута з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судовим наказом Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 11.08.2009 року (а.с. 47-48, ).

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2011р. №14 "Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження" - наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Згідно з п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Частиною 1 ст. 14 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Згідно із частинами першою, четвертою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору, можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитодавця права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Пунктами 4.1., 4.2. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам передбачено, що за користування кредитом у період з дати укладення даного договору до дати погашення кредиту позичальник щомісяця в період сплати сплачує відсотки у розмірі, зазначеному у Тарифах та Заяві. При порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, передбачених Заявою та пп. 3.2.2., 3.3.3 даних Умов, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі від розміру зазначеному у Тарифах та Заяві.

Пунктом 5.1. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам передбачено, що при порушенні позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених Заявою та п.п. 3.2.2., 3.2.3. даних Умов, Банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язаний сплатити Банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу.

Оскільки позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звертався до суду із вимогами дострокового погашення кредитної заборгованості, тому змінив строк його виконання, в результаті чого 11.08.2009 року прийнято судове рішення про стягнення усієї суми кредитної заборгованості.

Умовами укладеного договору не передбачено розмір відсотків за користування кредитними коштами після закінчення дії договору.

Отже, оскільки, судове рішення про задоволення вимог кредитора боржник не виконав, колегія суддів приходить до висновку, що АТ КБ «ПриватБанк» має право на нарахування відсотків, але не за умовами укладеного договору, який припинив свою дію.

Колегія суддів не може погодитися із розрахунком заборгованості за кредитним договором, наведеним позивачем АТ КБ «ПриватБанк», оскільки в ньому не враховано дострокове звернення банку із вимогами про стягнення кредитної заборгованості у повному обсязі, у зв'язку із чим, Банк змінив строк виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов'язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів приходить до висновку, що після ухвалення рішення суду від 11 серпня 2009 року по дату звернення до суду з позовом в межах заявлених позовних вимог 10 березня 2016 року, позивач АТ КБ «ПриватБанк» має право на отримання з відповідача лише відсотків у зв'язку із порушенням виконання грошового зобов'язання в порядку ст.625 ЦК України.

Частиною 1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно вимог ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суду суд вирішує зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, та яка правова норма підлягає застосуванню

Отже, з огляду на те, що судом встановлено та не спростовано відповідачем не виконання ним судового рішення про стягнення кредитної заборгованості, тому позивач має право на отримання відсотків за порушення виконання грошового зобов'язання, проте не у розмірі передбаченому умовами договору, який припинив свою дію, а на підстав ст.625 ЦК України, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

З огляду на розмір заборгованості стягнутий судовим наказом в сумі 12405,68 грн., який не виконаний, та період з 11 серпня 2009 року по 10 березня 2016 року, в межах заявлених позовних вимог 7,5років, підлягає стягненню з відповідача відсотки в порядку ст. 625 ЦК України з розрахунку 3% річних в сумі 2791,28 грн., виходячи з розрахунку(12405,68/ 100%х3%х7,5 років).

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, порушено норми процесуального права та невірно застосовано норми матеріального права, у зв'язку з чим рішення суду підлягає скасуванню з підстав, передбачених п.п.1,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме стягнення відсотків в порядку ст.625 ЦК України за період з 11 серпня 2009 року по 10 березня 2016 року в сумі 2791,28 грн.

Згідно ч. 5 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат, а тому колегія суддів стягує з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати на оплату судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції у розмірі (1378грн.+1760грн.=3138), пропорційно задоволеним позовним вимогам в сумі 267,81 грн., виходячи з розрахунку (2791,28х3138/32706,18).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - задовольнити частково.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 16 травня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №KRХRRХ10960370 від 30.01.2007 року у вигляді відсотків в порядку ст.625 ЦК України за період з 11 серпня 2009 року по 10 березня 2016 року в сумі 2791,28 грн. ( дві тисячи сімсот дев'яноста одна грн. 28 коп). В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати понесені на сплату судового збору у розмірі 267,81 грн. пропорційно задоволеним вимогам.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 20 листопада 2018 року.

Головуючий:

Судді: