Справа №490/2339/18 Головуючий у 1-ї інстанції Черенкова Н.П.
Провадження № 22ц/812/540/18 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 грудня 2018 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Ямкової О.О.,

суддів: Колосовського С.Ю., Локтіонової О.В.,

із секретарем: Горенко Ю.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва, ухваленого 2 листопада 2018 року під головуванням судді Черенкової Н.П. в залі суду в місті Миколаєві о 12 годині 22 хвилини зі складанням його повного тексту, по справі

за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3

про стягнення майнової та компенсації моральної шкоди ,

В С Т А Н О В И Л А:

30 березня 2018 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_3 про стягнення майнової та компенсації моральної шкоди, завданих їй ушкодженням здоров'я внаслідок кримінального правопорушення.

В обґрунтування позову посилалася на те, що 26 квітня 2015 року відповідач ОСОБА_3, який є її колишнім чоловіком, на ґрунті неприязних відносин заподіяв їй легкі тілесні ушкодження, що не призвели до короткочасного розладу здоров'я чи незначної втрати працездатності.

Дії ОСОБА_3 були кваліфіковані за частиною 1 статті 125 КК України.

Заподіяння відповідачем ОСОБА_3 позивачу тілесних ушкоджень у вигляді синця в області правого ока призвело до його ущільнення та утворення кісти, у зв'язку з чим ОСОБА_2 змушена була у лютому 2016 року виконати операцію з її видалення, та зробила блефаропластику обох очей на суму 16 000 грн..

У подальшому за ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 14 березня 2018 року ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності за строком давності і провадження у справі закрито.

Посилаючись на вказане та тривалість лікування, позивач просила стягнути на її користь 16 000 грн. майнової шкоди, яка складається з витрачених нею коштів на проведення операції, та 100 000 грн. компенсації моральної шкоди.

Відповідач позовні вимоги не визнав, заперечуючи факт заподіяння ним тілесних ушкоджень колишній дружині, та не підтвердженого, на його думку, розміру майнової та моральної шкоди.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 2 листопада 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що вина ОСОБА_3 не підтверджена вироком суду, а його дії за обвинуваченням неконкретизовані. Сама локалізація легких тілесних ушкоджень не дає можливості зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою, встановити причинний зв'язок з необхідністю проведення позивачем операції. Доказів щодо нанесення позивачу моральної шкоди, які знаходяться у причинно-наслідковому зв'язку з діями відповідача, суду не надано.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_4, посилаючись на те, що суд першої інстанції не дослідив належним чином та не дав належної оцінки її доводам, які ґрунтуються на наданих суду доказах, та безпосередньо підтверджують заподіяння відповідачем їй у протиправний спосіб тілесних ушкоджень, та як наслідок спричинення майнової та моральної шкоди, які знаходяться у безпосередньому причинно-наслідковому зв'язку зі злочинними діями відповідача. Тому просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким її позов задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 10 грудня 2018 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи у письмовому провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкода завдана не з її вини.

За змістом частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичної або юридичної особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення.

Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях покладає на позивача обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою, та одночасно передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, у деліктних правовідносинах на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини, якщо позивачем доведено завдання йому шкоди.

З матеріалів справи вбачається, що 26 квітня 2015 року в період часу з 21.00 до 23.00 відповідач ОСОБА_3, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1, під час раптово виниклої сварки, умисно наніс позивачу ОСОБА_2 не менше трьох ударів, два в область голови та один в область нижньої третини правої гомілки, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді синця в області правого ока, підшкірної гематоми в потиличній області та в нижній третини правої гомілки, які згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи №2-К від 16 лютого 2017 року по ступеню тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

ОСОБА_3 пред'явлено обвинувачення за частиною 1 статті 125 КК України.

У подальшому, у зв'язку зі спливом строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, роз'ясненням наслідків звільнення від кримінальної відповідальності за строками давності, яка не є реабілітуючою обставиною, та за особистим клопотанням обвинуваченого ОСОБА_3, останнього у березні 2018 року звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України із закриттям провадження.

Ці обставини підтверджуються дослідженими доказами, а саме: ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 14 березня 2018 року, копіями амбулаторних карт ОСОБА_2 і висновками експертів №2-К і №796 від 23 червня 2015 року (а.с.10, 15-28, 58-6, 79-81).

В той же час, заперечуючи проти заподіяння шкоди шляхом нанесення тілесних ушкоджень зі своєї вини, сам ОСОБА_3 не навів жодного доказу (а.с.39).

За змістом положень частини 6 статті 82 ЦПК України слідує, що ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, яка набрала законної сили, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої постановлена ухвала, і лише в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

За такого обставини, що встановлені ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності з нереабілітуючої підстави, є такими, що не підлягають доказуванню у цивільному процесі у питаннях: вчинення особою правопорушення, її протиправної поведінки, причинному зв'язку між шкодою, що заподіяна потерпілій особі і протиправною поведінкою особи, що вчинила кримінальне правопорушення з описом місця, характеру та направленості таких дій у обвинуваченні, а тому, з врахуванням презумпції вини у деліктних правовідносинах, її відсутність не може бути спростована заподіювачем шкоди шляхом направлення письмових заперечень проти пред'явлених до нього позовних вимог, які безпосередньо пов'язані зі складом злочину.

Тому висновок суду першої інстанції щодо необхідності, у такому випадку, підтвердження вини заподіювача шкоди тільки за допомогою обвинувального вироку, є помилковим тлумаченням діючого законодавства.

Отже відмовляючи у задоволенні позову, суд, хоча і керувався статтями 22, 23, 1166, 1167 ЦК України, але безпідставно виходив із того, що позивачем не доведено факт заподіяння їй відповідачем ушкодження у вигляді забиття ока, наслідком чого стала необхідність оперативного втручання, та інших тілесних ушкодженнь, які, в свою чергу, на думку суду не є достатнім підтвердженням факту заподіяння позивачу моральних страждань та хвилювань.

З такими висновками колегія суддів погодитися не може, оскільки вони суперечать обставинам справи та нормам матеріального права.

За копіями медичних документів, що маються у матеріалах справи, висновками експертів №№2-К і 796, консультативним висновком лікаря-спеціаліста в області судової медицини (а.с.15-26, 52-54, 58-61, 79-81) слідує, що внаслідок протиправного заподіяння відповідачем ОСОБА_2 тілесних ушкоджень, зокрема, синця в області правого ока, позивач проходила декілька разів лікування та зверталася за медичною допомогою.

При первісному її огляді 29 квітня 2015 року лікарем-окулістом встановлено кровопідтьок правої орбітальної області та незначна гематома лівого ока, а хірургом - гематома обличчя.

У подальшому, 9 листопада 2015 року на місці гематоми виявлено утворення глибокої об'ємної гематоми м'яких тканин правої частини обличчя, та формування кісти (округлого утворення до 1см у діаметрі).

8 лютого 2016 року позивачу ОСОБА_2 проведена операція блефаропластика з видаленням кіст з нижнього та верхнього віка обох очей.

За висновком спеціаліста таке оперативне втручання мало місце як з приводу видалення кісти справа, у зв'язку з раніше отриманою травмою обличчя, так і з приводу видалення кіст з параорбітальної області з обох сторін.

Тому висновки суду щодо проведення операції позивачем у зв'язку з віковими змінами не заслуговують на увагу, оскільки за медичним документами безпосередньо простежується зв'язок між нанесенням удару відповідачем в область обличчя позивача, що призвело до гематом з обох сторін очей за первісним лікарським висновком, та утворенням у подальшому кіст, в тому числі небезпечного утворення з боку правого ока.

Відсутність у висновках експертів дослідження медичних документів ОСОБА_2 з початку осені 2015 року свідчить тільки про дослідження ними первісних медичних документів без надання оцінки їх наслідків у подальшому, що, в свою чергу, не спростовує наявність причинного зв'язку між погіршенням стану здоров'я позивача та протиправною поведінкою відповідача, та не доводить можливість усунення такого пошкодження обличчя за допомогою звичайних методів лікування без оперативного втручання (косметичної операції).

Не має такого значення і ознайомлення позивача ОСОБА_2 з рекомендаціями щодо проведення блефаропластики.

За такого, колегія суддів вважає доведеним факт заподіяння ОСОБА_3 майнової шкоди позивачу ОСОБА_2 внаслідок витрачених коштів на проведення оперативного втручання, яке здійснено на обличчі жінки щодо видалення небезпечних утворень в області обох очей, які є парними органами тіла людини, та з метою усунення огидного і потворного вигляду позивача. Підстав для її зменшення чи поділу колегія суддів не вбачає.

Водночас, незрозумілою є мотивація суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення грошової компенсації за заподіяну моральну шкоду.

Так, судом взагалі не враховано наявність вини відповідача ОСОБА_3 у протиправному посяганні на життя та здоров'я жінки, яка є його колишньою дружиною та матір'ю спільної дитини, спричинення їй тілесних ушкоджень, в тому числі знівечення обличчя, що призвело до посилення фізичної і моральної болі, а також зусиль, які знадобилися позивачу для поновлення свого фізичного стану і додаткової організації особистого та суспільного життя.

На підставі наведеного, та враховуючи положення статей 23, 1167 ЦК України колегія суддів вважає достатньою грошовою компенсацією позивачу за понесені моральні страждання на суму в розмірі 5 000 грн. 00 коп..

За таких обставин рішення суду першої інстанції, яке ухвалене з порушенням норм матеріального права, а його висновки є такими, що не відповідають обставинам справи, підлягає скасуванню у відповідності до пп. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового про часткове задоволення позову. З відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 слід стягнути 16 000 грн. майнової шкоди та 5 000 грн. компенсації моральної.

Відповідно до змісту статті 141 стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог.

А саме, у зв'язку із частковим задоволенням позовних вимог ОСОБА_2 яка звільнена від сплати судового збору, з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати за розгляд справи у судах першої та апеляційної інстанціях в загальному розмірі 3 524 грн. 00 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 2 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове, яким позовом ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування майнової шкоди - 16 000 грн. і в рахунок компенсації моральної шкоди - 5 000 грн.00 коп., а всього на суму 21 000 грн. 00 коп..

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати за розгляд справи у судах першої та апеляційної інстанції в загальному розмірі 3 524 грн. 00 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з цієї дати як дня складення повного судового рішення.

Головуючий О.О. Ямкова

Судді О.В. Локтіонова С.Ю. Колосовський