Провадження №22-ц/4812/63/18
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 грудня 2018 року м. Миколаїв

справа № 490/633/17

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Данилової О.О., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання Лептугою С.С.

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївського художньо-виробничого комбінату Миколаївської обласної організації спілки художників України (далі - Миколаївський художньо-виробничий комбінат) про визнання наказу незаконним, внесення змін до трудової книжки за апеляційною скаргою Миколаївського художньо-виробничого комбінату Миколаївської обласної організації спілки художників України на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва, ухвалене 13 березня 2018 року під головуванням судді Чулуп О.С. у приміщенні цього суду, дата складання повного тексту не зазначена,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Миколаївської обласної організації національної спілки художників України, Миколаївського художньо-виробничого комбінату Миколаївської обласної організації спілки художників України про визнання наказу незаконним та внесення змін до трудової книжки.

Позивач зазначала, що 20 жовтня 1987 року була прийнята на роботу до Миколаївського художньо-виробничого комбінату Художнього фонду УРСР на посаду художника-оформлювача 2 категорії. З часу прийняття на роботу нею виконувалися роботи, які відповідають категорії художника творчої кваліфікації.

13 березня 1991 року Миколаївський художньо-виробничий комбінат Художнього фонду УРСР перейменовано у Миколаївський художній комбінат Миколаївської організації спілки художників УССР.

Як вказала позивач, у травні 2015 року вона витребувала у Миколаївської обласної організації національної спілки художників України свою трудову книжку, з якої їй стало відомо, що з 01 червня 1991 року вона переведена на посаду художника-виконавця на підставі рішення кваліфікаційної комісії.

Посилаючись на те, що про таке рішення кваліфікаційної комісії та про переведення на посаду художника-виконавця їй нічого не було відомо, переведення відбулось без її згоди, внаслідок такого переведення понижена її трудова категорія, позивач просила поновити їй строк для звернення до суду з даним позовом, визнати наказ про переведення незаконним, а запис в трудовій книжці від 01 червня 1991 року - таким, що не відповідає дійсності. Також просила зобов'язати відповідачів внести зміни до трудової книжки про недійсність вказаного запису.

Ухвалою суду від 06 вересня 2017 року закрито провадження у справі в частині вимог, заявлених до Миколаївської обласної організації національної спілки художників України.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 березня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано наказ Миколаївського художньо-виробничого комбінату № 25 від 01.06.1991 р. про переведення ОСОБА_1 на посаду художника-виконавця незаконним та зобов'язано його скасувати; зобов'язано Миколаївський художньо-виробничий комбінат внести зміни до трудової книжки ОСОБА_1 про недійсність запису від 01 червня 1991 року про переведення її художником-виконавцем. Стягнуто з Миколаївського художньо-виробничого комбінату на користь держави 640 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі Миколаївський художньо-виробничий комбінат, посилаючись на незаконність рішення, неналежну оцінку доказів та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення та ухвалити нове - про відмову в задоволенні позову. Апелянт зазначав про пропущення позивачем строку звернення до суду з даним позовом та помилковість висновків суду про те, що такий строк ОСОБА_1 не був пропущений.

ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу не подавала.

В судове засідання до суду апеляційної інстанції представник Миколаївського художньо-виробничого комбінату не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника відповідача.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні просила апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, зокрема, наказом від 20.10.1987р. № 94-к та записами у трудовій книжці ОСОБА_1, що позивач з 20 жовтня 1987 року була прийнята на роботу до Художньо- виробничого комбінату Художнього фонду УРСР на посаду художника оформлювача 2 категорії з відрядною оплатою праці. 25 травня 1989 року їй присвоєна категорія художника творчої кваліфікації (а.с. 5-6, 48).

13 березня 1991 року Художньо - виробничий комбінат перейменовано у Миколаївський художній комбінат Миколаївської організації спілки художників УРСР.

Відповідно до запису, що міститься у копії трудової книжки ОСОБА_1, 01 червня 1991 року на підставі наказу № 25 від 01 червня 1991 року позивач була переведена на посаду художника-виконавця у зв'язку з рішенням кваліфікаційної комісії.

За положеннями частин 1, 2, 4 статті 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Згідно пункту 2.3. Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974р. (що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) усі записи до трудової книжки про прийом на работу, переведення на іншу постійну работу або звільнення, а також про нагороди та заохочення заносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні - у день звільнення, повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відповідно до частин 1-3 статті 32 КЗпП України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації допускається тільки зі згоди працівника, за виключенням випадків, передбачених ст.ст. 33, 34 даного Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров'я.

У зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Відповідачем на спростування доводів ОСОБА_1 не було надано суду ані наказу № 25 від 01 червня 1991 року, ані рішення кваліфікаційної комісії, про які зазначено у спірному записі до трудової книжки позивачки та яка повинна була б містити фактичні дані, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації ОСОБА_1 не могла належно виконувати покладених на неї трудових обов'язків за посадою художника творчої кваліфікації.

Відсутні докази повідомлення позивачки про переведення на посаду художника-виконавця і її згоди на це та не надано доказів що це переведення є переміщенням у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором з ОСОБА_1

Не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції.

За таких обставин, відповідно до приписів частин 1, 4 статті 81 ЦПК України суд дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність відповідачем дотримання вимог трудового законодавства при переведенні ОСОБА_1 з 01 червня 1991 року на посаду художника-виконавця.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він був зроблений судом на підставі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, та належної оцінки наданих сторонами доказів.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі не спростовують висновки суду першої інстанції про незаконність оскаржуваних наказу і запису у трудовій книжці.

За такого, судом правильно поновлено порушені трудові права позивачки шляхом визнання наказу відповідача № 25 від 01.06.1991 р. про переведення ОСОБА_1 на посаду художника-виконавця - незаконним та зобов'язання внести зміни до трудової книжки ОСОБА_1 про недійсність запису від 01 червня 1991 року.

Відповідно до частини 1 статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Установлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Ці строки не перериваються і не зупиняються.

Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Разом з тим, якщо строк звернення до суду, установлений статтею 233 КЗпП України, пропущено без поважних причин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у зв'язку з пропуском зазначеного строку.

У матеріалах справи відсутні докази ознайомлення ОСОБА_1 зі спірним наказом та вбачається, що про нього позивач дізналась тільки після ознайомлення зі своєю трудовою книжкою, яку вона 7 травня 2015 року тимчасово отримала у Миколаївській обласній організації національної спілки художників України, повернувши її 27 травня 2015 року до цього ж підприємства, що підтверджується відповідною розпискою (а.с. 4).

Враховуючи викладене та приписи ч. 1 ст. 233 КЗпП України початок перебігу цього строку слід обчислювати з 7 травня 2015 року.

Перевіряючи дотримання ОСОБА_1 строків звернення до суду, суд першої інстанції виходив з того, що позивач отримала свою трудову книжку у травні 2015р., а вже в серпні 2015р. звернулась до суду із позовом про визнання недійсним запису у трудовій книжці про переведення на посаду художника виконавця. В зв'язку з тим, що спір по суті вирішений не був, 25 січня 2017р. ОСОБА_1 звернулась до суду із даним позовом, а тому суд вважав, що строк звернення позивача до суду не пропущено, оскільки переривався її попередніми зверненнями до суду.

Отже, висновок суду про дотримання позивачем строку звернення до суду є помилковим. Разом із тим, зазначені судом першої інстанції обставини свідчать про поважність причин пропуску позивачкою вказаного строку, оскільки свідчать, що ОСОБА_1 не ставилась зневажливо до питання про захист своїх прав, а тому відповідно до вимог ст. 234 КЗпП України, він підлягає поновленню. За такого, це не є підставою для скасування чи зміни рішення, оскільки висновок суду про необхідність захисту порушеного права - є вірним.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не надано оцінки того, що ОСОБА_1 з 01.09.1997р. звільнена з Миколаївського художньо-виробничого комбінату в зв'язку зі скороченням чисельності працівників і трудова книжка позивачки на даному підприємстві відсутня, - не можуть бути прийняті до уваги.

Так, за змістом наданих відповідачем копій наказів директора Миколаївського художньо-виробничого комбінату від 02.07.1997 року № 17/01-03 і від 02.09.1997 року № 22 в зв'язку з реорганізацією підприємства було прийнято рішення про скорочення чисельності працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України з 01.09.1997р., у тому числі, стосовно художника -виконавця ОСОБА_1 (а.с. 31,32). Проте, ОСОБА_1 заперечує факт ознайомлення її з даними наказами, стверджує, що продовжує перебувати у трудових відносинах з Миколаївським художньо-виробничим комбінатом, оскільки ані копії наказу про звільнення, ані трудової книжки від цього підприємства дотепер не отримувала.

Доказів, які б спростовували такі твердження позивачки, відповідачем не надано.

До того ж з матеріалів справи вбачається, що 12 березня 2018 року судом було відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог шляхом доповнення їх вимогою до Миколаївської обласної організації спілки художників України і Миколаївського художньо-виробничого комбінату про витребування трудової книжки (а.с. 140-141).

Отже, доказів обізнаності ОСОБА_1 про порушення її трудових прав спірними наказом і записом у трудовій книжці до 7 травня 2015 року, суду не надано, а тому доводи апеляційної скарги про пропуск позивачем без поважних причин передбаченого ст. 233 КЗпП України строку не заслуговують на увагу.

Посилання апеляційної скарги на незаконність рішення, неналежну оцінку доказів та невідповідність висновків суду обставинам справи є безпідставними. При розгляді справи суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно оцінив надані сторонами докази та дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність відповідачем своїх доводів щодо законності спірних наказу та запису в трудовій книжці позивачки та про пропуск останньою без поважних причин строку звернення до суду з даним позовом.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Таким чином, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Посилання ОСОБА_1 на відсутність у адвоката Вдовиченко І.С. повноважень подавати апеляційну скаргу в інтересах Миколаївського художньо-виробничого комбінату - є безпідставними, оскільки спростовуються змістом укладеного між відповідачем і Вдовиченко І.С. договором про надання правової допомоги та виданим на його підставі відповідним ордером, що були прикладені до апеляційної скарги (а.с. 199-200).

Доводи ОСОБА_1 про те, що суд не вірно закрив провадження щодо вимог, заявлених до Миколаївська обласна організація спілки художників України - не можуть бути прийняті до уваги.

Так, рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 20 грудня 2016 року у справі № 490/8941/15-ц розглянуто спір за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської обласної організації спілки художників, в якому предмет і підстави є тотожними з предметом і підставами позову у справі, яка переглядається (а.с. 21-24). Законність ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва про закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК (в редакції на час постановлення даної ухвали) в частині вимог, заявлених до Миколаївської обласної організації національної спілки художників України, вже була предметом перевірки у судах апеляційної і касаційної інстанції та постановами апеляційного суду Миколаївської області від 17 січня 2018 року і Верховного Суду від 29 серпня 2018 року була залишена без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Миколаївського художньо-виробничого комбінату Миколаївської обласної організації спілки художників України залишити без задоволення.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді О.О. Данилова

О.О. Ямкова

Повний тест постанови складено 19 грудня 2018 року.