АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1950/18 Справа № 202/1801/17 Головуючий у 1 й інстанції - Мороз В. П. Доповідач - Варенко О.П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

за участю секретаря Василенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою Дніпропетровської місцевої прокуратури №1

на заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 20 березня 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності,

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2017 року позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що у 2015 році вона за власні кошти збудувала будівлю магазину літ.А-1 загальною площею 52,9 кв.м, розташовану по АДРЕСА_1. За результатами обстеження технічного стану будівельних конструкцій по АДРЕСА_1, встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації.

Крім того нею за власні кошти збудована будівля магазину літ А-1 загальною площею 32,1 кв.м, що розташована в районі будинку АДРЕСА_2. Вказана будівля також збудована відповідно до діючих містобудівних вимог.

Вказані об'єкти нерухомого майна є самочинним будівництвом та не порушують права третіх осіб. Однак відповідач чинить їй перешкоди у оформлені права власності, зважаючи на те, що ним надавалась допомога щодо складання проекту будівлі та отримання консультації з приводу купівлі будівельних матеріалів.

За таких обставин позивач просила суд визнати за нею право власності на самочинне будівництво громадського будинку літ. А-1, площею 52,9 кв.м, розташованого по АДРЕСА_1, в м. Дніпро та громадського будинку літ. А-1, площею 32,1 кв.м, розташованого в районі будинку АДРЕСА_2.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 20 березня 2017 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_3) право власності на самочинне будівництво громадського будинку літ. А-1, площею 52,9 кв.м, розташованого по АДРЕСА_1, в м. Дніпро.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, Дніпропетровська місцева прокуратура № 1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що у позивача відсутнє право власності або користування земельною ділянкою, що виключає можливість застосування ч.5 ст.376 ЦК України. Крім того спірне нерухоме майно не прийнято до експлуатації.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині задоволення позовних вимог про визнання права власності на самочинне будівництво громадського будинку літ. А-1, площею 52,9 кв.м, розташованого по АДРЕСА_1, в м. Дніпро, перевірка законності та обґрунтованості рішення проведена в цих межах.

Вислухавши учасників процесу, розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачем було збудовано громадський будинок (магазин) на земельній ділянці АДРЕСА_1.

Задовольняючи позовні вимоги в оскаржуваній частині, суд першої інстанції виходив з того, що зазначений громадський будинок був збудований позивачем самочинно, об'єкт готовий до експлуатації та не порушує права третіх осіб, що надає підстави для визнання за позивачем права власності в порядку ст.376 ЦПК України.

Однак колегія суддів не може погодитись з таким висновком з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно.

Відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Тобто, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане виключно за особою, яка є власником чи користувачем земельної ділянки, на час винесення рішення суду.

Згідно відповіді Депаратменту по роботі з активами Дніпровської міської ради, реєстраційні записи щодо договорів оренди землі по АДРЕСА_1, укладених між міською радою та юридичними або фізичними особами, - відсутні, правовстановлюючі документи на земельну ділянку ОСОБА_2 також не оформлялися, що виключає можливість визнання за вказаною особою права власності на самочинно збудоване майно.

Окрім того, згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Як визначено ч. 1 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до І-ІІІ категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Відповідно до п. п. 2 п. 4 Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.07.2014 № 294 (далі - Положення) Держархбудінспекція України відповідно до покладених на неї завдань приймає в установленому порядку в експлуатацію закінчені будівництвом об'єкти (видає відповідні сертифікати, реєструє декларації про готовність об'єкта до експлуатації та повертає такі декларації).

В матеріалах справи відсутні докази щодо звернення позивача до Державної архітектурно-будівельної інспекції та її територіальних органів, що підтверджувало б досудовий та законодавчо передбачений порядок врегулювання спору, з метою перевірки дотримання всіх необхідних вимог до об'єкту нерухомості, наявність яких можуть встановити лише компетентні органи, а отже, на момент розгляду справи, спірний об'єкт в експлуатацію не введений.

Поміж іншим, визнання права власності на об'єкт незавершеного будівництва, не прийнятого в експлуатацію, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено.

Враховуючи вищенаведене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в оскаржуваній частині з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на самочинне будівництво громадського будинку літ. А-1, площею 52,9 кв.м, розташованого по АДРЕСА_1, в м. Дніпро.

В порядку ст. 141 ЦПК України, з позивача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 704,00 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської місцевої прокуратури №1- задовольнити.

Заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 20 березня 2017 року в оскаржуваній частині скасувати і ухвалити нове.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 704,00 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова