Справа № 489/5625/17
Провадження № 22ц/812/391/18 Головуючий у 1-ї інстанції Рум'янцева Н.О.
Категорія 5 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 грудня 2018 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Ямкової О.О.,

суддів: Колосовського С.Ю., Локтіонової О.В.,

із секретарем: Горенко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 вересня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Рум'янцевої Н.О. в залі судових засідань в місті Миколаєві о 15 годині 03 хвилин, повний текст якого складений 9 жовтня 2018 року, по справі

за позовом

ОСОБА_2

до ОСОБА_3, ОСОБА_4

про усунення перешкод в користуванні майном та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні належним їй майном шляхом зобов'язання відповідачів звільнити прибудову до житлового будинку літ. «А» від належних ним бойлера, туалету, душової кабіни, зняти вхідні двері до прибудови, забрати усі належні відповідачам речі з прибудови та льоху, зробити для позивача вільний доступ до лічильника та водопровідного крану, а також відшкодувати на її користь компенсацію моральної шкоди в розмірі 30 000 грн. 00 коп..

В обґрунтування позову зазначала, що їй на праві власності належить домоволодіння АДРЕСА_1, яке складається з двох житлових будинків літ. «А» і «Д». У будинку літ. «Д» проживає вона зі своєю родиною, а у будинку літ. «А» мешкають відповідачі, які є зареєстрованими за даною адресою, але прав власності на будинок не мають.

Перед входом до будинку літ. «А» розташована споруда водяного колодязя з лічильником води та краном, до якого вхід здійснюється через льох.

Над водяним колодязем відповідачі спорудили самочинну прибудову до будинку літ. «а?», де розташували бойлер, туалет, душову кабіну, та інші різні речі, а на вхідні двері поставили замок.

Внаслідок таких дій ні позивач, ні її син не можуть потрапити до водяного колодязя та зняти показники водного лічильника.

Такі неправомірні дії відповідачів з метою використання свого положення для задоволення власних потреб призвели до їх звернення до суду з позовом про набуття права власності на будинок в порядку набувальної давності, наслідком чого у позивача стався психологічний шок, якій призвів до моральних страждань та хвилювань

У письмовому відзиві на позов відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 вимоги, пред'явлені до них не визнали та зазначили, що спірну прибудову побудували самостійно своєю працею та за свої кошти у 1989 році, отримавши усну згоду позивача, яка є сестрою ОСОБА_3. Водопровід у домоволодінні також був проведений за спільні кошти сторін, і вхід до прибудови, де знаходиться лічильник завжди відкрито, а у позивача та її сина є ключі від вхідних дверей. Конфлікти з цього питання у сторін у період з 1989 по 2016 рік не виникало, а скарги позивача розпочалися, після звернення відповідачів до суду з питання набуття ними права власності на самостійно побудований будинок у домоволодінні, належному на праві власності сестрі.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 вересня 2018 року позов ОСОБА_2 про усунення перешкод задоволено частково, ухвалено про зобов'язання ОСОБА_3 і ОСОБА_4 зробити вільний доступ до лічильника води та крану, які знаходяться у будинку літ. «А» домоволодіння АДРЕСА_1. У задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

На думку апелянта, суд першої інстанції не звернув увагу на незаконність дій відповідачів та розміщення без згоди власника свого майна у прибудові, внаслідок чого між сторонами виникають постійно конфлікти, що призводить до моральних страждань позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення із наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 щодо усунення перешкод частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено факт порушення її прав як власника домоволодіння у вільному доступі до лічильника води та крану, у зв'язку з наявністю звернень з цього приводу до органів поліції, а тому її права підлягають поновленню у спосіб, який не суперечить усуненню перешкод в користуванні власністю.

Підстав для звільнення прибудови від усіх речей відповідачів, які проживають у домоволодінні із законних підстав та використовують їх для вирішення своїх санітарно-гігієнічних питань, немає, так як по-перше, такі речі необхідні для належного користування мешканцями житловим приміщенням, а по-друге, позивачем не доведено наявність перешкод для неї самим фактом існування таких речей.

Також позивачем не доведено заподіяння їй відповідачами моральної шкоди у розмірі грошового відшкодування на суму 30 000 грн., а виниклі у неї моральні страждання пов'язується нею не з можливістю доступу до крану, а претензіями відповідачів щодо належної їй власності та звернення з позовами до судів.

З такими висновками суду першої інстанції слід погодитися.

При вирішенні справи судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є власником домоволодіння АДРЕСА_1, яке складається з двох житлових будинків літ. «А» і «Д», та належних до них господарських будівель та споруд (а.с.12-18).

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є родичами позивача, та зареєстровані і постійно проживають за вищенаведеною адресою, фактично користуючись житловим будинком літ. «А» (а.с.3-5, 67-76, 80-83).

Такий факт сторонами визнається і не оспорюється, та підтверджується за допомогою письмових доказів, наданих у судові засідання.

За матеріалами справи відповідачі до належного ним на праві користування житлового будинку у 1989-1991 роках побудували прибудову літ. «а?», яку встановили над входом до споруди, де розташований лічильник та кран води, і розмістили в ній сантехнічне обладнання до цього житлового будинку (а.с.18, 73-77, 83-85).

Доводи позивача, що прибудова до житлового будинку літ. «А» є самочинною спорудою не відповідають положенням «Інструкції щодо порядку проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна», затвердженої наказом Держкомітету Будівництва, архітектури та житлової політики України за №127 від 24 травня 2001 року, за змістом яких індивідуальні житлові будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, що побудовані до 5 серпня 1992 року не належать до самочинного будівництва.

Разом з тим, побудувавши прибудову над спорудою з водним лічильником та краном, відповідачі обмежили вільний доступ до неї позивачу, з якою не мали конфліктів з цього приводу до 2016 року.

Тому, піднявши питання щодо прав власності на житловий будинок літ. «А» відповідачі спровокували конфлікти між сторонами, які розпочалися зверненнями сина позивача до органів поліції з приводу неможливості вільного доступу до лічильника води та крану (а.с.19-23).

За змістом вимог, передбачених статями 17, 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний забезпечити доступ до мережі, арматури, засобів обліку, розподільчих систем представників виконавця/виробника за наявності в них відповідного посвідчення, в тому числі для зняття контрольних показників засобів обліку тощо - згідно з істотними умовами договору, а також іншим споживачам у відповідності до договору з виконавцем.

Доказів щодо добровільного вирішення цього конфлікту по доступу до засобів обліку сторонами до суду першої інстанції та апеляційної інстанції не надано.

У відповідності до положень статей 317, 319 ЦК України власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд.

Одночасно, за змістом статті 391 ЦК України, якою керувалася позивач, передбачена можливість захисту права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння.

Таке рішення може бути ухвалено в разі доведеності ним відповідно до вимог частини 3 статті 10 ЦПК України факту створення йому перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном при неможливості усунення цих перешкод в інший спосіб, та при наявності у нього права власності на спірний об'єкт.

Тому, обставини щодо протиправної поведінки відповідачів у вигляді обмеження вільного доступу власника до засобів обліку води та крану, створили перешкоди позивачу в можливості користуватися належним їй майном на власний розсуд, що призвело до порушення прав останній, які нею у судових засіданнях доведені, та підтверджені належними доказами.

Разом з тим, таких доказів на підтвердження наявності перешкод в користуванні домоволодінням за рахунок встановленого відповідачами санітарно-технічного обладнання в прибудові до будинку, яка ними використовується як жиле приміщення, позивачем суду не надано, та за допомогою належних доказів не доведено.

Тому вищезазначені обставини справи вірно встановлені судом, і доказів на їх спростування апелянтом до суду апеляційної інстанції не надано.

Крім цього, у відповідності до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення.

Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях покладає на позивача обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди, суд керувався статтями 23, 1167 ЦК України та виходив із того, що хоча протиправність дій відповідачів в частині обмеження вільного доступу до лічильника та крану підтверджена у судових засіданнях, але позивачем не доведено причинний зв'язок між цими діями відповідачів та заподіяння їй цієї шкоди, та її розміром. Навпаки, позивач пов'язує свої моральні страждання з іншими діями відповідачів по захисту прав у судовому порядку.

Тому, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, належним чином дослідивши надані докази, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог в частині усунення перешкод і заперечень проти них, суд першої інстанції, фактично застосувавши саме ті норми матеріального закону, які підлягають застосуванню в цьому випадку, в тому числі, які стосуються обрання шляхів єдиного способу захисту порушеного права власності - усунення перешкод у відповідності до положень статей 386, і 391 ЦК України дійшов справедливого висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо усунення перешкод шляхом зобов'язання надати вільний доступ до лічильника води та крану, та вірно відмовив у відшкодуванні грошової компенсації моральної шкоди.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм процесуального і матеріального права та немає підстав для його скасування.

Інші доводи в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першій інстанції.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375 381-382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду з цього дня як дати складення повного тексту судового рішення.

Головуюча О.О.Ямкова

Судді С.Ю. Колосовський

О.В.Локтіонова