Справа № 128/1509/17
РІШЕННЯ

Іменем України

04.05.2018 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі:

головуючої - судді Саєнко О.Б., при секретарі - Кузьменко А.О., без участі сторін та їх представників

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці Вінницької області цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

13.06.2017 року позивач звернувся до Вінницького районного суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості ,який обґрунтував тим, що 24.12.2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №б/н, згідно до умов якого, відповідач отримала кредит у розмірі 1 500 грн. 00 коп., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Зазначив, що щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Вказує, що підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком.

При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою».

Зазначив, із посиланням на п.п.2.1.1.5.5-2.1.1.5.6, 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг, ст.ст.509,526, 527, 530, 610,1054 ЦК України, що Банк виконав умови договору в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.

Однак, відповідач в порушення своїх зобов'язань за кредитним договором, умови договору виконувала неналежно, в результаті чого станом на 30 квітня 2017 року у неї утворилася заборгованість перед позивачем на загальну суму 34 258 (тридцять чотири тисячі двісті п*ятдесят вісім) гривень 17 копійок, яка складається з наступного: 1 185,06 грн. - заборгованість за кредитом; 27 108, 53, грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 1 607,53 грн. - штраф (процентна складова), яку позивач просить суд стягнути на його користь.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_3 не з`явився, попередньо подав суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи (а.с.38).

17.11.2017 року представником ПАТ КБ «ПриватБанк» надано письмові пояснення на заперечення відповідача (а.с.71-79) з посилкою на ст. 509, 634, 207,599,642 ЦК України вважає, що підписавши анкету-заяву відповідач підтвердила, що вона ознайомлена з умовами кредитування та погодилася з ними, що засвідчила власним підписом, погашаючи заборгованість по кредиту відповідач прийняла умови договору та погодилася з ними. На виконання умов кредитного договору відповідачу 30.11.2012 року була видана кредитна картка № НОМЕР_2, тому вважає, що з цієї дати розпочинається розрахунок заборгованості, наявний в матеріалах справи. Також, 30.11.2012 року був відкритий картрахунок для здійснення операцій за кредитним договором, встановлено кредитний ліміт. Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної картки Відповідача - баланс станом на дату укладання кредитного договору (надана сума кредиту), всі операції за кредитною карткою (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної з коштами операції).

Вважає, що позивачем на підтвердження правомірності заявлених позовних вимог надані всі необхідно документи.

Щодо зміни відсоткової ставки вказує, що тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 2,5 в місяць або 30,0 % на рік. Далі процентна ставка була змінена, що підтверджується наказами банку.

Вказує, що згідно Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів для погашення заборгованості по кредитним картам для клієнтів передбачений пільговий період, що діє за умови погашення боргу до 25 числа наступного місяця з дати виникнення заборгованості. У разі не погашення заборгованості на протязі пільгового періоду за користування Кредитом і Овердрафтом Банк нараховує проценти в розмірі, встановленому Тарифами Банку, з розрахунку 360/365 календарних днів на рік. Строк та порядок погашення кредиту здійснюється шляхом внесення щомісячних мінімальних обов'язкових платежів.

Щодо нарахування пені та штрафів з посилкою на ст.ст.230, 549, 550,551,624 ЦК України вважає, що застосування банком в кредитному договорі та штрафу, та пені як окремих видів неустойки не є подвійним притягненням до відповідальності, адже характер правопорушень в даному випадку різний. Вважає, що передбачивши зазначені види неустойки в кредитному договорі, банк не допускає порушення норми статті 61 Конституції України.

Щодо нарахування штрафів у вигляді фіксованої суми та відсоткової складової, то з посилкою на ст.ст. 638, 1054, 549, 204 ЦК України вказує, що позов про визнання недійсним кредитного договору в частині встановлення неустойки у вигляді штрафу відповідачем не заявлявся, а тому договір у цій частині є дійсним.

Стосовно зазначення пені та комісії в розрахунку заборгованості вказує, що відповідачу за порушення зобов'язання було нараховано пеню та зазначено в колонці "Сума комісії та пені". Зазначення в одному стовбчику розрахунку заборгованості комісії та пені не суперечить ні положенням договору, ні чинному законодавство, а здійснено з метою наглядного розрахунку діючої заборгованості по кредиту. Умови щодо нарахування пені є дійсними відповідно до ст. 204 ЦК України. Позов про визнання недійсним кредитного договору в частині встановлення неустойки у вигляді пені Відповідачем не заявлявся, а тому договір у цій частині являється дійсним. Порядок зміни Тарифів узгоджується із п. п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг.

Стосовно строків позовної давності зазначає, що позивач звернувся до суду з позовом 31.05.2017 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності. Відносно переривання строків позовної давності зазначив, що в даному випадку первісний строк позовної давності не пропущений, а отже навіть за відсутності підстав, які переривають строки позовної давності або неврахування їх судом підстав для застосування строків позовної давності немає.

Просив суд позовні вимоги ПАТ КБ Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовільнити в повному обсязі.

04.10.2017 року через канцелярію суду Вінницького районного суду Вінницької області надійшли заперечення на позовну заяву (а.с.57-63), відповідно до яких на думку представника відповідача ОСОБА_4, позивачем не доведено факту укладання кредитного договору у письмовій формі з додержанням усіх істотних умов кредитного договору; не надано доказів ознайомлення відповідача з Умовами та Правилами Банку, Умови та правила не містять підпису відповідача; розрахунок боргу не відповідає інформації, яка міститься у позовній заяві; в матеріалах, що додані до позову відсутня інформація та докази видачі кредиту, його розмірів та дат отримання коштів відповідачем, тому вважає позовні вимоги не підлягають до задоволення та просила відмовити у їх задоволенні у зв'язку з недоведеністю.

24.01.2018 року в судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4, надала суду заяву (а.с.117) з якої вбачається, що відповідач визнає борг частково в сумі 2851,66 гривень ,з яких: 1185,06 гривень -тіло кредиту, а 1666,60 гривень- відсотки по вказаним банком у розрахунку . Вказує, що із розрахунку, поданого банком вбачається, що з 29.11.2013 р. сума заборгованості за тілом кредиту не змінювалась і становила 1 185,06 грн. та банком нараховувались проценти:

1. за період з 29.11.2013 р. по 31.08.2014 р-30 % річних;

2. за період з 01.09.2014 р. по 31.03.2015 р.-34,8 річних;

3. за період з 01.04.2015 р. по 30.04.2017 р. - 43,2% річних.

До 29.11.2013 р. банком було нараховано проценти в сумі 94,37 гривень, за період з 30.11.2012 р. по 13.11.2013р., правильність нарахування цієї суми відсотків позивачем не заперечується.

1.Якщо проводити розрахунок відсотків на незмінювану суму боргу 1185,06грн. за період за період з 29.11.2013 р. по 31.08.2014 р. (275 днів) за ставкою 30,00 % річних

1185,06*30%/365*275=267,86 грн.

2. Якщо проводити розрахунок відсотків на незмінювану суму боргу 1185,06грн. за період з 01.09.2014 р. по 31.03.2015 р. (211 днів) за ставкою 34,8 % річних

1185,06*34,8%365*211=238,40 грн.

3. Якщо проводити розрахунок відсотків на незмінювану суму боргу 1185,06грн. за період з 01.04.2015 р. по 30.04.2017 р. (760 днів) за ставкою 43,2% річних

1185,06*43,2%365*760= 1065,97грн.

Вказує, що сума основного боргу становить 1185,06 грн., сума відсотків- 94,37 грн. (за період з 30.11.2012р. по 29.11.2013р.) + 267,86грн. ( за період з 29.11.2013 р.по 31.08.2014 р. ( 275 днів) + 238 ,40 грн. за період з 01.09.2014 р. по 31.03.2015 р. (211 днів) + 1065,97 грн. (за період з 01.04.2015р. по 30.04.2017 р. (760 днів) = 1666,60 грн.

В частині стягнення 2-х штрафів, заборгованості за пенею та комісією відповідач позовні вимоги не визнає.Вказує, що позовна заява містить вимог щодо стягнення 2-х штрафів : 500,00 грн. - штраф (фіксована складова), 1607,53 грн. - штраф (процентна складова). Вважає, що за своєю правовою природою, штраф не може бути виражений у сталій сумі, оскільки за нормами ст. 549 ЦК України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного зобов'язання.

Вказує, що у Заяві розміру штрафу не вказано, а Умови та Правила, як раніше зазначалося, не містять підпису відповідача, а тому не можуть бути належним доказом та підставою для стягнення штрафів.

Зазначає, що позивач у позовній заяві просить одночасно стягнути з відповідача 3857,05 грн. пені та комісії за прострочення платежів за кредитом та 500, 00 грн. фіксованої частини штрафу, 1607,53 грн. штрафу у розмірі 5 % від суми позову за порушення строків сплати грошових зобов'язань більше ніж на 30 днів. В свою чергу, стягнення комісії Умовами та Правилами, на які Банк посилається взагалі не передбачено. У Заяві від 24.12.2010 р. взагалі не передбачено ні сплати комісії, ні пені.

Вважає, що у позовній заяві взагалі не обґрунтовано, яким чином розраховувалась пеня і яким документом передбачено її стягнення.

Вказує, що якщо зазначена у позові сума є все ж таки пенею, то позивачем пропущений строк позовної давності щодо стягнення пені у сумі 2754,05 грн.

Зазначає, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Просить суд задовольнити вимоги частково у загальному розмірі 2851,66 гривень ,з яких: 1185,06 гривень -тіло кредиту, а 1666,60 гривень- відсотки по вказаним банком

04.05.2018 року до судового засідання відповідач ОСОБА_1, та її представник ОСОБА_4 не з'явилися, представник відповідача ОСОБА_4 надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримує вищезазначену заяву про часткове визнання позову.

Суд, вважає за можливе розглянути справу у відсутності нез'явившихся осіб.

Вивчивши позов, дослідивши та оцінивши надані сторонами письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов частково обґрунтований та такий, що підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 24 грудня 2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк», та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №б/н, згідно до умов якого, відповідач отримав кредит у розмірі 1 500 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Укладення вищезазначеного договору підтверджується заявою на отримання кредитних коштів за підписом відповідача від 24 грудня 2010 року, Умовами і правилами надання банківських послуг (а.с.6-31), що відповідає положенням ст. 634 ЦК України.

З розрахунку наданого позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог, вбачається, що станом на 30 квітня 2017 року за відповідачем ОСОБА_1 рахується заборгованість перед позивачем за кредитним договором, в загальній сумі 34 258 (тридцять чотири тисячі двісті п*ятдесят вісім) гривень 17 копійок, з яких: 1 185,06 грн. - заборгованість за кредитом; 27 108, 53, грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 1 607,53 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.4).

Застосовуючи норми матеріального та процесуального права суд виходить з наступного.

Згідно вимог ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір ( оферти) і прийняття пропозиції ( акцепту) другою стороною.

Згідно до ч.1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. А положення ст. 599 ЦК України, передбачають, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності із ст.1049 ч.1 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику (кошти в такій же сумі) у термін і в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк чи інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі і на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити відсотки.

Відповідно до п. 2.1.1.12.9 Правил користування платіжною карткою, Боржник доручає списувати з будь якого рахунку відкритого в Банку ,зокрема, з Картрахунку грошові кошти для здійснення платежу з ціллю повного або часткового погашення боргових зобов'язань.

Згідно до п. 1.1.2.4 «Умов та правил надання банківських послуг» за незгодою зі зміною Правил та/або «Тарифів Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/ позичальник зобов'язується надати Банку письмову заяву про розірвання цього Договору та погасити виниклу перед Банком заборгованість.

На підставі п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг, Банк має право на зміну Тарифів, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, а також інших умов обслуговування рахунків.

Згідно п. 2.1.1.3.5 Умов та правил надання банківських послуг, Клієнт доручає Банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків Клієнта, відкритих в валюті кредитного ліміту, в межах суми, підлягаючих сплаті Банку за даним договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами Клієнта в межах, встановлених цими договорами (договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку.

Згідно п. 2.1.1.12.11 Правил користування платіжною карткою, Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленої Банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за цим Договором.

Відповідно п. 1.1.3.2.2 Умов та правил надання банківських послуг, у разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов даного Договору та/або у разі виникнення Овердрафту Банк має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) та/або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових обов'язків в цілому або у встановленою Банком часткою у разі невиконання власником або довіреною особою власника своїх боргових обов'язків та інших обов'язків за цим Договором.

Також, пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той самий строк.

Таким чином, судом встановлено, що позивач виконав умови кредитного договору надавши у грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку відповідачу, а відповідач їх отримала. Але у подальшому ОСОБА_1 порушила умови укладеного договору, так як належним чином не виконувала їх , в порядку та в строки, передбачені зазначеним договором та кошти за кредитом не повернула.

З розрахунку заборгованості вбачається, що під час укладення кредитного договору діяла процента ставка по кредиту в розмірі 30,00 % на рік, далі процентна ставка була змінена, а саме: 01 вересня 2014 року встановлена у розмірі 34.80 %, а з 01 квітня 2015 року встановлена у розмірі 43,20 %.

Проценти обраховані за формулою: сума боргу * розмір річних: 100 % : 360 днів * кількість дів в періоді.

Судом встановлено, що до 29.11.2013 р. банком було нараховано проценти в сумі 94,37 гривень, за період з 30.11.2012 р. по 13.11.2013р., правильність нарахування цієї суми відсотків відповідачем не заперечується, якщо проводити розрахунок відсотків на незмінювану суму боргу 1185,06 грн. за період за період з 29.11.2013 р. по 31.08.2014 р. (275 днів) за ставкою 30,00 % річних-1185,06*30%/365*275=267,86 грн.;якщо проводити розрахунок відсотків на незмінювану суму боргу 1185,06грн. за період з 01.09.2014 р. по 31.03.2015 р. (211 днів) за ставкою 34,8 % річних- 1185,06*34,8%365*211=238,40 грн.;якщо проводити розрахунок відсотків на незмінювану суму боргу 1185,06грн. за період з 01.04.2015 р. по 30.04.2017 р. (760 днів) за ставкою 43,2% річних- 1185,06*43,2%365*760= 1065,97 грн.

Таким чином, суд вважає, що вимогу позивача щодо стягнення відсотків за користування кредитом необхідно задовольнити частково, стягнувши із відповідача на користь банку 1 666,60 гривень (94,37+267,86+238,40+1065,97).

Крім цього, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення 3 857,05 грн. заборгованості за пенею та комісією, задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до п.4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити, в тому числі, зміст позовних вимог.

Суд зазначає, що враховуючи вищенаведене, у разі заявлення декількох вимог, які є майновими, до змісту кожної позовної вимоги належить визначення конкретної її грошової оцінки. Тобто, у разі стягнення грошових сум, позивач повинен визначити конкретну суму, яку він просить стягнути за кожною вимогою.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Неустойка є видом забезпечення виконання зобов'язань (ч. 1 ст. 546 ЦК України) та правовим наслідком порушення зобов'язання (ст. 611 ЦК України).

В свою чергу, з аналізу Умов та правил надання банківських послуг, вбачається, що комісію позивач визначає як плату за певні свої послуги.

Таким чином, правовідносини, пов'язані із сплати пені та правовідносини, пов'язані з сплатою комісії мають різну правову природу.

В порушення вказаних норм позивачем розмір заборгованості із пені та комісії визначено у позовній заяві разом у сумі 3 857,05 грн. В розрахунку заборгованості відповідні графи мають назви "ставка пені", "сума комісії та пені", "сума комісії та пені накопичувальним підсумком".

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає позовні вимоги в цій частині недоведеними.

Суд вважає за можливе не розглядати заяву відповідача про застосування строку позовної давності, щодо стягнення пені, оскільки в задоволенні даної позовної вимоги відмовлено з вищезазначених підстав.

Щодо вирішення позовних вимог про стягнення штрафів (фіксованої частини та процентної складової) суд керується наступним.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами спірного договору, а саме пунктами 1.1.5.21,1.1.5.25 (а.с. 17-18), передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.

У той самий час, згідно з пунктами 1.1.5.20, 2.1.1.12.7.4, 2.1.1.12.8.1 Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 17 зі звороту , 30) передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов'язань по кредитному договору, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15.

Незважаючи на те, що суд визнав недоведеним розмір пені, яку просив стягнути позивач, дана вимога ним заявлена, тому в даному випадку, стягнення штрафів буде суперечити викладеній вище забороні подвійної відповідальності.

З огляду на вищезазначені обставини, суд приходить до висновку, що відповідач не виконує вищевказані умови кредитного договору б/н від 24.12.2010 року та має заборгованість перед позивачем : 1 185 грн. 06 коп. - заборгованість за кредитом; 1 666 грн. 60 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, що разом становить 2851 грн 66 коп., таким чином в цій частині позов підлягає задоволенню.

В решті позовних вимог-слід відмовити.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем відповідно до платіжного доручення (а.с.1) сплачено судовий збір по даній справі в розмірі 1600 гривень.

Тому, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з огляду на те, що позов задоволено частково, зазначені судові витрати підлягають частковому стягненню з відповідача в сумі 133 грн. 12 коп. на користь позивача.

Керуючись ч.2 ст. 223, ч.6 ст.259, ст.ст.263- 265 ЦПК України, суд--

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,- задовольнити частково

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер:НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (адреса: 49094, м. Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, № 50, код ЄДРПОУ - 14360570, МФО - 305299; рах. №3111) заборгованість за кредитним договором №б/н від 24.12.2010 року, станом на 31.04.2017 року в загальній сумі:2851 (дві тисячі вісімсот п*ятдесят одна) грн. 66 (шістдесят шість) коп., яка складається з наступного: 1 185,06 грн. - заборгованість за кредитом; 1 666,60 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом.

В задоволенні решти позовних вимог -відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер:НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (адреса: 49094, м. Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, № 50, код ЄДРПОУ - 14360570, МФО - 305299; рах. №3111) судовий збір в розмірі 133 гривень 12 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький районний, шляхом подачі апеляційної скарги, протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: