ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1114/18 Справа № 199/6635/17 Суддя у 1-й інстанції - Руденко В.В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2018 рокуколегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства акціонерного комерційного банку "Індустріалбанк" про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства акціонерного комерційного банку "Індустріалбанк" про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, мотивуючи його тим, що наказом від 15 жовтня 1999 року №26-ВК він був прийнятий на роботу в Дніпропетровську філію АБ «Експрес-Банк» на посаду фахівця 1 категорії. З 01 січня 2001 року переведений на посаду провідного спеціаліста відділу захисту інтересів банку Дніпропетровської філії АБ «Експрес-Банк» (наказ №24-ВК від 26 квітня 2001 року), а з 07 липня 2007 року наказом №177-ВК від 07 липня 2007 року переведений на посаду провідного інспектора того ж відділу.

Зазначав, що з 01 червня 2010 року відповідача перейменовано в публічне акціонерне товариство «Акціонерний банк «Експрес-Банк» (далі - ПАТ «АБ «Експрес-Банк»). 20 грудня 2013 року наказом №351-К він був звільнений з посади провідного інспектора відділу захисту інтересів банку Дніпропетровської філії "АБ «Експрес-Банк» у зв'язку з переведенням до Дніпропетровського регіонального відділення ПАТ «АБ «Експрес-Банк». Наказом №865 від 23 грудня 2013 року його було прийнято на посаду провідного інспектора з захисту інтересів банку Дніпропетровського регіонального відділення Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Експрес-Банк».

Вказував, що 20 червня 2017 року він отримав попередження про скорочення штату від 14 червня 2017 року №02-31/302 за підписом голови правління Дідовця В.В., в якому зазначалося, що у зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі рішення правління банку (протокол від 08 червня 2017 №39) та наказу про внесення змін до штатного розпису від 14 червня 2017 року №47, він буде звільнений із займаної посади за пунктом 1 ст.40 КзпП України 29 серпня 2017 року. До наказу додавався також список працівників, які підлягають звільненню, а саме провідних інспекторів з захисту інтересів банку в кількості двох осіб, в тому числі і його. Наказом від 29 серпня 2017 року №758-к за підписом голови комісії з реорганізації він був звільнений з посади провідного інспектора з захисту інтересів банку Дніпропетровського регіонального відділення ПАТ «АБ«Експрес-Банк» за скороченням штату працівників згідно п.1 ст.40 КЗпП України.

Посилався на те, що звільнення його з роботи є незаконним, оскільки на момент його звільнення 29 серпня 2017 року у відповідача настали такі зміни в організації виробництва і праці, які унеможливили виконання рішення Правління банку та наказу про внесення змін до штатного розпису від 14 червня 2017 року, оскільки, на його думку, відповідно до рішення комітету Національного банку України з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (овердсайту) платіжних систем №303 від 18 серпня 2017 року про надання дозволу на реорганізацію ПАТ «АБ «Експрес-Банк» шляхом приєднання до публічного акціонерного товариства акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» за спрощеною процедурою відповідно до вимог Закону України «Про спрощення процедур реорганізації та капіталізації банків» від 23 березня 2017 року, розпочалася реорганізація публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Експрес-Банк».

Також позивач зазначає, що після оголошення процедури реорганізації йому не була запропонована жодна з посад згідно нового штатного розкладу, хоча він є інвалідом війни другої групи та відповідно до ст.42 КЗпП України має переважне право на залишенні на роботі при вивільненні працівників у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці. Враховуючи наведене просив суд поновити його на роботі на посаді провідного інспектора з захисту інтересів банку Дніпропетровського регіонального відділення Публічного товариства «Акціонерний банк «Експрес-Банк», стягнути на його користь з публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Експрес-Банк» середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в розмірі 100.000 грн.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 січня 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 січня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом було допущено неповне з'ясування обставин справи, позивачу були запропоновані не всі вакантні посади в повідомленні про скорочення штату, скаржник є людиною похилого віку, має стаж роботи у банку з 1999 року, є інвалідом війни другої групи, дії відповідача унеможливлюють подальше його працевлаштування.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 наказом від 15 жовтня 1999 року №26-ВК був прийнятий на роботу в Дніпропетровську філію АБ «Експрес-Банк» на посаду фахівця 1 категорії.

З 01 січня 2001 року переведений на посаду провідного спеціаліста відділу захисту інтересів банку Дніпропетровської філії АБ «Експрес-Банк» (наказ №24-ВК від 26 квітня 2001 року), а з 07 липня 2007 року переведений на посаду провідного інспектора того ж відділу (наказ № 177-ВК від 07 липня 2007 року).

01 червня 2010 року відповідача перейменовано в публічне акціонерне товариство «Акціонерний банк «Експрес-Банк».

20 грудня 2013 року позивач наказом №351-К був звільнений з посади провідного інспектора відділу захисту інтересів банку Дніпропетровської філії АБ «Експрес-Банк» у зв'язку з переведенням до Дніпропетровського регіонального відділення ПАТ «АБ «Експрес-Банк».

Наказом №865 від 23 грудня 2013 року ОСОБА_1 був прийнятий на посаду провідного інспектора з захисту інтересів банку Дніпропетровського регіонального відділення ПАТ «АБ «Експрес-Банк».

14 червня 2017 року головою правління ПАТ АБ «Експрес-Банк» на виконання рішення правління банку від 08 червня 2017 року винесено наказ №14 та наказ №18 про наступне звільнення у зв'язку зі скороченням штату працівників, згідно яких позивач та ще двоє провідних інспекторів з захисту інтересів банку підлягали звільненню з 29 серпня 2017 року на підставі ч.1 ст.40 КЗпП України.

20 червня 2017 року ОСОБА_1 отримав попередження про скорочення штату від 14 червня 2017 року №02-31/302 за підписом голови правління Дідовця В.В., в якому зазначалось, що у зв'язку зі скороченням штату працівників, на підставі рішення Правління банку (протокол від 08 червня 2017 року №39) та наказу про внесення змін до штатного розпису від 14 червня 2017 року №47, він буде звільнений із займаної посади за пунктом 1 ст.40 КзпП України 29 серпня 2017 року. Згідно вказаного попередження позивачу були запропоновані посади для переведення, проте, позивач надав письмові заперечення у вказаному попередженні та відмовився ставити підпис про погодження з пропозиціями вакансій чи то про відмову від таких пропозицій, про що було складено акт від 21 червня 2017 року.

11 серпня 2017 року ОСОБА_1 повторно були запропоновані вакансії для переведення, проте, позивач 15 серпня 2017 року повторно надав письмові коментарі у зазначеному попередженні та відмовився ставити підпис про погодження з пропозиціями вакансій чи то про відмову від таких пропозицій, про що було складено акт від 15 серпня 2017 року.

Наказом від 29 серпня 2017 року №758-к за підписом голови комісії з реорганізації позивач був звільнений з посади провідного інспектора з захисту інтересів банку Дніпропетровського регіонального відділення ПАТ «АБ «Експрес-Банк» за скороченням штату працівників згідно п.1 ст.40 КзпП України. Із вказаним наказом позивач ознайомлений 29 серпня 2017 року. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що позивач був звільнений у відповідності до законодавства України, з додержанням всіх необхідних процедур, а тому підстави для задоволення його позову відсутні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Згідно п.1 ч.1 ст.40 КЗпП, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч.1,3 ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Як роз'яснено у п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року №9, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання вимог, згідно попередження про скорочення штату від 14 червня 2017 року, (а.с.22-23) позивачу була запропонована 31 посада для переведення, серед них: провідний економіст відділу аналізу фінансових операцій клієнтів банку УФМ, начальник відділу методології та навчання з питань фінансового моніторингу УФМ, провідний фахівець ВПВЦІК УПВЦІК, старший інкасатор ВПВЦІК УПВЦІК, інкасатор-водій АТЗ ВПВЦІК УПВЦІК, начальник відділу супроводження виконавчих проваджень та роботи з майном боржників УРПАДБРПАЮГД та інші, проте, позивач надав письмові заперечення у вказаному попередженні та відмовився ставити підпис про погодження з пропозиціями вакансій чи то про відмову від таких пропозицій, про що було складено відповідний акт (а.с.72).

11 серпня 2017 року позивачу повторно були запропоновані вакансії для переведення (а.с.18), а саме: юрисконсульта відділу правового забезпечення загальних питань юридичного управління ДБРПАЮГД; провідного фахівця Одеського регіонального відділення; економіста та начальника дільниці ПВЦІК Полтавського відділення №1, проте, позивач 15 серпня 2017 року повторно відмовився ставити підпис про погодження з пропозиціями вакансій чи то про відмову від таких пропозицій, про що було складено ще один акт (а.с.74).

Зазначені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про те, що позивачу не було запропоновано всі наявні вакансії.

Встановивши зазначені обставини справи, колегія суддів вважає, що при звільненні ОСОБА_1 відповідачем було дотримано процедуру та строки звільнення за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України.

В свою чергу позивач не ставить питання про визнання наказу відповідача про його звільнення незаконним та його незаконність належними доказами не обґрунтовує.

Суд першої інстанції на підставі встановлених обставин та належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку, що правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.