Постанова

Іменем України

31 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 368/505/16-ц

провадження № 61-17721св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

ЖуравельВ. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, товариство з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 13 грудня 2016 року у складі судді Шевченко І. І. та ухвалу апеляційного суду Київської області від 22 березня 2017 року у складі колегії суддів: Суханової Є. М., Данілова О. М., Мережко М. В.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» (далі - ТОВ «Комплекс Агромарс»), у якому просив визнати неправомірними дії щодо приймання - передачі майна та витребувати майно з чужого незаконного володіння.

Позовна заява мотивована тим, що ТОВ «Комплекс Агромарс» без відповідних правових підстав актом приймання-передачі (без номера та дати) передало ОСОБА_5 ? частину гаража, вартістю 7 500 грн, а актом від 02 квітня 2010 року (без номера) ремонтну майстерню, вартістю 12 500 грн, які входять до майнового фонду колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» (далі - КСП «Україна»).

Зазначає, що він як співвласник майна КСП «Україна», відповідно до статей 386, 387 ЦК України, має право витребувати це майно з чужого незаконного володіння ОСОБА_5

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила. Про те, що відбулась передача гаража і ремонтної майстерні ОСОБА_5, він дізнався у березні 2015 року від ОСОБА_6 і ОСОБА_7, а також з відповіді Кагарлицького районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області від 27 березня 2015 року. Просив позов задовольнити.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 13 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 22 березня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що ОСОБА_5 є власником майнового паю сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Україна» (далі - СТОВ «Україна») в розмірі 90 051,00 грн, або 7,6 %. Вартість майна, яке передано від ТОВ «Комплекс Агромарс» відповідачу ОСОБА_8 складає 16 250 грн. Акт приймання - передачі майна не є правочином у розумінні статей 202-203 ЦК України. Крім того, витребувати майно із чужого незаконного володіння може лише власник цього майна.

У квітні 2017 року ОСОБА_4 подав касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не надали оцінки показам свідка ОСОБА_7, який зазначив, що передача спірного майна ОСОБА_5 відбулась без скликання загальних зборів СТОВ «Україна». На передачу колективного майна СТОВ «Україна» ОСОБА_5 збори співвласників також згоди не давали, оскільки уповноважених на це осіб не обирали, збори співвласників не скликались, а акти приймання-передачі підписані на прохання самого ОСОБА_5

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України 04 травня 2018 року справа № 368/505/16-ц передана до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суди встановили, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відповідно до свідоцтв є власниками майнових паїв, як члени колективного сільськогосподарського підприємства СТОВ «Україна».

Загальна вартість майна пайового фонду підприємства станом на 01 квітня 2000 року складає 1 182 200 грн. Частка ОСОБА_4 становить 2 053 грн, або 0,17 % (дата видачі свідоцтва 21 жовтня 2009 року), частка ОСОБА_5 становить 90 051 грн, або 7,6 % (дата видачі свідоцтва 12 січня 2011 року).

КСП «Україна» з квітня 2000 року реорганізоване у СТОВ «Україна».

Протоколом спільного засідання комісії по врегулюванню майнових відносин та спостережної ради СТОВ «Україна» від 26 березня 2003 року № 3 проведено розподіл майна між власниками (землекористувачами, які мають доручення на користування майновими паями) - ТОВ «Комплекс Агромарс».

Відповідно до акта від 01 квітня 2003 року ТОВ «Комплекс Агромарс» передано майнових паїв всього на загальну суму 220 889 грн.

Згідно акту приймання - передачі майна від 02 квітня 2010 року ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_9, ОСОБА_12 передали, а ОСОБА_5 прийняв ремонтну майстерню, вартістю 12 500 грн.

Відповідно до акту приймання - передачі майна (без номера та дати) ОСОБА_13, ОСОБА_11, ОСОБА_9, ОСОБА_12 передали, а ОСОБА_5 прийняв 1/2 частину гаража, вартістю 7 500 грн.

Судами також установлено, що кожному працівнику колгоспу видавався майновий пай із зазначенням розміру майнової частки в грошовому еквіваленті.

Питання щодо виділення в натурі частки в майні колективного сільськогосподарського підприємства врегульовано, зокрема, Законом України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», Указом Президента України від 29 січня 2001 року № 62 «Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки», Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177 «Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки» і Порядком розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємства, затвердженим наказом Міністерства аграрної політики України від 14 березня 2001 року № 62.

За змістом статей 5, 7-9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» майно колективного підприємства належить його членам на праві спільної часткової власності і його пайовий фонд майна складається з балансової вартості як основних виробничих та оборотних фондів, створених за рахунок діяльності підприємства, цінних паперів, акцій, так і грошових активів; а майновий пай є грошовим еквівалентом трудового внеску кожного працівника в колективне майно, визначеним на дату паювання (та скоригований на день вибуття працівника з господарства).

Відповідно до пункту 9 Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України від 14 березня 2001 року № 62, виділення із складу пайового фонду майна у натурі окремим власникам чи групам власників за їх бажанням у процесі вирішення майнових питань здійснюється підприємством - правонаступником (користувачем) на підставі рішення зборів співвласників.

Члени колективного сільськогосподарського підприємства мають право отримати свій майновий пай лише у вигляді та розмірі, визначеному рішенням зборів співвласників паїв, або у порядку виділу своєї частки із спільного майна шляхом пред'явлення позову до інших співвласників.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України (у редакції, чинній на момент постановлення судового рішення), кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Позивач не довів порушення своїх прав співвласника майна колишнього КСП «Україна» та наявність у нього підстав для витребування на свою користь майна, переданого ОСОБА_5

Доводи касаційної скарги щодо неналежної оцінки судом показів свідка ОСОБА_7, колегія суддів відхиляє, оскільки зазначене стосується переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Інші доводи касаційної скарги також не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 13 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 22 березня 2017 року без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 13 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 22 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н.О. Антоненко

В.І. Крат