Провадження № 2/761/3493/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

13 листопада 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Ющенко Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

В травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», згідно з яким просив суд: визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 20.07.2016 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною та зареєстрованого в реєстрі за №6117.

Позовні вимоги, обгрунтовано тим, що в квітні 2017 року позивач дізнався про наявність відкритого виконавчого провадження №52255074 про стягнення з нього на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованості в розмірі 19 839,38 грн.

При цьому, виконавчим документом, на підставі якого було відкрито вищенаведене виконавче провадження, є виконавчий напис, вчинений 20.07.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, зареєстрований в реєстрі за №6117, про стягнення з позивача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості, що виникла по Кредитному договору №б/н від 03.06.2009 року в розмірі 19 839,38 грн.

Разом з тим, позивач вважає вказаний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки нотаріус не дотримався вимог актів законодавства України, які регулюють порядок вчинення виконавчих написів нотаріусом на документах, які свідчать про безспірність заборгованості.

Так, зокрема позивач, посилаючись на положення ст. 258 ЦК України, вважає, що нотаріусом було порушено норми чинного законодавства України щодо строків давності для вчинення виконавчого напису.

Крім того, позивач вказує, що оскільки ним не було отримано досудової вимоги банку про усунення порушення кредитного договору за тридцять днів до вчинення спірного виконавчого напису, у нотаріуса при вчиненні спірного виконавчого напису був відсутній документ, який би підтверджував виконання вимог п.3.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5, тобто був порушений порядок повідомлення боржника досудовою вимогою про усунення порушень умов Кредитного договору.

За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що розрахунок боргу, здійснений відповідачем, не може вважитися документом, який підтверджує безспірність вимог банку до боржника, позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який просив задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 10.05.2017 року було відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом.

05.10.2017 року до суду надійшли пояснення третьої особи щодо позову, в яких приватний нотаріус просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на недоведеність позивачем факту порушення нею порядку вчинення нотаріальних дій.

У зв'язку зі звільненням судді Гуменюк А.І. у відставку з 17.10.2017 року, Розпорядженням Керівника апарату Шевченківського районного суду м.Києва від 16.11.2017 року за № 01-08-924 дану цивільну справу було передано на потворний автоматичний розподіл.

Згідно Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.11.2017 року матеріали даної цивільної справи передано для розгляду судді Савицькому О.А.

Ухвалою від 17.11.2017 року вказану цивільну справу було призначено до розгляду у судовому засіданні.

01.03.2018 року до суду надійшов відзив відповідача на позов, згідно з яким він просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог.

Ухвалою від 01.03.2018 року розгляд даної цивільної справи вирішено продовжити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 01.10.2018 року позивачу було повернуто його заяву про забезпечення даного позову.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки в судове засідання суд не сповістив.

Третя особа в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Разом з тим, 04.09.2018 року до суду надійшла заява третьої особи про розгляд справи за її відсутністю.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.

Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Частиною 2 статті 1 Закону України «Про нотаріат» визначено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

Як передбачено ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року за №1172, для одержання виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

При цьому, відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Згідно п. 3.1., 3.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (надалі - Порядок) нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років; безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 N 1172.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 N 1172 (п. 3.5. Порядку).

Таким чином, нотаріус здійснює захист цивільних прав стягувача шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом, а перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Крім того, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 20.05.2015 року по справі №6-158цс15.

Так, 20.07.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №6117, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» заборгованості, що виникла за кредитним договором №б/н від 03.06.2009 року за період з 03.06.2009 року по 31.05.2016 року, яка становить 19 839,38 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, для одержання вищевказаного виконавчого напису відповідач надав приватного нотаріусу всі необхідні документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в тому числі, й копію вимоги про усунення порушень з відповідними доказами про її отримання позивачем.

Будь-яких доказів, що підтверджують невідповідність поданих нотаріусу документів вимогам законодавства, суду надано не було.

При цьому, посилання позивача на те, що здійснений відповідачем розрахунок боргу не може вважитися документом, який підтверджує безспірність вимог банку до боржника, суд оцінює критично, адже поданий відповідачем розрахунок заборгованості, який ніким не спростований, також може слугувати доказом безспірної заборгованості.

Також, слід зазначити, що відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 19.03.2014 року по справі №6-14цс14, передбачений ст. 88 Закону України «Про нотаріат» строк давності вчинення виконавчого напису за своєю правовою природою не є позовною давністю, оскільки відповідна дія виступає як окремий (позасудовий) спосіб захисту цивільних прав.

Тобто, виконавчий напис може бути вчинений протягом строків, зазначених у п.п.3.1, 3.3, 3.4 глави 16 розділу ІІ Порядку з моменту настання права вимоги.

За вказаних обставин, посилання позивача на положення ст. ст. 258, 261 ЦК України є безпідставними.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис вчинено відповідно до вимог закону, та в межах повноважень нотаріуса, доказів на спростування такого висновку стороною позивача надано не було, а тому позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 280-282, 289, 352, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а також рішення може бути оскаржене позивачем до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 13.11.2018 року.

Суддя: