ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2018 року

м. Харків

справа № 627/201/17

провадження № 22-ц/818/695/18

Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1,

відповідач: ОСОБА_2,

розглянув в порядку спрощеного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 22 серпня 2018 року (в складі судді Шалімова Д.В.),

установив:

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі 13 080,81 гривень, враховуючи суму інфляційних витрат у розмірі 5 300,50 гривень, а також проценти річних втрат у розмірі 1 489,24 гривень, на загальну суму 19 870 гривен.

Позов мотивований тим, що відповідно до рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 23 жовтня 2014 року ОСОБА_3 зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/ 4 частини всіх видів доходу щомісячно, починаючи з жовтня 2014 року. ОСОБА_3 є громадянином Російської Федерації, у зв'язку з чим позивач звернулась до Верховного Суду Республіки Комі із клопотанням про дозвіл виконання рішення Краснокутського районного суду Харківської області на території Росії. Дане клопотання було задоволено та виконавчий лист направлено до відділу виконавчої служби м. Воркути, де 16 березня 2016 року було відкрито виконавче провадження № 17470/16/11002 -ІП та винесено постанову про стягнення аліментів з пенсії боржника.

У липні 2016 року їй стало відомо, що ОСОБА_2 з березня 2015 року має додатковий дохід у вигляді страхових виплат, але приховує дану інформацію. З 25 серпня 2016 року відділом судових виконавців було винесено постанову про стягнення аліментів і з страхових виплат боржника. Згідно постанови від 14 жовтня 2016 року боржнику було нараховано заборгованість у розмірі 115 066,20 рублів, що в переводі на гривні становить 42 968,13 гривен.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, пояснила, що відповідач ніколи донькою не цікавився та не піклувався про неї. Аліменти з відповідача на її користь стягуються з 2000 року, у 2014 році вона звернулась до суду з позовною заявою, та судом було ухвалено рішення про збільшення розміру аліментів. Після того як вона дізналась, що відповідач має ще дохід, а саме страхові виплати, вона звернулась до виконавчої служби в Російській Федереції, де на виконанні знаходився виконавчий лист, але отримала відповідь, що нарахування пені не входить до їх компетенції. Вважала, що в діях відповідача є прямий умисел щодо сплати аліментів у меншому розмірі, оскільки за півтора роки він не повідомив виконавця про те, що у нього є інший дохід та не дізнався чи повинен він з нього сплачувати аліменти, чи ні. Зазначала, що посилання відповідача на те, що він хворіє, чи не знав, що з його страхових виплат не стягуються аліменти, не є підставою того, що у нього відсутня вина, оскільки, згідно Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Зазначала, що відповідач повинен довести з яких причин у нього виникла заборгованість. Вказувала, що розрахунок заборгованості було зроблено нею за допомогою юриста, тому наполягала на задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, поясняв, що на страхові виплати, які він отримує, згідно російського законодавства, не може бути звернено стягнення у вигляді сплати аліментів. Він отримав професійне захворювання, йому потрібно постійно лікуватись, і всі ці кошти йдуть на підтримання його здоров'я. Про те, що з даних коштів не відраховувались аліменти йому не було відомо, тому умислу на уникнення від сплати аліментів у нього не було.

Представник відповідача ОСОБА_6 в судовому засіданні проти позову заперечував у повному обсязі, пояснював, що дійсно, ОСОБА_2 сплачує аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 Він є громадянином Російської Федерації, на території України проживає по тимчасовій посвідці. Відповідач працював в АТ з добування вугілля у м. Воркута та 13 лютого 2015 року в період роботи пошкодив здоров'я, внаслідок отримання професійного захворювання йому призначено щомісячні страхові виплати. Через отримане професійне захворювання 26 червня 2015 року він був звільнений з роботи в зв'язку з відсутністю у роботодавця відповідної роботи за медичними показниками. Стан його здоров'я постійно погіршується у зв'язку з чим він змушений значну суму доходів витрачати на придбання ліків, відповідно його матеріальний стан значно погіршився. Зазначав, що заборгованості по виплаті аліментів із заробітної плати, а в подальшому із пенсії, не було та немає. Існує лише заборгованість із виплати аліментів за коштами, які він отримував у відповідності до Федерального закону Російської Федерації № 125-Ф3 від 24.07.1998 року «Про обов'язкове соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань». Дана заборгованість виникла без будь-якого його умислу на ухилення від сплати аліментів. Крім того, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 101 Федерального закону РФ № 229- ФЗ від 02.10.2007 року «Про виконавче провадження» до числа доходів, на які не може бути звернено стягнення, відносяться грошові кошти, які сплачуються в відшкодування шкоди, завданої здоров'ю. Саме тому, враховуючи законодавство Російської Федерації, із страхових сум аліменти судовими приставами не стягувались, так як стягнення з коштів, що сплачуються у вигляді відшкодування шкоди, заборонено законодавством Російської Федерації.

Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 22 серпня 2018 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів - відмовлено.

Не погодившись із вказаним вище рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернулась на це рішення з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове рішення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом допущена неналежна оцінки доказів, також суд безпідставно не взяв до уваги надані нею докази та пояснення.

Вказує, що відповідач не виконував рішення суду з власної вини та були порушені права дитини, суму заборгованості відповідач визнав і не оскаржував.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 09 листопада 2018 року розгляд справи призначено в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги позивачкою не доведені.

З таким висновком суду першої інстанції судова колегія погоджується виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно копії рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 23 жовтня 2014 року, змінено розмір аліментів, які стягуються, згідно рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 27.10.2000 року, з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця с. Пархомівка Краснокутського району Харківської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, з 1/6 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, на 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, щомісячно, та до досягнення дочкою повноліття.

Копією ухвали Верховного Суду Республіки Комі від 01 березня 2016 року, визнано та надано дозвіл на виконання на території Російської Федерації рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 23 жовтня 2015 року.

Згідно копії довідки відділу судових приставів по м. Воркута №11002/16/563492 від 17.03.2016 року, 16.03.2016 порушено виконавче провадження №17470/16/11002-ИП на підставі виконавчого листа № 3и-4/2016 від 04.03.2016 року про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, у розмірі 1/ 4 частини заробітку та (або) іншого доходу щомісячно. Винесено постанову про звернення стягнення на пенсію боржника ОСОБА_2 починаючи з моменту вступу рішення в законну силу, т.б. з 04.11.2014 року та направлено для виконання в УПФР в м. Воркута. Іншого доходу у боржника ОСОБА_2 не встановлено.

Відповідно до копії Постанови про розрахунок заборгованості по аліментам відділу судових приставів по м. Воркута від 14.10.2016 року, боржник з 01.06.2015 року є отримувачем страхових виплат в ВСС по м. Воркута, заборгованість по аліментам з 01.06.2015 року по 01.10.2016 року складає 115 066,20 руб.

Згідно копії довідки АТ «ВОРКУТАВУГІЛЛЯ» СПШ « ЗАПОЛЯРНА» від 08.02.2016 року ОСОБА_2 дійсно працював в АТ «ВОРКУТАВУГІЛЛЯ» на посаді проходчика 5 розряду, звільнений 26 червня 2015 року з причини відсутності у роботодавця відповідної роботи необхідної працівнику у відповідності з медичним висновком, пункт 8 частини першої статті 77 Трудового кодексу Російської Федерації».

Відповідно до змісту постанови судового приставу - виконавця Відділу судових приставів по м. Воркута Управління Федеральної служби судових приставів по Республіці Комі, про відмову в задоволенні заяви (клопотання) від 26.11.2016 року, ОСОБА_1 роз'яснено, що остання має право звернутись до суду з відповідною заявою про стягнення з ОСОБА_2 неустойки по сплаті аліментів, оскільки відповідно до статті 102 Федерального закону від 02.10.2007 року «Про виконавче провадження» судовий пристав - виконавець проводить розрахунок заборгованості та індексацію аліментів при стягненні аліментів у твердій грошовій сумі. При цьому судовий пристав - виконавець не наділений правом розглядати спори про стягнення неустойки по аліментам.

Згідно частини 1 статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 22 Постанови від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

З матеріалів справи вбачається, що станом на 01.06.2015 року у відповідача відсутня заборгованість по сплаті аліментів, отримувати страхові виплати у ФСС по м. Воркута останній почав з 01.06.2015 року. Постановою про розрахунок заборгованості по аліментам від 14.10.2016 року судовим приставом - виконавцем було визначено заборгованість боржнику ОСОБА_2 по аліментам станом на 01.10.2016 року у розмірі 115 066,20 руб.

Із наданої відповіді ОСОБА_1 25.08.2016 року вбачається, що в рамках виконавчого провадження судовим приставом - виконавцем були направлені запити у відповідні органи та винесено постанову про звернення стягнення на страхові виплати, а також направлений запит до Фонду соціального страхування по м. Воркута про призначення боржнику страхових виплат за період з 2014 року. На час відповіді відповідь на запити не надходила. При надходженні на адресу відділу судових приставів по м. Воркута відповіді з Фонду соціального страхування буде проінформовано позивачку. (а.с.16).

З огляду на вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що судовому виконавцю відомо про наявність у боржника такого виду доходу, як страхові виплати, проте він не вираховував з них аліменти, доказів того, що заборгованість за цими платежами виникла з вини боржника, матеріали справи не містять.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що позивач, на виконання свого процесуального обов'язку не надала належних і неспростовних доказів на підтвердження своєї позиції, зокрема щодо наявності у відповідача умислу на ухилення від сплати аліментів та укриття своїх доходів.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 365, 366, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 22 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 19 грудня 2018 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

І.С. Сащенко