Постанова

Іменем України

31 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 758/4851/16-ц

провадження № 61-16343св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Родовід Банк»,

представник відповідача - ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на постанову Апеляційного суду м. Києва від 02 серпня 2018 рокуу складі колегії суддів: Немировської О. В., Чобіток А. О., Крижанівської Г. В.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк») про усунення перешкод у здійсненні права власності.

Позовна заява мотивована тим, що 14 грудня 2010 року між нею та ПАТ «РодовідБанк» було укладенодоговір іпотеки, відповідно до пункту 5.9 якого банк узяв на зберігання правовстановлюючі документи на предмет іпотеки.

Вказувала, що вона звернулася до банку з вимогою повернути вказані документи, однак їй було відмовлено у зв'язку з тим, що договір іпотеки не припинив свою дію.

Вважала такі дії банку незаконними, так як між сторонами фактично був укладений договір зберігання речей, які зберігач повинен повернути поклажодавцеві при першій його вимозі.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_4 просила суд вилучити у ПАТ «Родовід Банк» та передати їй оригінали правовстановлюючих документів на земельні ділянки у спосіб передачі через довірену особу або надсиланням цінним листом на адресу: АДРЕСА_1, а саме:

- оригінал Державного акту на право власності на землю від 26 листопада 2008 року НОМЕР_1, виданого Лівадійською селищною радою на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки між ОСОБА_4 та ОСОБА_7, посвідченого ВисоцькоюІ. Я., приватним нотаріусом Ялтинського міського нотаріального округу від 02 вересня 2008 року за реєстровим номером 3232;

- оригінал Державного акту на право власності на землю від 26 листопада 2008 року НОМЕР_2, виданого Лівадійською селищною радою на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки між ОСОБА_4 та ОСОБА_7, посвідченого Висоцькою І. Я., приватним нотаріусом Ялтинського міського нотаріального округу від 02 вересня 2008 року за реєстровим номером 3235;

- оригінал Державного акту на право власності на землю від 05 грудня 2008 року НОМЕР_3, виданого Лівадійською селищною радою на підставі рішення 27-ї сесії 5-го скликання Лівадійської селищної Ради від 21 серпня 2008 року № 138.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 16 травня 2016 року у складі судді Васильченка О. В. позов ОСОБА_4 задоволено.

Вилучено у ПАТ «Родовід Банк» та передано ОСОБА_4 оригінали правовстановлюючих документів на земельні ділянки у спосіб передачі через довірену особу або надсиланням цінним листом на адресу: АДРЕСА_1, а саме:

- оригінал Державного акту на право власності на землю від 26 листопада 2008 року НОМЕР_1, виданого Лівадійською селищною радою на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки між ОСОБА_4 та ОСОБА_7, посвідченого Висоцькою І. Я., приватним нотаріусом Ялтинського міського нотаріального округу від 02 вересня 2008 року за реєстровим номером 3232;

- оригінал Державного акту на право власності на землю від 26 листопада 2008 року НОМЕР_2, виданого Лівадійською селищною радою на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки між ОСОБА_4 та ОСОБА_7, посвідченого Висоцькою І. Я., приватним нотаріусом Ялтинського міського нотаріального округу від 02 вересня 2008 року за реєстровим номером 3235;

- оригінал Державного акту на право власності на землю від 05 грудня 2008 року НОМЕР_3, виданого Лівадійською селищною радою на підставі рішення 27-ї сесії 5-го скликання Лівадійської селищної Ради від 21 серпня 2008 року № 138.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що між сторонами було укладено договір зберігання, а законодавством прямо передбачено право поклажодавця забрати річ у зберігача до спливу строку зберігання, при цьому жодних обмежень для виконання цього обов'язку, у тому числі у залежності від інших договорів і конкретно факту виконання чи невиконання їх положень, не встановлено, тому банк безпідставно відмовив ОСОБА_4 у достроковому поверненні документів. Строк позовної давності позивачем не пропущено.

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 02 серпня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Родовід Банк» задоволено. Рішення Подільського районного суду м. Києва від 16 травня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_4 залишено без задоволення.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що сторонами договір зберігання не укладався, а передача правовстановлюючих документів на іпотечне майно іпотекодержателю відбулася з метою забезпечення виконання умов договору іпотеки від 14 грудня 2010 року, тому вимога ОСОБА_4 до банку про повернення переданих на зберігання документів є безпідставною. Договір іпотеки недійсним не визнано.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2018 року до Верховного Суду, представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд помилково скасував правильне по суті та законне рішення районного суду, оскільки між сторонами дійсно було укладено договір зберігання вказаних у позові правовстановлюючих документів, а відповідно до статті 953 ЦК України зберігач зобов'язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився, що банком виконано не було.

Також посилається на порушення апеляційним судом норм процесуального права при апеляційному перегляді справи щодо розумного строку розгляду справи, а також не наведення аргументів щодо прийняття чи відхилення усіх доводів сторін.

У жовтні 2018 року ПАТ «Родовід Банк»подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказує про те, що доводи касаційної скарги ОСОБА_4 є необґрунтованими та не спростовують висновків суду апеляційної інстанції. Вважає, що апеляційний суд дослідив усі обставини справи, надав їм належної оцінки та ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, оскільки позивач безпідставно посилалася на укладення сторонами договору зберігання.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої й другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Апеляційним судом встановлено, що пунктом 5.9 договору іпотеки від 14 грудня 2010 року сторони погодили, що правовстановлюючі документи на предмет іпотеки передаються на зберігання іпотекодержателю до повного виконання позичальником зобов'язань.

Частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що сторонами договір зберігання не укладався, а передача правовстановлюючих документів на іпотечне майно іпотекодержателю відбулася з метою забезпечення виконання умов договору, тому вимога ОСОБА_4 до банку про повернення переданих на зберігання документів є безпідставною.

Доводи касаційної скарги про те, що між сторонами насправді було укладено договір зберігання вказаних у позові правовстановлюючих документів, а відповідно до статті 953 ЦК України зберігач зобов'язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився, що банком виконано не було, є безпідставними.

Апеляційний суд правильно встановив, що зі змісту договору іпотеки вбачається, що сторони дійшли згоди про те, що оригінали правовстановлюючих документів на предмет іпотеки зберігаються у ПАТ «Родовід Банк» до виконання ОСОБА_9 своїх зобов'язань перед банком. Проте заборгованість, наявна у ОСОБА_9 перед ПАТ «Родовід Банк», погашена не була.

Суд також вірно взяв до уваги, що постановою Верховного Суду від 25 квітня 2018 року було задоволено позов ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_4 та у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_9 звернуто стягнення на предмет іпотеки - земельні ділянки, правовстановлюючі документи на які просить витребувати позивач, шляхом реалізації з прилюдних торгів, що також свідчить про відсутність підстав для витребування документів від банку.

Доводи касаційної скарги про порушення апеляційним судом норм процесуального права щодо розумного строку розгляду справи, а також не наведення аргументів щодо прийняття чи відхилення усіх доводів сторін не можуть бути підставою для скасування правильного по суті та законного судового рішення, оскільки відповідно до частини другої статті 412 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

Таким чином доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення апеляційного суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем та її представником норм матеріального та процесуального права і зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді апеляційної інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Отже, вирішуючи спір, апеляційний суд з дотримання вимог статей 263, 264, 382 ЦПК України повно, всебічно та об'єктивно з'ясував обставини справи, вірно встановив правовідносини, що склалися, й правильно відмовив у задоволенні позову ОСОБА_4 у зв'язку з його безпідставністю.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду м. Києва від 02 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю. В. Черняк