Постанова

Іменем України

07 травня2018 року

м. Київ

справа № 751/3578/17-ц

провадження № 61-13488 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Усика Г. І. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4

відповідач - Головне управління Національної поліції в Чернігівській області

третя особа - Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову апеляційного суду Чернігівської області від 10 січня 2018 року у скалі колегії суддів: Євстафіїва О. К., Бечка Є М., Страшного М. М..

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Чернігівської області (далі - ГУ НП в Чернігівській області), у якому просив визнати за ним право перебувати на квартирному обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов в ГУНП в Чернігівській області та зобов'язати ГУНП в Чернігівській області взяти його на квартирний облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов.

На обгрунтування позовних вимог зазначав, що рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 20 червня 2011 року № 135 його було прийнято на квартирний облік за місцем проживання.

09 квітня 2014 року йому було видане пенсійне посвідчення, як пенсіонеру Міністерства внутрішніх справ України (далі - МВС України) по інвалідності.

Рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 22 грудня

2014 року внесено зміни до складу сім'ї позивача, що перебуває на квартирному обліку на - чотири особи (він, дружина, син та дочка).

Пунктом 7 рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 15 квітня

2016 року № 141 надано згоду на ведення самостійного квартирного обліку ГУ НП в Чернігівській області, що утворилось у зв'язку з ліквідацією Управління Міністерства внутрішніх справ України вЧернігівській області

18 липня 2016 року він звернувся до ГУ НП в Чернігівській області із заявою про взяття його на квартирний облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов. У задоволенні заяви було відмовлено, з посиланням на рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 15 квітня 2016 року, відповідно до якого на квартирному обліку можуть перебувати тільки працівники ГУ НП в Чернігівській області, та на втрату чинності Закону України «Про міліцію».

Вважає відмову відповідача від взяття його на квартирний облік необґрунтованою, протиправною та такою, що суперечить нормам чинного законодавства.

Посилаючись на наведене, а також абзац 2 пункту 15 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» відповідно до якого за колишніми працівниками міліції, у тому числі, пенсіонерами, а також членами їх сімей, зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб, просив задовольнити його позов.

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03 жовтня 2017 року Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області залучено до участі у справі як третю особу.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 16 листопада

2017 року позов задоволено частково.

Зобов'язано ГУ НП в Чернігівській області взяти ОСОБА_4 на квартирний облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм у безстрокове користування житлових приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду, призначених для постійного проживання регулюють Правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджені Постановою Ради Міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок

від 11 грудня 1984 року № 470 (далі - Правила).

Відповідно до пункту 10 Правил громадяни, які залишили роботу на підприємствах, в установах, організаціях, що здійснюють квартирний облік, у зв'язку з виходом на пенсію, беруться на облік нарівні з робітниками і службовцями даного підприємства, установи, організації.

За таких обставин та беручи до уваги інші обставини справи, зумовлені припиненням самостійного квартирного обліку у ГУ МВС в Чернігівській області, та створенням квартирного обліку безпосередньо у ГУ НП в Чернігівській області, суд першої інстанції дійшов висновку, що заявлена позивачем вимога про зобов'язання ГУ НП в Чернігівській області взяти ОСОБА_4 на квартирний облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов, грунтується на нормах закону та підлягає задоволенню.

Постановою апеляційного суду Чернігівської області від 10 січня 2018 року апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Чернігівській області задоволено.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 16 листопада

2017 року скасовано, та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову, та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з його безпідставності, оскільки ОСОБА_4 був звільнений з органів УМВС України в Чернігівській області не у зв'язку з виходом на пенсію, як зазначено ним у позовній заяві, а за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, тому відсутні підстави вважати, що позивач має право на перебування на обліку ГУ НП в Чернігівській області, як колишній міліціонер.

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду у березні 2018 року,

ОСОБА_4 просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивач, як колишній працівник міліції, який звільнений з УМВС України в Чернігівській області у зв'язку із виходом на пенсію має перебувати на квартирному обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов в ГУ НП в Чернігівській області на підставі пунктів 10, 29 Правил. Відповідач оскаржував його в апеляційному порядку з тих підстав, що ГУ НП в Чернігівській області не є правонаступником УМВС України в Чернігівській області і позивач не перебував у трудових відносинах з ГУ НП в Чернігівській області, а тому вважав відсутніми підстави для постановлення його на квартирний облік в зазначеному управлінні Національної поліції.

В порушення вимог процесуального права, апеляційний суд вийшов за межі доводів апеляційної скарги та установив нові обставини справи на підставі витребуваних та досліджених доказів в суді апеляційної інстанції, а саме: - витягу з наказу про його звільнення, що є порушенням вимог статті 367 ЦПК України. Витребувані апеляційним судом докази не мають значення для правильного вирішення справи, оскільки відповідачем не заперечувалось, що позивач є колишній працівник Міністерства внутрішніх справ, заперечувалось лише відсутність правонаступництва. При цьому матеріали справи не містять підтвердження того, відповідач був позбавлений подати такий доказ у суді першої інстанції.

Вийшовши за межі доводів апеляційної скарги, витребувавши та прийнявши нові докази, встановивши обставини, які не були предметом спору та не заперечувались сторонами, апеляційний суд порушив норми процесуального права, що є підставою для скасування постанови апеляційного суду з залишенням у силі рішення суду першої інстанції.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК Україниу суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що постанова апеляційного суду ухвалена з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 15 ЖК Української РСР виконавчі комітети районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів у межах і в порядку, встановлених законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР, на території району, міста, району в місті здійснюють облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов (частина перша статті 36), а також контроль за станом цього обліку на підприємствах, в установах, організаціях (стаття 41), затверджують рішення про взяття громадян за місцем роботи на облік потребуючих поліпшення житлових умов (стаття 39).

Судами установлено, що рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 20 червня 2011 року № 135 ОСОБА_4 прийнято одного на облік за місцем проживання на загальних підставах за № 4539.

Рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 22 грудня

2014 року внесено зміни до складу сім'ї позивача, який перебував на квартирному обліку на - чотири особи (він, дружина, син та дочка).

Статтею 39 ЖК Української РСР передбачено порядок взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов. За змістом зазначеної норми закону, громадяни беруться на облік, як особи, що потребують поліпшення житлових умов, за місцем проживання - виконавчими комітетами відповідних рад з участю громадської комісії з житлових питань, та за місцем роботи - за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації та відповідного профспілкового комітету. При цьому рішення про громадян на облік, потребуючих поліпшення житлових умов затверджується виконавчим комітетом відповідної ради.

Доказів того, що ОСОБА_4 перебував на квартирному обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов у УМВС України в Чернігівській області, матеріали справи не містять.

Відповідно до статей 27, 31 ЦПК України 2004 року, позивач самостійно визначає предмет й підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_4, як на підставу позовних вимог посилався на те, що він, як пенсіонер МВС України, має право на постановлення на квартирний облік в ГУ НП Міністерства внутрішніх справ України вЧернігівській області.

Відповідно до положення частини четвертої статті 10 ЦПК України 2004 року, яка покладає на суд обов'язки щодо створення для сторін змагальності процесу, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 214 ЦПК України 2004 року під час ухвалення рішення, суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

У порушення вищезазначених вимог процесуального закону, суд першої інстанції не сприяв повному та всебічному з'ясуванню обставин справи, посилаючись на абзац 2 пункту 15 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію», відповідно до якого за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб, не встановив на якій підставі та коли ОСОБА_4 був звільнений з органів МВС України.

У силу наданих цивільним процесуальним законодавством повноважень, апеляційний суд, усуваючи порушення, допущені судом першої інстанції, установив, що ОСОБА_4 був звільнений на підставі наказу УМВС України

у Чернігівській області від 22 жовтня 2009 року № 190 о/с за пунктом 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, а не у зв'язку із виходом на пенсію, як зазначав позивач.

Зазначену обставину апеляційний суд установив на підставі доказу, який було витребувано в судовому засіданні при всебічному з'ясуванню обставин справи.

У судовому засіданні 10 січня 2018 року представник відповідача надав витяг з наказу про звільнення ОСОБА_4 від 22 жовтня 2009 року № 190 о/с. При вирішенні питання про приєднання його до матеріалів справи позивач покладався на розсуд суду.

Оскільки правовою підставою позовних вимог ОСОБА_4 було посилання на те, що він є пенсіонером УМВС України, і має право на пільги, передбачені Законом України «Про Національну поліцію» для колишніх поліцейських, у тому числі і пенсіонерів, тому встановлення наявності у позивача таких пільг, має принципове значення для правильного застосування норм матеріального права.

Таким чином, апеляційний суд діяв в межах, визначених процесуальним законодавством, його процесуальні дії були вчиненні на виконання завдань цивільного судочинства, яке повинно бути справедливим, неупередженим та ґрунтуватися на повному з'ясуванні судом обставин справи та правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права.

Ураховуючи, що ОСОБА_4 не перебував на квартирному обліку УМВС України у Чернігівській області, був звільнений з УМВС України у Чернігівській області з підстав, що не надають йому права на пільги, передбачені Законом України «Про Національну поліцію», апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що він не має права на постановку на квартирний облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов в ГУ НП в Чернігівській області, у звязку з чим обгрунтовано відмовив йому у задоволенні позову.

Постанова апеляційного суду є законною та обґрунтованою, доводи касаційної скарги правильність висновків суду не спростовують, а тому касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову апеляційного суду Чернігівської області від 10 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

В.О. Кузнєцов

С.О. Погрібний