ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

13 листопада 2018 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/2428/18

Головуючий у першій інстанції - Косач І.А.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/146/18

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Бобрової І.О., Шитченко Н.В.,

із секретарем: Шкарупою Ю.В.,

учасники справи:

боржник - ОСОБА_2,

суб'єкт оскарження - Центральний відділ Державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 16 липня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_2 про визнання неправомірною та скасування постанови від 26 травня 2017 року про прийняття виконавчого провадження,

У С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду зі скаргою, в якій просила визнати неправомірною і скасувати постанову від 26.05.2017 про прийняття виконавчого провадження ВП № 35327869, винесену державним виконавцем Центрального відділу ДВС м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Гмизіною В.О., одночасно просила поновити строк на оскарження зазначеної постанови.

Скаргу обґрунтовувала тим, що 30.03.18 їй стало відомо про те, що із Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя на адресу Маріупольської міської ради надійшла на виконання постанова про звернення стягнення на її заробітну плату для виконання виконавчого листа № 6-1895, виданого 24.06.11 Новозаводським районним судом м. Чернігова про стягнення з неї на користь ПАТ «Альфа-банк» заборгованості за кредитним договором у сумі: тіло кредиту 4 972,84 грн, прострочка по тілу 17 456,11 грн, відсотки за кредитом 12 686,91 грн, а всього 35 115,86 грн, судові витрати по сплаті третейського збору 10 грн.

10.04.18 заявниця отримала у державного виконавця Центрального ВДВС м. Маріуполя ГТУЮ копію постанови про прийняття виконавчого провадження від 26.05.17, яку вважає неправомірною та такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав.

Згідно довідки ПрАТ «Азовлектросталь» № 301/1-к від 03.04.2018 на підставі виконавчого листа № 6-1895 від 24.06.2011 на користь ПАТ «Альфа-Банк» у січні 2013 року були здійснені утримання з її заробітної плати у сумі 433,84 грн, які повернулися на розрахунковий рахунок товариства у зв'язку з невірним зазначенням у постанові реквізитів.

У період з 24.06.11 по 25.07.16, коли вона працювала в ПрАТ «Азовелектросталь», Іллічівський відділ державної виконавчої служби мав реальну можливість здійснити стягнення з її заробітної плати, однак 24.02.2012 виконавчий документ був повернутий на підставі п. 5 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження». 06.11.2012 виконавчий документ направлено за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби і з цієї дати по 26.05.2017 ніяких відміток щодо виконання виконавчий лист № 6-1895/11 не містить.

З урахуванням того, що з 12.02.13 (день повідомлення ПрАТ «Азовлектросталь» ВДВС Орджонікідзевського району м. Маріуполя про невірно зазначені реквізити) по 26.05.17 (день прийняття виконавчого провадження державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя) минув трьохрічний строк для примусового виконання (навіть з урахуванням переривання строків), державний виконавець повинен був на підставі п. 7 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» винести постанову про закінчення виконавчого провадження.

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 16 липня 2018 року в задоволенні скарги ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким визнати неправомірною і скасувати постанову від 26.05.2017 про прийняття виконавчого провадження ВП № 35327869, винесену державним виконавцем Центрального відділу ДВС м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Гмизіною В.О., посилаючись на її незаконність, порушення норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи.

Доводи апеляційної скарги є аналогічними доводам скарги ОСОБА_2 та зводяться до того, що з 12.02.13 по 26.05.17 минув трьохрічний строк для примусового виконання, а тому державний виконавець повинен був на підставі п. 7 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» винести постанову про закінчення виконавчого провадження.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що 21.11.12 була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 35327869 щодо боржника ОСОБА_2, жодних постанов про закінчення виконавчого провадження державними виконавцями не виносились, виконавчі дії за ВП № 35327869 здійснюються, воно перебуває на стадії примусового виконання, а постановою від 26.05.17 про прийняття виконавчого провадження було змінено лише виконавчу службу за принципом територіальності, оскільки боржником змінено місце роботи; рішення третейського суду, що набрало законної сили на даний час не виконане, боржником ОСОБА_2 заборгованість погашена не в повному розмірі.

З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Судом у справі встановлено, що на виконанні Центрального відділу ДВС м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області перебуває виконавчий лист № 6-1895/11 від 24.06.2011, виданий Новозаводським районним судом м. Чернігова, на виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський Фінансовий союз» від 28.10.2010, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором № 600001847 у сумі: тіло кредиту - 4 972,84 грн, прострочка по тілу - 17 456,11 грн, відсотки за кредитом - 12 686,91 грн, а всього - 35 115,86 грн, судових витрат по сплаті третейського збору в сумі - 10 грн (далі по тексту - виконавчий лист № 6-1895) (а.с. 12).

У виконавчому листі містяться наступні відмітки:

- 02.11.2011 повернуто за п. 10 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якого, у редакції Закону станом на 02.11.2011, виконавче провадження підлягає закінченню у разі направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби;

- 24.02.2012 п. 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якого, у редакції Закону станом на 24.02.2012, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з'ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника);

06.11.2012 - п. 10 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якого, у редакції Закону станом на 06.11.2012, виконавче провадження підлягає закінченню у разі направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.

Згідно трудової книжки ОСОБА_2 остання з 21.09.2007 по 25.07.2016 працювала у ПрАТ «Азовелектросталь», та з 01.12.2016 по теперішній час працює у Маріупольській міській раді (а.с. 6-7).

Довідкою ПАТ «Азовелектросталь» № 301/1-к від 03.04.2018 заявниці повідомлено, що на підставі виконавчого листа № 6-1895 від 24.06.2011 на користь ПАТ «Альфа-Банк» у січні 2013 року були проведені утримання із її заробітної плати в сумі 433,84 грн, які були перераховані на реквізити вказані в постанові № 35327869 від 29.11.2012 ВДВС Орджонікідзевського району м. Маріуполя. Сума 433,84 грн повернулась на розрахунковий рахунок підприємства у зв'язку з тим, що в постанові вказані не точні реквізити. У ВДВС Орджонікідзевського району м. Маріуполя був направлений лист для уточнення реквізитів для перерахунку заборгованості (а.с. 8-9).

26.05.2017 державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Гмизіною В.О. відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про прийняття виконавчого провадження № 35327869 з примусового виконання виконавчого листа № 6-1895, якою встановлено, що згідно відповіді ПФУ від 17.05.2017 боржник ОСОБА_2 працює у виконавчому комітеті Маріупольської міської ради Донецької області, що відноситься до території Центрального району (а.с. 14, 15).

27.02.18 державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Гладиборода Д.О. при примусовому виконанні виконавчого листа № 61895 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, якою звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_2, що отримує дохід у ВК ММР (а.с. 10-11).

Із даних Автоматизованої системи виконавчого провадження вбачається, що виконавче провадження щодо боржника ОСОБА_2 відкрито 21.11.2012 і на даний час перебуває у стані примусового виконання. Доказів на підтвердження виконання рішення згідно з виконавчим документом чи інших передбачених законом підстав для закінчення виконавчого провадження боржником не надано.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Судове рішення, що набрало законної сили, є підставою для його виконання. Виконання судового рішення сприяє втіленню законів у життя та зміцненню їх авторитету. Рішення суду охороняє права, свободи та законні інтереси громадян, а також є завершальною стадією судового провадження.

Державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції та здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших органів, а також посадових осіб відповідно до законів України. (ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»)

Завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 13).

Згідно ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Стаття 25 Закону України «Про виконавче провадження», якою керувався державний виконавець при винесенні оскаржуваної постанови, передбачає особливості підвідомчості виконавчих проваджень органам державної виконавчої служби та утворення виконавчих груп, частиною 4 даної статті встановлено, що передача виконавчих проваджень від одного державного виконавця до іншого, від одного органу державної виконавчої служби до іншого або до виконавчої групи здійснюється в порядку, визначеному Міністерством юстиції України.

Будь-яких доводів щодо порушення правил підвідомчості виконавчого провадження при виконанні виконавчого листа № 6-1895, виданого 24.06.2011 Новозаводським районним судом м. Чернігова, які потягли б за собою порушення прав боржника ОСОБА_2, скарга останньої не містить.

Звертаючись до суду зі скаргою боржник ОСОБА_2 як на підставу для визнання неправомірною постанови державного виконавця від 26.05.2017 про прийняття виконавчого провадження до виконання посилалась на те, що минув трьохрічний строк для примусового виконання судового рішення та державний виконавець повинен був винести постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до п. 7 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно пункту 7 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість зі стягнення відповідних платежів.

Тобто такі міркування заявниці щодо наявності підстав для закінчення виконавчого провадження ґрунтуються на хибному розумінні норм законодавства, оскільки положеннями ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження», встановлено трирічний строк саме для пред'явлення виконавчих документів до примусового виконання, а не строк, протягом якого має бути виконане рішення суду.

Зважаючи на те, що постановою державного виконавця від 26.05.17 про прийняття виконавчого провадження було змінено лише виконавчу службу за принципом територіальності, оскільки боржником змінено місце роботи, виконавче провадження перебуває у стані примусового виконання, відомості про те, що рішення суду боржником виконано відсутні, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

Посилання ОСОБА_2 на те, що з 06.11.2012 по 26.05.2017 ніяких відміток щодо виконання виконавчий лист № 6-1895/11 не містить лише вказує на те, що підстави для закінчення виконавчого провадження відсутні, фактично рішення не виконано.

За викладених обставин, оскаржувана ухвала винесена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги ОСОБА_2 без задоволення, а ухвали Новозаводського районного суду м. Чернігова від 16 липня 2018 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 16 липня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 листопада 2018 року.

Головуючий Судді: