Ухвала

14 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 520/7489/16

провадження № 61-37580ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Кузнєцова В. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Одеської області від 26 квітня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ :

У червні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Одеської області від 26 квітня 2018 року, подана з порушенням вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Ухвалою Верховного Суду від 05 липня 2018 року ОСОБА_1 поновлено строк на касаційне оскарження вказаного судового рішення, касаційну скаргу залишено без руху і надано строк для усунення наявного у ній недоліку щодо сплати судового збору до 17 серпня 2018 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У зв'язку з тим, що конверт разом з копією ухвали Верховного Суду від 05 липня 2018 року про залишення касаційної скарги без руху, що був направлений ОСОБА_1, повернувся до суду із відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання», копію вказаної ухвали було направлено заявникові повторно.

Проте, 12 грудня 2018 року конверт з копією ухвали Верховного Суду від 05 липня 2018 року повторно повернувся до суду касаційної інстанції із відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання».

Європейський суд з прав людини в рішенні від 10 липня 1984 року у справі «Гінчо проти Португалії» зазначив, що держави - учасниці Ради Європи зобов'язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень пункту 1 статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку.

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Статтею 44 ЦПК України закріплено обов'язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Оскільки на час постановлення цієї ухвали вимоги ухвали Верховного Суду від 05 липня 2018 року ОСОБА_1 не виконані, а саме: не надано документа про сплату судового збору або документів, що підтверджують підстави звільнення від його сплати відповідно до закону, касаційну скаргу слід визнати неподаною і повернути заявникові на підставі частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України.

Суд роз'яснює, що повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 185, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Одеської області від 26 квітня 2018 року визнати неподаною і повернути заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. О. Кузнєцов