Головуючий в 1 інстанції Музика О.М.
Доповідач Принцевська В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2018 року місто Маріуполь

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Принцевської В.П.,

суддів Биліни Т.І., Мальцевої Є.Є.

секретар Тулянкіна М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполь Донецької області від 02 серпня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької обрості з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору від 27 січня 2010 року № б/н із ОСОБА_1, остання отримала кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підписавши заяву, позичальник висловила свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Банк взяті на себе зобов'язання щодо надання кредиту виконав у повному обсязі. Відповідач умови договору належним чином не виконала, у зв'язку із чим у неї утворилась заборгованість перед банком, яка станом на 30 листопада 2017 року становить 43505,84 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 4760,13 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом - 34397,81 грн., заборгованості за пенею та комісією - 1800 грн., штрафу (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 2047,90 грн., у зв'язку із чим, керуючись положеннями ст. ст. 509, 525, 526, 527, 530, ч. 1 ст. 598, ст. ст. 599, 610, ч. 2 ст. 615, ст. ст. 629, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 5, 14 Закону України «Про захист персональних даних», ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», банк просить стягнути указану заборгованість та судові витрати у розмірі 1762 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполь Донецької області від 02 серпня 2018 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 27 січня 2010 року № б/н у розмірі 39157,94 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 4760,13 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом - 34397,81 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» судовий збір у розмірі 1585,9 грн. В іншій частині позову відмовлено.

З даним рішенням не погодилася відповідач та оскаржила його в апеляційному порядку. Вона посилалася на те, що суд не повно з'ясував обставини справи та ухвалив рішення з порушенням вимог процесуального і матеріального Закону. Просила скасувати рішення суду.

До суду відповідач не з'явилася, повідомлена про час і місце судового засідання судовою повісткою. Відповідач звернулася з заявою про розгляд справи без її присутності.

Представник позивача до суду не з'явився, повідомлений про час і місце судового засідання судовими повістками.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає необхідним частково задовольнити апеляційну скаргу з наступних підстав.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) надає другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

На підставі п. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно п. 5 ч. 2 статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обов'язку в натурі.

Судом правильно встановлено, що відповідно до укладеного договору від 27 січня 2010 року № б/н відповідач отримала кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно з положеннями статтей 634, 638 ЦК України, відповідач ОСОБА_1, підписавши анкету-заяву, прийняла пропозицію та приєдналася до договору згідно з умовами та правилами надання банківських послуг на умовах, викладених у вказаній анкеті-заяві.

Банком до матеріалів справи долучено копію заяви ОСОБА_1 від 27 січня 2010 року № 135102115.

Відповідно до довідки від 04 травня 2018 року № 30.1.0.0/2-20180116/745, виданої ПАТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_1 відповідно до кредитного договору № б/н від 27 січня 2010 року отримала картки № № НОМЕР_1, НОМЕР_2, остання з яких має термін дії до останнього дня місяця «04.2016 року».

Факт виконання позивачем умов кредитного договору підтверджується матеріалами справи. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що позивач свої зобов'язання за даним кредитним договором виконав в повному обсязі.

Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, у зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором, заборгованість відповідача станом на 30 листопада 2017 року становить 43505,84 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 4760,13 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом - 34397,81 грн., заборгованості за пенею та комісією - 1800 грн., штрафу (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 2047,90 грн.

З розрахунку заборгованості за договором № б/н від 27 січня 2010 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 станом на 30 листопада 2017 року вбачається, що останній платіж на погашення заборгованості здійснений ОСОБА_1 14 червня 2016 року у сумі 500 грн.

Враховуючи вищевказані положення закону та існуючі обставини справи, суд дійшов правильного висновку, що факт порушення відповідачем умов кредитного договору відносно строків повернення кредитної заборгованості доведений.

Також суд дійшов правильного висновку, що з огляду на положення ст. 2 Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року, Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. № 1275-р, Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N 405/2014, нарахування штрафних санкцій за період з 14 квітня 2014 року по сьогоднішній день для відповідача, яка зареєстрована в м. Маріуполі, не відповідає вимогам Закону.

Статтею 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо:

1) справу розглянуто неповноважним складом суду;

2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими;

3) справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою;

4) суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі;

5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні;

6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу;

7) суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

4. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Апеляційний суд перевірив доводи апеляційної скарги і вважає їх часково обґрунтованими з наступних підстав.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися

ОСОБА_1 не погоджується з нарахованою позивачем сумою процентів за користування кредитними коштами. При цьому відповідач не надає суду свій розрахунок вказаних процентів. Тому, апеляційний суд бере до уваги розрахунок заборгованості відповідача по процентам за користування спірними кредитними коштами, який надано позивачем.

Враховуючи висновки постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 провадження № 14-10 цс 18 про те, що після закінчення строку дії договору у банка відсутні підстави для отримання процентів, в інший спосіб, ніж встановлено ст.625 ЦК України, апеляційний суд дійшов висновку щодо необхідності змінити рішення суду в частині визначення розміру процентів за користування кредитом.

З урахуванням зміни розміру процентів, загальна сума заборгованості відповідача за кредитним договором визначається в сумі 11682,76 грн. та складається з заборгованості за кредитом - 4760,13 грн. і заборгованості за процентами - 6922,63 грн. (на момент закінчення строку дії останньої кредитної до 30.04.2016 року.)

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Апеляційний суд вважає необхідним також змінити рішення суду в частині визначення розміру відшкодування судових витрат та стягнути з відповідача на користь позивача 473,15 грн. у відшкодування судових витрат на оплату судового збору.

При відкритті апеляційного провадження ОСОБА_1 сплатила судовий збір в розмірі 2643 грн.

З урахуванням часткового задоволення апеляційної скарги апеляційний суд вважає необхідним стягнути з позивача на користь відповідача в відшкодування оплати судового збору 709,72 грн.

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполь Донецької області від 02 серпня 2018 року змінити в частині визначення розміру суми процентів, загальної суми заборгованості та суми судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 27 січня 2010 року № б/н у розмірі 11682,76 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 4760,13 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом - 6922,63 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» судовий збір у розмірі 473,15 грн.

В решті частині рішення залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 709,72 грн. в відшкодування судових витрат на оплату судового збору при зверненні з апеляційною скаргою.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді