ПОСТАНОВА

Іменем України

20 грудня 2018 року м. Кропивницький

справа № 389/579/18

провадження № 22-ц/4809/73/18

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів - Авраменко Т.М., Суровицької Л.В.,

при секретарі - Федоренко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області у складі судді Ябчик Н.М. від 15 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

встановив:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 26 серпня 2011 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого остання отримала грошові кошти в сумі 20 000 грн. та зобов'язалася їх повернути у строк до 26 вересня 2011 року. Факт отримання відповідачем коштів підтверджується розпискою. Також зазначає, що відповідно до п.7 укладеного між ними договору, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити на вимогу позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також пеню у розмірі 1% від несплаченої суми зазначеної у п. 1 Договору за кожен день такого прострочення. Посилаючись на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань, просив стягнути з неї на свою користь борг за договором позики в розмірі 20 000 грн., пеню - 471 800 грн., проценти за користування коштами - 14 352 грн. та 376 777 грн. - інфляційні втрати, а також сплачений судовий збір та витрати за надання адвокатських послуг.

Рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 травня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі скаржник посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, а також неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.367 ЦК України).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено трирічний строк звернення до суду з позовом, а договору про збільшення позовної даності у письмовій формі сторонами не укладалося.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна.

Судом встановлено, що 26 серпня 2011 року між сторонами укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 отримала грошові кошти в сумі 20 000 грн. та зобов'язалася їх повернути у строк до 26 вересня 2011 року. Факт отримання відповідачем коштів підтверджується розпискою /а.с.5, 19/.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Згідно із статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною п'ятою статті 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч.1 ст. 259 ЦК України).

Пунктом 11 Договору позики передбачено, що позовна давність для звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу встановлюється тривалістю у п'ятдесят років.

Отже, укладаючи договір позики, сторони домовилися про те, що строк позовної давності становитиме п'ятдесят років, а тому укладення додаткового договору про збільшення позовної давності у даному випадку законом не вимагається.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про сплив строку позовної давності та відмову у задоволенні позову з цих підстав.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, тобто суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 7 Договору позики, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити на вимогу позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також пеню у розмірі 1% від несплаченої суми зазначеної у п. 1 Договору за кожен день такого прострочення.

Як встановлено судом, отримані кошти за договором позики відповідач своєчасно не повернула, а тому зобов'язана сплати позивачу пеню, інфляційні втрати та три проценти річних.

Проте, на думку колегії, визначена позивачем сума є необґрунтовано завищеною.

Так згідно наданого в судовому засіданні апеляційного суду розрахунку заборгованості розмір боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2017 року становить 119752 грн. Як пояснив представник позивача, нарахування вказаної суми здійснювалось шляхом множення суми боргу та суми пені на встановлений індекс інфляції. Колегія суддів не погоджується з таким обрахуванням, оскільки такий спосіб не передбачений законодавством і призводить до необґрунтовано завищеного результату.

Відповідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на вказане, нарахування інфляційних втрат на пеню не передбачено.

Отже, починаючи з 26.09.2011 року по 12.03.2018 року крім суми боргу -20000 грн., за умовами договору позики відповідач винна позивачу пеню, яка становить 471 800 грн., 27 140 грн. - інфляційні втрати та 3878 грн. - три проценти річних.

Разом з тим, відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Враховуючи положення цієї статті, колегія суддів вважає, що розмір пені - 471 800 грн. є надто завищеним, оскільки в більш ніж в 20 разів перевищує суму боргу, тому його слід зменшити до 5 000 грн.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики в розмірі 20 000 грн., пеню в сумі 5000 грн., 27 140 грн. - інфляційні втрати та 3878 грн. - три проценти річних, а всього 56 018 грн.

Згідно з вимогами статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подачу позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 1396 грн. 38 коп.

Що стосується витрат понесених позивачем на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн., які він просить стягнути з ОСОБА_2, колегія суддів вважає, що у їх стягненні слід відмовити, у зв'язку з відсутністю доказів, якими підтверджується зазначений розмір судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 травня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики в розмірі 20 000 грн., пеню в сумі 5000 грн., 27 140 грн. - інфляційні втрати та 3878 грн. - три проценти річних, а всього 56 018 грн.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1396 грн. 38 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20.12.2018 року.

Головуючий:

Судді: