Справа № 520/8123/17
Провадження № 2/520/2163/18
Київський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Куриленко О.М.
за участю секретаря Баранової Ю.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Яхьєвича про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності,
13.07.2017 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив поділити в натурі нежитлову будівлю, загальною площею 245, 6 кв.м., яка знаходиться за адресою: Одеська область, м. Одеса, Фонтанська дорога, буд. 114-А, передавши ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Яхьяєвичу і визнавши за ними право приватної власності на відокремлені частини нежитлової будівлі, що відповідають розміру 1/2 частки кожної із сторін у спільному майні. Виділити ОСОБА_1 у власність частку спільного майна за адресою м. Одеса, Фонтанська дорога буд. 114-А, а саме приміщення площею 122,8 кв.м., що відповідає розміру 1/2 його частки у спільному майні. Припинити право спільної часткової власності на нежитлове приміщення, розташоване у м. Одеса, Фонтанська дорога буд. 114-А. Стягнути з відповідача судові витрати.
Свої вимоги мотивує тим, що він та відповідач є співвласниками нежитлового приміщення, розташованого у м. Одеса, Фонтанська дорога буд. 114-А. Позивач стверджує те, що він має намір виділити частку у спільній частковій власності та відокремити свою частину із виведенням його в самостійний обєкт, однак у звязку з тим, що з відповідач ухиляється від укладання нотаріального договору, він вимушений звернутись до суду з даним позовом.
Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Куриленко О.М.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 21.07.2017 року провадження по справі було відкрито та призначено судове засідання.
В ході судового засідання, яке відбулось 06 листопада 2017 року, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій просив призначити у цивільній справі судову будівельно-технічну експертизу з метою визначення можливості розподілу нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, буд. 114-А та розробки варіантів такого розподілу, доручивши її проведення співробітнику ВБТЗ та ЕД ОНДІСЕ провідному судовому експерту 1-го класу ОСОБА_3, який має вищу технічну освіту, кваліфікацію судового експерта за спеціальністю: 10.6. „ Дослідження об'єктів нерухомості, будівельних матеріалів, конструкцій та відповідних документів" (свідоцтво № 10, Рішення № 08(1).
На вирішення експерта, який проводитиме судову будівельно-технічну експертизу, просив поставити наступне питання: Чи є технічна можливість виділу в натурі Ѕ частини нежитлової будівлі, що належить ОСОБА_1, на підставі Договору купівлі - продажу від 14 листопада 2013 року, виходячи з площі приміщень, встановлених експертом в натурі? Які варіанти виділу частки нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, буд. 114-А, та чи можливо визначити частки, що підлягатимуть виділу, відповідно до 1/2 часток співвласників, з підготуванням у необхідних випадках пропозицій щодо переобладнання нежитлової будівлі, а також визначення грошової компенсації власнику, частка якого в натурі після поділу зменшилась ?
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 06.11.2017 року у справі була призначена судова будівельно-технічна експертиза, провадження у справі було зупинено.
06.03.2018 року до канцелярії суду надійшов висновок № 17-5492 судової будівельно-технічної експертизи.
У звязку з чим ухвалою суду від 09.03.2018 року провадження по справі було поновлено та призначено судове засідання.
При розгляді справи судом врахована та обставина, що 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України № 6232 «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».
Так в п. 9 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції 15 грудня 2017 року зазначено, що справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України.
У судове засідання зявився позивач ОСОБА_1 який позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Не заперечував проти виконання будівельних робіт з переобладнання спірного приміщення, які вказані в висновку судової будівельно-технічної експертизи.
Відповідач ОСОБА_2 Яхьєвич в судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення сповіщався належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань про відкладення слухання справи від нього до суду не надійшло.
При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача.
Суд, вислухавши пояснення п позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
У судовому засіданні встановлено, що 14 листопада 2013 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 було посвідчено Договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого ОСОБА_5 на умовах, передбачених цим договором, продав та передав у власність, а ОСОБА_1 купив та прийняв у власність Ѕ частку в праві спільної часткової власності на нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою місто Одеса, Фонтанська дорога, буд. 114-А. Земельна ділянка, на якій розташована нежитлова будівля, частка якої відчужується, знаходиться в фактичному користуванні, відповідно до довідки, наданої Управлінням держкомзему у м. Одесі Одеської області 31.10.2013 року за № 1-Б590/559.
Згідно п. 3 договору що нежитлова будівля, яке є предметом цього договору, складається в цілому з однієї нежитлової будівлі літ. «А». загальною площею 245,6 кв.м.
З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 73761288 від 23.11.2016 року вбачається, що співвласником спірної нежитлової будівлі є ОСОБА_2 Яхьєвич якому належить Ѕ частки також на підставі Договору купівлі-продажу № 2277 від 13.11.2013 року посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4
Позивач, маючи намір укласти договір про поділ (виділ частки) з майна, що є у спільній частковій власності, 05 липня 2017 року звернувся до відповідача з відповідною пропозицією, однак, відповідач дану вимогу проігнорував.
У відповідності до вимог ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.
Відповідно до вимог статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.
Згідно ст.367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
При вирішенні даної справи суд керується правилами, сформульованими у статтях 358, 367 ЦК України, де закладені принципи поділу майна у натурі, оскільки за нормами ст. 364 ЦК України при виділу частки право спільної часткової власності припиняється лише для особи, яка виділяє свою частку, тоді як в даному випадку при виділі частки позивача, право спільної часткової власності припиниться для обох сторін.
В абзаці першому пункту 6 постанови Пленуму "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок" від 4 жовтня 1991 р. N 7 визначено, що при вирішенні справ про виділ у натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, слід мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. При неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи.
В спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. При поділі жилого будинку суд зобов'язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику. Різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле.
Крім того згідно п. 1.1. і 1.2. Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 за № 55, ця інструкція визначає порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна (далі - об'єкти нерухомого майна), крім земельних ділянок, та застосовується бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ) при підготовці проектних документів щодо можливості проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна. Поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об'єкта нерухомого майна (додаток 1) або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об'єкта нерухомого майна.
В матеріалах справи міститься Висновок № 17-5492 судової будівельно-технічної експертизи, виготовлений 25.01.2018 року провідним судовим експертом ВБТЗ та ЕД Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_3 згідно якого:
1а основна пл..88,7 кв.м.; 2 основна пл.. 35,3 кв.м., загальною площею 124,0 кв.м.
Запропонована до виділу 1/2 частина спірної будівлі знаходиться в більш гіршому технічному стані, ніж інша частина в складі пом. 1б пл. 124,0 кв.м, яка залишається в користуванні відповідача і потребує проведення першочергових заходів щодо запобігання попадання вологи в приміщення і подальшим руйнуванням конструктивних елементів. До них відносяться: відновлення залізобетонного перекриття і штукатурки стін в пом. «2» та інші роботи, які необхідні для подальшої експлуатації приміщення за функціональним призначенням.
З урахуванням запропонованого варіанту необхідно виконати наступні роботи по переобладнанню, погодивши їх з компетентними органами:
- влаштування розділової перегородки пом. 1а 1б по осьовій лінії згідно з додатком №1 відповідно до проекту, розробленого, і узгодженого в установленому порядку;
- закладання віконного отвору (отворів) в пом. 1б з подальшим влаштуванням дверного отвору (отворів) відповідно до вимог ДБН виходячи з функціонального призначення приміщення при подальшій експлуатації;
- влаштування ґанку входу з боку вхідного дверного отвору, який влаштовується.
Запропоновані до виділу приміщення відповідають ідеально належній площі, в звязку з чим, грошова компенсація власнику, частка якого в натурі після виділу зменшилась би не визначається»
Згідно ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.
У відповідності до ч. 4 ст. 88 ЗК України, учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.
Відповідно до п. 19 Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 за № 7, у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію.
Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст.. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно ст.. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання.
З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку про можливість задоволення у повному обсязі позову ОСОБА_1.
Пунктом 1 частини 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, повязані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 640 гривень.
Керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», Постановою Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 за № 7, ст.ст. 317, 319, 355, 356, 358, 361, 364, 365 ЦК України, ст. 88 ЗК України, ст. ст. 76- 81, 263-265, 268 ЦПК України,
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Яхьєвича про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності задовольнити.
Поділити в натурі нежитлову будівлю, загальною площею 245, 6 кв.м., яка знаходиться за адресою: Одеська область, м. Одеса, Фонтанська дорога, буд. 114-А, передавши ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Яхьяєвичу і визнавши за ними право приватної власності на відокремлені частини нежитлової будівлі, що відповідають розміру 1/2 частки кожної із сторін у спільному майні.
Виділити ОСОБА_1 у власність частку спільного майна за адресою м. Одеса, Фонтанська дорога буд. 114-А, а саме приміщення: 1а основна пл. 88,7 кв.м.; 2 основна пл.. 35,3 кв.м., загальною площею 124,0 кв.м.
З урахуванням запропонованого варіанту позивачеві необхідно виконати наступні роботи по переобладнанню, погодивши їх з компетентними органами:
- влаштування розділової перегородки пом. 1а 1б по осьовій лінії згідно з додатком №1 відповідно до проекту, розробленого, і узгодженого в установленому порядку;
- закладання віконного отвору (отворів) в пом. 1б з подальшим влаштуванням дверного отвору (отворів) відповідно до вимог ДБН виходячи з функціонального призначення приміщення при подальшій експлуатації;
- влаштування ґанку входу з боку вхідного дверного отвору, який влаштовується.
Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Яхьєвича на нежитлове приміщення, розташоване у м. Одеса, Фонтанська дорога буд. 114-А.
Стягнути з відповідача ОСОБА_2 Яхьєвича на користь позивача ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 640 гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, зокрема до Київського районного суду м. Одеси.
Суддя Куриленко О. М.
Повний текст рішення складено 14 травня 2018 року