З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
27 листопада 2018 року м. Черкаси
Черкаський районний суд Черкаської області в складі:
головуючого-судді Смоляра О.А.
при секретарі Зарубі Н.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Єврокар Україна» про захист прав споживачів, -
В обґрунтування позову позивач вказав, що між ним та ТОВ «ЄВРОКАР Україна» 03 жовтня 2017 року було укладено договір фінансового лізингу № 3718, відповідно до умов якого відповідач зобовязався придбати та передати в користування позивача авто Lada Largus Сross вартістю 399900 грн. Того ж дня позивач здійснила оплату - авансований платіж згідно договору у розмірі 40 000 грн. Наступного дня до позивача зателефонувала представник відповідача і запропонувала сплати ще майже 10 000 грн., згідно договору. Тоді позивач переглянула даний договір ще раз і зясувала, що сума за авто становить 399900 грн. Вона звернулась до відповідача з бажанням укласти даний договір, так як дізналась, що дане авто коштуватиме їй 125 000 грн. Цю ж суму їй вказали і представники відповідача. Під час підписання договору, позивач не звернула увагу на вартість предмету лізингу, яку було прописано від руки у договорі. Звернувшись до ТОВ «ЄВРОКАР Україна» з проханням пояснити, чому в договорі прописана інша сума, ніж домовлялись та їй було запропоновано звільнити їх приміщення з проханням «не розлякувати клієнтів».
Посилаючись на п. 12.1 договору, відповідач зазначив, що «Лізингоодержувач, який не сплатив лізингові платежі, що передбачені в п. 1.7 та 4.1, та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний Договір за власним бажанням, про що, має повідомити Лізингодавця у письмовій формі із чітким волевиявленням, що до розірвання Договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу Лізингодавця, та зазначеними реквізитами особистого банківського рахунку для здійснення такого повернення. У строк, встановлений чинним законодавством, Лізингодавець розглядає заяву Лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання Договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 80% (вісімдесят відсотків) від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 20% (двадцять відсотків) Лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Комісія за організацію Договору в такому випадку не повертається.»
Представник позивача в судове засідання не зявився, але на адресу суду надав заяву в якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та просив їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про час і місце його проведення був повідомлений в установленому законом порядку, про що є відомості в матеріалах справи, а тому суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст. 223 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у ній докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем позов підлягає до задоволення.
Так, 03 жовтня 2017 року позивач уклав з відповідачем договір фінансового лізингу № 3718 предметом якого являвся автомобіль Lada Largus Сross вартістю 399900 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. Закону України «Про фінансовий лізинг», ч. 1 ст. 807 ЦК України предметом договору лізингу може бути неспоживча річ, визначена індивідуальними ознаками та віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу, строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Зазначений в п. 1.1 укладеного Договору фінансового лізингу, як предмет договору автомобіль Lada Largus Сross не може вважатися предметом договору лізингу, оскільки не визначений індивідуальними ознаками, зокрема, не визначені виробник, модель, комплектація, рік випуску, колір тощо. Таким чином, договір містить істотний дисбаланс стосовно прав та обовязків лізингодавця та лізингоодержувача, оскільки лізингодавець має право придбати предмет лізингу будь-якої якості, будь-якого року випуску, будь-якої комплектації, що може значним чином змінювати вартість предмету лізингу та його споживчі властивості, будь-якої вартості, а лізингоодержувач не має змоги відмовитися від прийняття такого предмету лізингу (автомобіля), не сплативши значний штраф лізингодавцю та не відшкодувавши йому збитки.
Надання послуг при придбанні товару за договором фінансового лізингу № 3718, який укладений між позивачем та відповідачем, та умовами якого передбачена сплата коштів авансом від фізичної особи у сумі 40 000 гривень, відповідно до умов Договору, містить ознаки фінансової послуги, пов'язаної з прямим та опосередкованим залученням фінансових активів для фізичних осіб.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовими послугами вважаються, зокрема, послуги з фінансового лізингу.
Згідно зі ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, - може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.
Жодних ліцензій щодо здійснення фінансових послуг, зокрема фінансового лізингу, відповідачем надано не було. Таким чином при укладенні договору відповідач діяв з порушенням чинного законодавства, надаючи послуги на які немає абсолютно ніяких дозвільних документів.
Відповідно ч. 1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).
Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановленим цим параграфом та законом.
Згідно зі ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Для договору найму та для договору лізингу передбачена однакова загальна норма про те, що такі договори повинні бути укладені у письмовій формі. Окремою спеціальною нормою передбачено, що договір найму транспортного засобу, який укладається за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню і в силу приписів ст. 806 ЦК України ці спеціальні вимоги повинні застосовуватись до договорів фінансового лізингу, які укладаються з фізичною особою відносно лізингу транспортного засобу.
Відповідно до п. 1. 1. Договору фінансового лізингу № 3718 від 03.10.2017 року предметом фінансового лізингу по даному договору є транспортний засіб - автомобіль. Нотаріального посвідчення договору не проводилось. Таким чином, договір фінансового лізингу, укладений між позивачем та відповідачем, за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України уразі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним.
Згідно з ч. 1-2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, додержання яких є необхідними для чинності правочину; недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).
Згідно п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів»: «Споживач - це фізична особа, яка купує, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних і підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника».
Відповідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» виконавець не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.
Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 названого Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принцип) добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.
Аналізуючи норми ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими, необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності; по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.
Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами наведено в ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», який, однак, не є вичерпним, як це вбачається із змісту частини 4 цієї статті.
Пунктом 10.4. Договору встановлено, що у разі зміни вартості предмета лізингу з моменту укладання даного Договору сторони зобов'язуються до купівлі транспортного засобу підписати Додаток № 3 до даного Договору із визначенням щомісячних лізингових платежів, які розраховуються із ціни транспортного засобу на момент купівлі та передачі транспортного засобу. Таким чином, споживачеві фактично не надається можливість відмовитися від зміни (збільшення) розміру лізингових платежів лізинговою компанією в процесі виконання договору.
Розділом 12 Договору фінансового лізингу № 001922 «Порядок розірвання договору. Порядок повернення коштів. Відповідальність сторін і порядок повернення предмета лізингу» - встановлена жорстка відповідальність споживача перед лізингодавцем за невиконання будь-яких умов договору, і водночас відсутня така відповідальність: лізингодавця перед споживачем. Так, стосовно лізингоодержувача встановлена відповідальність у вигляді сплати штрафних санкцій, одностороннього розірвання договору лізингодавцем, відшкодування збитків, повернення предмета лізингу Споживач же навіть в тому випадку, коли не отримує транспортний засіб, має право розірвати Договір за власним бажанням, але в такому випадку поверненню підлягає лише 80% від сплачених авансових платежів, а адміністративний платіж взагалі поверненню не підлягає.
Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» № 5 від 12.04.1996 року умови договору, що обмежують права споживача порівняно з положеннями, передбаченими законодавством, визнаються недійсними.
Крім того, позивачеві не було роз'яснено призначення адміністративного платежу, який виявився одноразовим платежем лізингодавцю за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням договору, а позивач вважав, що це є частковою оплатою вартості автомобіля, що, в свою чергу, означає надання неповної, недоступної та недостовірної інформації.
Частиною 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено: якщо під час пропонування продукції споживачу не надасться або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, яка необхідна споживачу для здійснення ним свідомого вибору і вчинення правочину, така діяльність розцінюється як нечесна підприємницька практика і є такою, що вводить споживача в оману. Правочин, укладений з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсним.
Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. В ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ТОВ «Єврокар Україна» про захист прав споживачів - підлягає до задоволення.
Керуючись, ст.ст. 263-268 ЦПК України, суд, -
Визнати недійсним договір фінансового лізингу № 3718 від 03.10.2017 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Єврокар Україна».
Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, заява має бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Черкаської області через Черкаський районний суд Черкаської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: О. А. Смоляр