КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції - Колесник О.М.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/251/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Удовиченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 02 листопада 2017 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства &qu s;Комерційний банк &qut;;Фінансовий партнер&qu R; до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ПАТ &qut:;КБ&qu'>;Фінансовий партнер&quon; звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивовано тим, що 05 червня 2015 року між ПАТ &quse;КБ&quol;Фінансовий партнер&q? в; та ТОВ &q?во;Стальсвіт&q?ов; було укладено кредитний договір №КЛ/Ю/2015/5 про надання кредиту юридичній особі, відповідно до умов якого, позивач надав ТОВ &qun ;Стальсвіт&qu

З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за зазначеним кредитним договором між ПАТ &qude;КБ&qu45;Фінансовий партнер&qu>

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 02 листопада 2017 року позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства &q?ик;Комерційний банк &qun ;Фінансовий партнер&quze; 2'854'644,82 грн. заборгованості за договором №КЛ/Ю/2015/5 про надання кредиту юридичній особі від 05 червня 2015 року та 42 819,67 грн. судового збору, всього 2'897'464,49 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовував тим, що рішення місцевого суду в частині стягнення з нього пені за вказаним договором є помилковим та суперечить пункту 2.2. Договору поруки, тому просить скасувати рішення в цій частині та ухвалити постанову про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Позивач у справі, ПАТ &qunt;Комерційний банк &quma;Фінансовий партнер&qu'>;відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не направив.

Сторони будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явилися, та клопотань про відкладення розгляду справи не подавали, тому колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у відсутність сторін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судом першої інстанції встановлено, що 05 червня 2015 року між ПАТ &qu ;КБ&qu'f;Фінансовий партнер&qumi; та ТОВ &quw ;Стальсвіт&qu"'; було укладено кредитний договір №КЛ/Ю/2015/5 про надання кредиту юридичній особі, відповідно до умов якого, позивач надав ТОВ &qu>0;Стальсвіт&qu р; грошові кошти шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії з максимальним лімітом кредитування 2'000'000,00 грн. зі сплатою 28 % річних за користування кредитними коштами з кінцевим терміном повернення до 04 червня 2016 року, а позичальник зобов'язався повернути кредит, сплатити відсотки за користування коштами і виконати свої зобов'язання згідно з договором у повному обсязі. (а.с. 4-6)

З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за зазначеним кредитним договором між ПАТ &quti;КБ&quer;Фінансовий партнер&qunt; та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №П/2015/14 від 05 червня 2015 року, відповідно до якого останній прийняв на себе зобов'язання солідарно відповідати перед позивачем у повному обсязі за своєчасне виконання зобов'язань ТОВ "Стальсвіт&q?нс; за кредитним договором (а.с. 7).

Відповідно до п. 3.5 Кредитного договору, позичальник сплачує проценти, нараховані як на поточну так і на прострочену заборгованість, щомісячно в строк до 5 (включно) числа місяця наступного за місяцем нарахування. Позичальник сплачує проценти за останній період (тобто період, в якому наступає термін повернення кредиту) одночасно з повним погашенням Кредиту строк, вказаний п. 1.2 договору.

Відповідно до п. 6.1.9 Кредитного договору, за прострочення повернення кредитних коштів та/або сплати процентів позичальник сплачує банку пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення. Вказана пеня сплачується у разі порушення позичальником термінів платежів передбачених цим договором. Сплата пені не звільняє позичальника від зобов'язання сплатити проценти за весь час фактичного користування кредитом.

Відповідно до п. 2.1 Договору поруки, у разі порушення боржником обов'язків за кредитним договором поручитель відповідає перед кредитором солідарно у повному обсязі боргу за кредитним договором.

Встановлено, що позивач повністю виконав свої зобов'язання за Кредитним договором №КЛ/Ю/2015-5 від 05.06.2015 року.

27 липня 2016 року позивач надіслав на адреси позичальника та відповідача письмові вимоги щодо погашення заборгованості за кредитним договором, вказану вимогу відповідач отримав 05 серпня 2016 року (а.с.8-11), проте взяті на себе зобов'язання по погашенню кредиту та сплаті відсотків за користування кредитними коштами в передбачені кредитним договором строки позичальник та відповідач не виконують.

Таким чином, станом на 01 грудня 2016 року загальна сума заборгованості за Кредитним договором № КЛ/Ю/2015-5 від 05 червня 2015 року становить 2'854'644,82 грн., з яких: 2'000'000,00 грн. - заборгованість за основним боргом; 553'879,79 грн. - загальна заборгованість по нарахованих за користування кредитом відсотках; 300'765,03 грн. - загальна заборгованість по нарахованій пені за несвоєчасне погашення кредиту.

Задовольняючи позовні вимоги районний суд мотивував свій висновок тим, що оскільки виконання зобов'язань по кредитному договору порушено з вини позичальника та поручителя, а позовні вимоги пред'явлено до останнього, то згідно до п.2.1 Договору поруки ОСОБА_2 повинен нести відповідальність по погашенню заборгованості по кредитному договору в повному обсягу.

Колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції в частині стягнення із ОСОБА_2 пені помилковим та таким, що не відповідає нормам права та умовам укладеного договору виходячи з наступного.

Так, із матеріалів справи вбачається, що укладаючи 05 червня 2015 року договір поруки із ОСОБА_2, позивач як юридична особа, що надавала грошові кошти ТОВ «Стальсвіт», визначала умови на яких цей кредит надається та у зв'язку з цим був укладений договір поруки між ПАТ «КБ «Фінансовий партнер» та ОСОБА_2 і визначені банком умови поруки за яким вказаний кредит надавався.

Так, дійсно п. 2.1 вказаного Договору поруки сторони погодили умови відповідальності поручителя перед кредитором згідно до яких «у разі порушення Боржником обов'язків за Кредитним договором Поручитель відповідає перед Кредитором солідарно у повному обсягу боргу за Кредитним договором».

Разом з тим сторони, укладаючи вказаний договір також визначили особливі умови відповідальності поручителя в п.2.2 вказаного Договору поруки, зокрема «Поручитель відповідає перед Кредитором виключно в частину боргу Боржника та суми процентів за користування кредитом за Кредитним договором» (а.с.7).

Суд першої інстанції вирішуючи спір на вказані умови договору поруки не звернув увагу та прийшов до помилкового висновку про стягнення із ОСОБА_2 пені, а тому колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Приходячи до вказаного висновку апеляційний суд виходить із наступного.

Відповідно до частини першої статті 637 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 ЦК України. У частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення.

Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів.

Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні.

Третім рівнем тлумачення (при без результативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина за правилами, встановленими статтею 213 ЦК України.

Аналіз змісту договору поруки свідчить, що правила встановленні статтею 213 ЦК України не дозволяють визначити зміст відповідності обсягу відповідальності поручителя по виконанню зобов'язань за кредитним договором оскільки п.2.1 передбачає відповідальність у повному обсягу боргу за Кредитним договором, а п.2.2 визначає відповідальність поручителя виключно в межах суми боргу та суми процентів, таким чином відповідальність за сплату пені на поручителя не покладається.

Оскільки ці правила не дають можливості визначити справжній зміст відповідної умови договору поруки щодо виконання зобов'язань по сплаті пені, тому потрібно застосовувати тлумачення contra proferentem.

Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов'язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які &q? т;не були індивідуально узгоджені&q?я ; (no individually negotiated), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір &q? у;під переважним впливом однієї зі сторін&q?е ; (under the diminant sinfluence of the party).

Аналогічного висновку прийшов Верховний Суд у складі ОСОБА_3 Касаційного цивільного суду при розгляді, 18 квітня 2018 року, справи №61-11сво17.

З врахування того, що вказаний Договір поруки був наданий позивачем у справі - ПАТ «КБ «Фінансовий партнер» як стороною, яка надавала кредит та визначала умови його надання, тому саме позивач і повинен нести ризик пов'язаний з неясністю умов визначення обсягу відповідальності за договором поруки в частині сплати пені.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що суд першої інстанції стягнув із відповідача всю суму сплаченого позивачем судового збору - 42819,67 грн. на користь позивача, однак апеляційним судом рішення місцевого суду в частині стягнення пені в розмірі 300'765,03 грн., підлягає скасуванню з відмовою в цій частині в позові, тому і розмір судового збору підлягає зменшенню до суми 38308,20 грн., що відповідатиме частці від задоволених судом першої інстанції позовних вимог.

Крім того колегія суддів вважає, що сума вказаного судового збору відповідно до ч.10 ст. 141 ЦПК України підлягає зменшенню на суму сплаченого апелянтом судового збору, 10335 грн. (а.с.101), при подачі апеляційної скарги та повинна становити 27973,20 грн. .

З врахуванням викладених обставин загальна сума стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства &quph;Комерційний банк &qu>повинна бути зменшена до 2'581'852,99 грн. із яких 2553879,79 - заборгованість за кредитом та відсотках та 27973,20 грн. судового збору.

Керуючись ст. 141, 367, 374, 376, 381 383 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 02 листопада 2017 року в частині стягнення із ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства &q?ча;Комерційний банк &qu>

Змінити вказане судове рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 на Публічного акціонерного товариства &q?и ;Комерційний банк &q?до;Фінансовий партнер&q?у ; судового збору, зменшивши його розмір з 42819,67 грн до 27973,20 грн, а загальну суму стягнення за рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 02 листопада 2017 року зменшити з 2897464,49 грн. до 2581852,99 грн.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.А.Яворський

судді: Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв