Постанова

Іменем України

05 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 308/14488/14-ц

провадження № 61-44020 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4;

представник позивача - ОСОБА_5;

відповідач - ОСОБА_6;

представник відповідача - ОСОБА_7;

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у складі судді Фазикош О. В. від 23 лютого 2018 року та постанову апеляційного суду Закарпатської області у складі колегії суддів: Кожух О. А., Куштана Б. П., Собослоя Г. Г., від 20 серпня 2018 року,

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 про визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та виділення частки майна в натурі.

Позовна заява мотивована тим, що з 29 червня 1995 року по 31 липня 2012 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, від якого мають сина - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказувала, що з моменту укладання шлюбу вони проживали у будинку АДРЕСА_1, який безоплатно винаймали у ОСОБА_9 Згодом ОСОБА_6 став власником вищевказаного будинку згідно свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_9

Зазначала, що майно, яке належало чоловіку, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових та грошових затрат другого із подружжя. Зокрема, ними було проведено перепланування будинку шляхом демонтажу стін, збільшено кількість житлових кімнат, перебудовано велику ванну кімнату, проведено всі комунікації та переплановано внутрішні інженерні мережі, замінено труби, виконано роботи по газифікації, замінено труби водопостачання та каналізації, виконано будівельні роботи з капітального ремонту. Також за спільні кошти подружжя перебудовано сарай, до якого здійснено прибудову площею 14,3 кв. м, встановлено автономне опалення та замінено частково електропроводку, відремонтовано вікна та замінено міжкімнатні двері, облицьовано кахлем стіни та підлогу ванної кімнати, відремонтовано перекриття, покладено нову штукатурку.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_4 просила суд: визнати житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1, об'єктом спільної сумісної власності подружжя; поділити вказаний житловий будинок з надвірними будівлями в натурі, виділивши їй одну житлову кімнату площею - 15,3 кв. м та дитячу кімнату площею - 7,4 кв. м; виділити відповідачу ОСОБА_6 одну житлову кімнату площею - 22,5 кв. м та всі підсобні приміщення до будинку загальною площею 14,3 кв. м (сарай, котельня).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 лютого 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що позивачка не довела, що за рахунок її грошових та трудових затрат вартість спірного будинку істотно збільшилася. При цьому преюдиційним рішенням суду від 01 жовтня 2014 року позивачці було компенсовано затрачені нею кошти на ремонт спірного будинку шляхом визнання за нею в цілому право особистої власності на автомобіль марки «FORD», номерний знак НОМЕР_1.

Постановою апеляційного суду Закарпатської області від 20 серпня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - залишено без задоволення, рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 лютого 2018 року - без змін.

Погоджуючись із висновком районного суду, апеляційний суд також зазначив, що наведені позивачкою обставини не знайшли свого підтвердження, оскільки нею не надано суду належних доказів того, що за рахунок її грошових та трудових затрат вартість спірного будинку істотно збільшилась. Сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначена на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не є тією безумовною умовою, яка свідчить про істотність збільшення вартості майна, що підтверджується висновком судової будівельно-технічної експертизи від 15 січня 2013 року № 58. При цьому рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 жовтня 2014 року, що набрало законної сили, встановлено розмір грошових коштів, затрачених подружжям на ремонт спірного будинку, а саме 66 475 грн 60 коп., визнано їх спільною сумісною власністю подружжя та в рахунок компенсації суми 33 237 грн 80 коп., затрачених на ремонт будинку, визнано за позивачкою право особистої приватної власності на легковий автомобіль марки «FORD», номерний знак НОМЕР_1. Тобто спір між ними вже вирішено в іншій, передбачений законом, спосіб.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки взяли за основу необ'єктивний висновок експерта від 15 січня 2013 року № 58, який був наданий у іншій цивільній справі № 712/21361/12. У вказаному висновку експертизи не досліджувалися нові докази, які отримано позивачкою лише у 2014 році, а саме проектної документації публічного акціонерного товариства «Закарпатгаз» від 13 листопада 2014 року № 196, у якій вказано, що роботи по газифікації проведено у 2005 році, а не у 1993, як зазначено у висновку експерта від 15 січня 2013 року № 58. Таким чином, висновком експерта було зменшено вартість будинку на 30 %. Також при проведенні експертизи не могли враховуватися показання свідків, які підтверджують факт заміни труб водопостачання та каналізації у 2008-2009 роках та придбання будівельних матеріалів позивачкою на суму 71 859 грн 35 коп. При цьому суди не сприяли призначенню повторної експертизи. Крім того, ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 листопада 2015 року у цій справі було призначено будівельно-технічну експертизу, яка не була проведена у зв'язку з неоплатою позивачкою її проведення. Разом з тим позивачка не отримувала рахунку для оплати проведення цієї експертизи.

У жовтні 2018 року ОСОБА_6 подав відзив на касаційну скаргу, в якому зазначав, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, а доводи касаційної скарги - безпідставними. Обставини, на які позивачка посилається, вже були предметом судового розгляду в іншій цивільній справі за її позовом до нього про визнання права власності на рухоме майно та грошовий вклад, поділ спільного майна та визнання права власності на ? частину житлового у рахунок компенсації витрат, понесених на проведення капітального ремонту цього будинку. Тобто спірний житловий будинок вже був предметом судового поділу спільного майна подружжя. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 жовтня 2014 року, що набрало законної сили, компенсацію вартості поточного ремонту спірного будинку було визнано за позивачкою право власності на 90 відсотків рухомого майна, яке набуто сторонами за час спільного проживання. При ухваленні зазначеного рішення суду, було враховано доводи позивачки про істотне збільшення вартості житлового будинку за час спільного проживання подружжя, а подані нею докази належним чином оцінені. Зазначене рішення суду, а також висновок експерта, який був проведений у преюдиційній справі, позивачкою не оскаржувалися.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судом встановлено, що з 29 червня 1995 року по 31 липня 2012 року ОСОБА_4 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, від якого мають сина - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З часу укладення шлюбу вони проживали у житловому будинку по АДРЕСА_1 Закарпатської області, який безоплатно винаймали у ОСОБА_9

На підставі заповіту ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, ОСОБА_6, онук спадкодавця, став власником указаного будинку, згідно свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом від 21 грудня 1999 року.

Судом також установлено, що ОСОБА_4 вже зверталася із позовом до ОСОБА_6 (цивільна справа № 712/21361/12), у якому просила: визнати набутим у спільну сумісну власність за час шлюбу з ОСОБА_6 рухоме майно, а саме: меблі, побутову техніку, посуд, у тому числі, легковий автомобіль марки «FORD», номерний знак НОМЕР_1, а також грошові затрати на роботи та матеріали по проведенню капітального ремонту будинку по АДРЕСА_1 у розмірі 66 475 грн 60 коп.; грошові затрати на роботи та використані матеріали на будівлю сараю по АДРЕСА_1 у розмірі 35 032 грн 40 коп; розділити в натурі спільне рухоме майно нажите за час шлюбу; визнати за ОСОБА_4 право власності на ? частину житлового будинку та господарських будівель по АДРЕСА_1 за рахунок компенсаційних витрат на проведення капітального ремонту цього будинку та господарських будівель і споруд та грошових коштів вкладених до сімейного бюджету; встановити порядок користування вказаним житловим будинком.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 жовтня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено частково, зустрічний позов ОСОБА_6 задоволено. Визнано набутим у спільну сумісну власність за час шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_6 наступне майно: легковий автомобіль марки «FORD», номерний знак НОМЕР_1; меблі, побутову техніку, посуд (перелік майна зазначено у рішенні); грошові кошти затрачені подружжям на ремонт будинку АДРЕСА_1 у розмірі 66 475 грн 60 коп.;

Розділено в натурі спільне рухоме майно нажите за час шлюбу подружжям та виділено:ОСОБА_4 меблі, побутову техніку, посуд (перелік майна зазначено у рішенні) на загальну вартість 88 078 грн; ОСОБА_6 меблі та побутову техніку (перелік майна зазначено у рішенні) на загальну вартість 3 575 грн.

У рахунок компенсації суми 33 237 грн 80 коп., затрачених на ремонт будинку АДРЕСА_1, визнано за ОСОБА_4 в цілому право особистої приватної власності на легковий автомобіль марки «FORD», номерний знак НОМЕР_1.

У задоволенні вимог ОСОБА_4 про визнання за нею права особистої власності на грошові кошти вкладені у сімейний бюджет у розмірі 60 225 грн, визнання за нею права власності на ? частину житлового будинку та господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 за рахунок її компенсаційних витрат на проведення капітального ремонту цього будинку та грошових коштів вкладених до сімейного бюджету, встановлення порядку користування зазначеним житловим будинком - відмовлено.

Зазначене рішення суду ОСОБА_4 не оскаржувала.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду, зокрема, у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

При ухваленні вищевказаного преюдиційного рішення, суд першої інстанції виходив із недоведеності істотного збільшення вартості житлового будинку, а тому підстав для визнання цього будинку об'єктом спільної сумісної власності подружжя відсутні.

Крім того, із вказаного рішення суду слідує, що у рахунок компенсації суми 33 237 грн 80 коп., затрачених на ремонт будинку АДРЕСА_1, за ОСОБА_4 визнано в цілому право приватної власності на легковий автомобіль. Тобто, частка співвласника ОСОБА_4 була збільшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення, замість затрачених на ремонт будинку коштів у розмірі 33 237 грн 80 коп. їй було присуджено автомобіль в цілому.

За таких обставин суди дійшли правильного висновку про те, що доводи позивачки не знайшли свого підтвердження, оскільки нею не надано суду належних доказів того, що за рахунок її грошових та трудових затрат вартість спірного будинку істотно збільшилась. Сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначена на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не є тією безумовною умовою, яка свідчить про істотне збільшення вартості майна. При цьому рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 жовтня 2014 року, що набрало законної сили, встановлено розмір грошових коштів, затрачених подружжям на ремонт спірного будинку, у розмірі 66 475 грн 60 коп., визнано їх спільною сумісною власністю подружжя та в рахунок компенсації суми 33 237 грн 80 коп., тобто ? частини, затрачених на ремонт будинку, визнано за позивачкою в цілому право особистої приватної власності на легковий автомобіль марки «FORD», номерний знак НОМЕР_1.

Доводи касаційної скарги про те, що при ухваленні преюдиційного рішення суду, суд першої інстанції взяв за основу необ'єктивний висновок експерта від 15 січня 2013 року № 58, є безпідставними, оскільки позивачка та її представник у рамках судового провадження клопотання про призначення повторної експертизи не заявляли, преюдиційне рішення судуне оскаржували. По суті такими доводами позивачка у позапроцесуальний спосіб оспорює рішення суду від 01 жовтня 2014 року.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а в основному направлені на переоцінку доказів у справі, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу та залишити судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 лютого 2018 року та постанову апеляційного суду Закарпатської області від 20 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк