АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 171/2048/16-ц 22-ц/774/411/К/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2018 року м. Кривий Ріг

справа № 171/2048/16-ц

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Гладиш К.І.

сторони

позивачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2017 року, яке постановлено суддею Кодрян Л.І. в місті Апостолове Дніпропетровської області, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна із чужого незаконного володіння, зобов'язання не чинити перешкод у користуванні майном, усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення та вселення.

В обґрунтування позову зазначено, що позивачі перебувають у шлюбі з 13 травня 1978 року по даний час. Перебуваючи в шлюбі придбали за спільні кошти нерухоме майно, яке знаходиться по АДРЕСА_1.

23.04.2016 року ОСОБА_2 видана довіреність, посвідчена приватним нотаріусом Апостолівського районного нотаріального округу Богомоловим В.І., відповідно до якої він уповноважив відповідача ОСОБА_3 бути представником з питань розпорядження шляхом продажу нерухомості - будівель і споруд птахоферми, розташованими за адресою АДРЕСА_1 по ціні та на відомих йому умовах, виходячи з розумної доцільності.

Зазначають, що 23 вересня 2016 року ОСОБА_3, який діяв по довіреності, як представник продавця ОСОБА_2, в результаті зловмисної домовленості з ОСОБА_4, з якою спільно мешкає однією сім'єю, продав останній нерухоме майно, вартість якого 440 000 гривень, за ціною в три рази нижче дійсної ринкової ціни на час продажу, кошти отримані від продажу не повернув, зазначеним майном сам володіє і користується.

Вважають, що вищевказаний правочин від 23 вересня 2016 року щодо купівлі-продажу нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1, слід визнати недійсним з підстав, визначених ст.232 ЦК України, нормами якої передбачено, що правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Крім того, вказали, що за адресою АДРЕСА_1 знаходиться рухоме майно на суму 2 107 890 грн., яке належить позивачам на праві спільної сумісної власності, а відповідач ОСОБА_3 захопив його, не допускає до користування майном, тим самим чинить перешкоди в користуванні ним. Вказують, що зазначене майно слід витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_3 та повернути їм.

Зазначили, що оскільки відповідач ОСОБА_3 чинить перешкоди їм в користуванні майном, то для усунення перешкод в праві власності відповідача необхідно виселити з приміщення за вищезазначеною адресою та вселити їх.

Позивачі просили суд визнати недійсним договір купівлі-продажу об'єкту нерухомості, розташованого за адресою - АДРЕСА_1, укладений 23 вересня 2016 року між ОСОБА_2, в особі представника ОСОБА_3, та ОСОБА_4 та повернути їм вказаний об'єкт нерухомості, оформивши право власності на нього за ОСОБА_2; витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_3 та повернути позивачам наступне майно: автокран на базі МАЗА-500 - 200000 грн.; трактор Т-40 - 2 шт. - 12000 грн.; причіпи ПТС-4 - 2 шт. - 60000 грн.; пів причеп - 1 шт. - 54000 грн.; причеп-тягач - 1шт. - 30000 грн.; алюмінієву бочку на самохідному шасі - 1 шт. 930 л. - 30000 грн.; ДКУ - 1 шт. - 15000 грн.; ДКУ для виготовлення трав'яної муки - 1 шт. - 20000 грн.; алюмінієву бочка на 900 літрів - 1 шт. - 20000 грн.; ліс дуба - 5 куб - 17000 грн.; шифер - 300 листів - 12000 грн.; діловий метал - 6 тон - 30000 грн.; пластик і профілі 100 м-2 - 20000 грн.; слюсарні верстати - 2 шт. - 15000 грн.; слюсарний верстат - 1 шт. - 5000 грн.; компресор - 1 шт. - 7000 грн.; бензопила - 1 шт. - 4000 грн.; електромотори - 2 шт. - 10000 грн.; електромотори - 2 шт. - 10000 грн.; мотори глибинні в колодязі - 2 шт. - 10000 грн.; обладнання в 2-х флюсарках - 35000 грн.; морозильна камера на 500 літрів - 1 шт. - 10000 грн.; морозильна камера на 300 літрів - 1 шт. - 5000 грн.; холодильники - 2 шт. - 10000 грн.; тюнер-пульт - 1 шт. - 1000 грн.; сейфи - 2 шт. - 10000 грн.; пластмасові ящики - 100 шт. - 20000 грн.; спортивний інвентар - 30000 грн.; диван - 5000 грн.; матрац - 1000 грн.; гребки - 13000 грн.; шланг жовтий для проточної види - 100 м. - 20000 грн.; косарки - 2 шт. - 30000 грн.; насос в басейні - 1 шт. - 1000 грн.; стіл полірований - 1000 грн.; музикальний центр - 1 шт. - 2000 грн.; кисневі балони - 5 шт. - 10000 грн.; газові балони - 2 шт. - 2000 грн.; різак з шлангами - 5000 грн.; причіп з метала саморобний - 25000 грн.; доїльний апарат - 6000 грн.; вентилятор - 10000 грн.; зерно ячмінь - 60 мішків по 40 кг - 2400 кг-7200 грн.; ваги на 500 кг. - 3000 грн.; ваги на 1000 кг. - 10000 грн.; бетономішалки - 2 шт. - 50000 грн.; брички - 3 шт. - 75000 грн.; бідка - 1 шт. - 25000 грн.; культиватор - 1 шт. - 30000 грн.; збруя в комплекті на 4 коня - 60000 грн.; продукти харчування - 3000 грн.; сіно лугове - 4 т. - 12000 грн.; кормушки для птиці на 1000 голів - 8000 грн.; поїлки для птиці на 1000 голів - 8000 грн.; капільне поїння на 3000 шт. птиці - 100000 грн.; собачі будки - 4 шт. - 4000 грн.; кормушки для свиней з металевими бачками - 20000 грн.; металеві бочки - 6 шт. - 12000 грн.; стадо свиней - 550 голів - 350000 грн.; кози - 112 шт. та 48 шт. - 110000 грн.; коні порода «Російська» - 4 шт.: кобили масті «Гнедая» і «Рижа» - 2 шт., жеребець «Гнєдой» - 1 шт. і жеребець «Гнєдой» 1 шт. - 100000 грн.; стадо гусей - 1062 шт. - 212400 грн.; собака породи кавказький «Лорд» - 1 шт. - 1500 грн.; собака сука «Багіра» кавказької породи - 2 шт. - 1500 грн.; чани на 300 л. - 4 шт. - 10000 грн.; корита металеві - 20 шт. - 4000 грн.; пластмасові бочки - 2 шт. - 1000 грн.; пластикова бочка на 45 літрів - 2 шт. - 120 грн.; пластикова бочка на 20 літрів - 1 шт. - 100 грн.; пластикова бочка на 30 літрів - 1 шт. - 100 грн.; відра металеві - 6 шт.- 270 грн.; вила, лопати, граблі - 10 шт. - 1000 грн.; бичок - 5000 грн.; качки - 3 шт. - 450 грн.; ліс сосна 30 м. куб. - 45000 грн.; відра пластмасові 7 - шт. - 250 грн.; стіл і 2 лавки - 5000 грн.

Також позивачі просили зобов'язати ОСОБА_3 не чинити перешкоди у користуванні майном і усунути перешкоди у володінні і користуванні нерухомим майном - будівлями і спорудами, що розташовані в АДРЕСА_1, шляхом вселення позивачів у вказаний об'єкт нерухомості та виселення ОСОБА_3

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2017 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлових будівель - будівель та споруд птахоферми, що розташовані в АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_2, в особі представника ОСОБА_3, що діяв за довіреністю, посвідченою приватним нотаріусом Апостолівського районного нотаріального округу Богомоловим В.І. 23 квітня 2016 року за № 405, та ОСОБА_4, посвідчений 23 вересня 2016 року приватним нотаріусом Апостолівського районного нотаріального округу Богомоловим В.І., серія НВА № 31, зареєстровано в реєстрі за № 1134.

Скасовано державну реєстрацію права власності на нежитлові будівлі - будівлі та споруди птахоферми, що розташовані в АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_4, здійснену на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_2, в особі ОСОБА_3, що діяв за довіреністю, та ОСОБА_4, посвідченого 23 вересня 2016 року приватним нотаріусом Апостолівського районного нотаріального округу Богомоловим В.І., серія НВА № 31, зареєстровано в реєстрі за № 1134.

Поновлено державну реєстрацію права власності на нежитлові будівлі - будівлі та споруди птахоферми, що розташовані в АДРЕСА_1 за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про витребування майна із чужого незаконного володіння, зобов'язання не чинити перешкод у користуванні майном, усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення та вселення - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 в рівних частках з кожного на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 кошти за сплачений судовий збір в сумі 7441 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі, про відмову в задоволенні позовних вимог позивачівпосилаючись на те, що 04 березня 2015 року ОСОБА_2 надав довіреність, якою уповноважив ОСОБА_3 бути його представником з питань розпорядження шляхом продажу належними йому на праві власності будівлями та спорудами птахоферми, розташованими в АДРЕСА_1.

Така ж довіреність надана ОСОБА_2 23 квітня 2016 року.

Довіреність позивачем надана в зв'язку з тим, що ще у 2015 році ОСОБА_3 сплатив кошти ОСОБА_2 та його сину в сумі 30 000 дол.США в еквіваленті гривні за будівлі та споруди птахоферми, які він хотів придбати у ОСОБА_2, однак протягом року ОСОБА_3 не оформив з позивачами договір купівлі-продажу, оскільки не мав змоги і сподівався на добросовісність позивачів. Факт передачі коштів за вищезазначені будівлі та споруди підтверджується показаннями свідків.

Зазначає, що перед укладенням договору купівлі-продажу нерухомого майна, розташованого в АДРЕСА_1 відповідач ОСОБА_1 надала згоду, як дружина, на продаж вказаного нерухомого майна. Тому, оспорюваний позивачами договір купівлі-продажу вважає укладеним відповідно до вимог чинного законодавства.

Крім того зауважує, що позивачами по справі не доведено факту зловмисної домовленості між ним та ОСОБА_4

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог позивачів про витребування майна із чужого незаконного володіння, зобов'язання не чинити перешкод у користуванні майном, усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення та вселення не оскаржено, тому правильність висновків суду першої інстанції в цій частині колегією суддів не перевіряється на підставі ст. 367 ЦПК України.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_2, позивача ОСОБА_1 та представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_8, які, кожен окремо, заперечували проти задоволення апеляційної скарги, та просили залишити рішення суду першої інстанції без змін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що на підставі довіреності від 23 квітня 2016 року ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_3 бути його представником у всіх державних установах України, а також у всіх інших установах, підприємствах, організаціях незалежно від їх форми власності та підпорядкування з питань: розпорядження шляхом продажу належними йому на праві власності будівлями та спорудами птахоферми, розташованими за адресою - АДРЕСА_1, по ціні та на відомих йому умовах, виходячи з розумної доцільності; присвоєння, в разі необхідності, кадастрового номера на земельну ділянку для обслуговування будівель та споруд птахоферми за вказаною вище адресою; укладення договору оренди землі за вказаною адресою, в разі необхідності з компетентними органами; укладення договорів щодо надання послуг електропостачання, надання води, а також сплати земельного податку за вказану вище земельну ділянку. Аналогічна довіреність видавалася ОСОБА_2 ОСОБА_3 від 04 березня 2015 року.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог позивачів про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірних нежитлових будівель, скасування державної реєстрації права власності на спірні нежитлові будівлі та поновлення державної реєстрації права власності на спірні нежитлові будівлі за ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що оспорюваний договір купівлі-продажу від 23 вересня 2016 року нежитлових будівель - будівель та споруд птахоферми, що розташовані в АДРЕСА_1 укладений від імені довірителя в особі ОСОБА_3, який діяв у власних інтересах, а не в інтересах свого довірителя ОСОБА_2, тобто при його укладенні ОСОБА_3 виражав власну волю, а не волю позивача та усвідомлював, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя, з метою отримання власної вигоди.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5 та 6 ст.203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину, має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У відповідності до ч.ч. 1 та 2 ст.237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів.

Згідно ст.238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Отже, основним правом представника є повноваження діяти від імені і за рахунок особи, яку він представляє. Повноваження не лише надає представникові можливість діяти від імені особи, яку він представляє, а й визначає зміст і межі таких дій, виступаючи як вид і міра можливої поведінки. У свою чергу особа, яку представляють, має право вимагати, щоб представник діяв відповідно до повноваження і в його межах. Представник зобов'язаний діяти в межах наданого йому повноваження і в інтересах того, кого представляє, а після виконання обов'язків - передати права і все отримане за укладеним ним правочином особі, яку він представляє. Особливістю правовідносин представництва є те, що вони виникають і реалізуються не в інтересах того, хто безпосередньо укладає правочин (представника), а з метою здійснення та захисту прав та інтересів того, кого представляють.

У відповідності до ч.3 ст.237 ЦК України представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Згідно ч.ч.1,3 ст.244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватись за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Статтею 232 ЦК передбачено, що правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Як роз'яснено у п.22 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України, для визнання правочину недійсним на підставі ст.232 ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо припускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.

За змістом вищезазначеної норми закону необхідними ознаками правочину, вчиненого у результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою є: наявність умисної домовленості між представником потерпілої сторони правочину та іншою стороною з метою отримання власної або обопільної вигоди; виникнення негативних наслідків для довірителя та незгода його з такими наслідками; дії представника здійснюються в межах наданих йому повноважень.

Аналізуючи положення ст.ст. 232, 237, 238 ЦК України можна зробити висновок, що представник, вчиняючи правочин, не виражає власну волю, його завдання полягає в тому, щоб донести до контрагента волю особи, яку він представляє. Однак, в силу зловмисної домовленості представника та контрагента воля довірителя не доводиться і підмінюється волею представника, що і є підставою для визнання таких правочинів недійсними. Форма такої зловмисної домовленості (усна чи письмова) правового значення не має, важливим є лише сам факт такої домовленості. Іншими словами, мова йде про зловмисне спотворення волі свого довірителя, засноване на змові з іншою стороною правочину.

На думку колегії суддів, позивачами по справі не доведено того факту, що 23 вересня 2016 року ОСОБА_3, який діяв по довіреності, як представник продавця ОСОБА_2, в результаті зловмисної домовленості з ОСОБА_4, з якою, на думку позивачів, він мешкав однією сім'єю, продав останній зазначене нерухоме майно, за ціною, значно нижче дійсної ринкової вартості на час продажу, зазначеним майном сам володіє і користується, з огляду на наступне.

За змістом ст. 215 ЦК України вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним можуть бути заявлені як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

Згідно п. 22 роз`яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ» від 6 листопада 2009 року №9, для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.

За змістом зазначеної норми закону необхідними ознаками правочину, вчиненого у результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою, є: наявність умисного зговору між представником потерпілої сторони правочину і другої сторони з метою отримання власної або обопільної вигоди; виникнення негативних наслідків для довірителя та незгода його з такими наслідками; дії представника здійснювалися в межах наданих йому повноважень.

Таким чином, при розгляді справи про визнання правочину недійсним саме з підстав наявності зловмисної домовленості позивачу слід доводити, а суду необхідно встановити саме ці обставини.

При цьому наведені обставини є обов'язковими умовами, встановлення яких необхідно для вирішення питання про визнання договору недійсним з підстав, передбачених ст. 232 ЦК України.

Отже, для визнання правочину недійсним на підставі ст. 232 ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому, не має значення чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.

Тобто, для визнання недійсним правочину, вчиненого у результаті зловмисної домовленості, необхідно встановити факт зловмисної домовленості представника з іншою особою (свідоме вчинення правочину всупереч інтересам довірителя), наявність збитків та причинний зв'язок між зловмисною домовленістю та завданими збитками.

Частиною першою статті 237 ЦК України передбачено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Згідно із частиною третьою статті 238 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Для задоволення позовних вимог за ст. 232 ЦК необхідно на підставі певних доказів встановити, що представник за правочином вступив у зловмисну домовленість із другою стороною і діє при цьому у власних інтересах або в інтересах інших осіб, а не в інтересах особи, яку представляє.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до довіреності від 23 квітня 2016 року, посвідченої приватним нотаріусом Апостолівського районного нотаріального округу Богомоловим В.І., та зареєстрованої в реєстрі за № 405, ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_3 бути його представником у всіх державних установах України, а також у всіх інших установах, підприємствах, організаціях незалежно від їх форми власності та підпорядкування з питань: розпорядження шляхом продажу належними йому на праві власності будівлями та спорудами птахоферми, розташованими за адресою - АДРЕСА_1, по ціні та на відомих йому умовах, виходячи з розумної доцільності; присвоєння, в разі необхідності, кадастрового номера на земельну ділянку для обслуговування будівель та споруд птахоферми за вказаною вище адресою; укладення договору оренди землі за вказаною адресою, в разі необхідності з компетентними органами; укладення договорів щодо надання послуг електропостачання, надання води, а також сплати земельного податку за вказану вище земельну ділянку.

Аналогічна довіреність видавалася ОСОБА_2 ОСОБА_3 від 04 березня 2015 року.

Крім того, з заяви ОСОБА_1 від 05 липня 2016 року, посвідченої приватним нотаріусом Апостолівського районного нотаріального округу Богомоловим В.І., та зареєстрованої в реєстрі за № 707, вбачається, що ОСОБА_1 надала згоду своєму чоловіку ОСОБА_2 на продаж набутих в зареєстрованому шлюбі будівель та споруд птахоферми, розташованих за адресою АДРЕСА_1, по ціні та на відомих йому умовах (а.с.2, т.2).

Отже, твердження позивачів про те, що оспорюваний договір купівлі-продажу було укладено внаслідок зловмисної домовленості, не доведені позивачем та не знаходять свого підтвердження в матеріалах справи, оскільки довіреністю від 23 квітня 2016 року ОСОБА_2 по між іншим, уповноважив ОСОБА_3 на розпорядження, шляхом продажу належними йому на праві власності будівлями та спорудами птахоферми, розташованими за адресою - АДРЕСА_1, по ціні та на відомих йому умовах, виходячи з розумної доцільності, у зв'язку з цим колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу.

Посилання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на те, що ОСОБА_3 продав спірне майно ОСОБА_4, з якою, на їх думку, мешкає однією сім'єю, не доведено ними належними та допустимими доказами. Наявність спільних фотографій ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в матеріалах справи не свідчить про мешкання зазначених осіб однією сім'єю та наявність в звязку із цим у них зловмисної домовленості.

Посилання ОСОБА_2 та ОСОБА_1, як на наявність зловмисної домовленості, продаж об'єкту нерухомості за значно заниженою ціною, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки, вартість об'єкту нерухомості визначена за домовленістю сторін, на вчинення якої ОСОБА_9 уповноважив ОСОБА_3, та визначення зазначеної ціни не можна визнати порушенням принципу розумної доцільності, оскільки згідно наданої довіреності продавцем не визначено ціну, за якою необхідно продати об'єкт нерухомості, та це право, згідно довіреності ОСОБА_2 передано ОСОБА_3

Посилання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на неповернення ОСОБА_3 грошових коштів за проданий об'єкт нерухомості колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки зазначені обставини не булти предметом розгляду судом першої інстанції та з цього приводу будь-яких позовних вимог не заявлялося.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасуваннярішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна із чужого незаконного володіння, зобов'язання не чинити перешкод у користуванні майном, усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення та вселення та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог, оскільки позивачами не доведено, що оспорюваний договір купівлі-продажу було укладено внаслідок зловмисної домовленості та зазначений договір є недійсним, як такий, що укладений з порушенням вимог ст.ст. 203, 215 ЦК України.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржено.

Керуючись ст.ст. 374,376,381,382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2017 року скасувати в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна із чужого незаконного володіння, зобов'язання не чинити перешкод у користуванні майном, усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення та вселення та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 11 травня 2018 року.

Головуючий:

Судді: