РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року м. Мукачево Справа №303/6433/18

2/303/2511/18

номер рядка с.з. 49

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

у складі: головуючого судді Кость В.В.

секретар судового засідання Немеш Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мукачево цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до відповідача ОСОБА_2

про зміну способу виконання рішення (збільшення розміру аліментів),

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну способу та порядку виконання рішення суду, шляхом стягнення на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліментів в розмірі 2000,00 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що на підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.03.2018 з відповідача стягуються аліменти на утримання доньки у сумі 1250,00 грн. щомісячно, однак на теперішній час змінився прожитковий мінімум для дітей відповідного віку, що є підставою для судового визначення їх розміру у заявленій за предметом позову сумі.

Позивач в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задоволити.

Відповідач в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в задоволенні позову просить відмовити за необґрунтованістю.

Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне.

На підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 березня 2018 року (а.с. 2-4) з відповідача стягуються аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі у розмірі по 1250,00 грн., щомісячно, починаючи з 05.12.2017 року до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач, з підстав зазначених нею у позовній заяві вважає вищевказаний розмір аліментів не достатнім, тому просить визначити їх у сумі 2000,00 грн. щомісячно.

Приймаючи до уваги вищевказані фактичні обставини справи, суд виходить з того, що статтею 27 Конвенції ООН «Про права дітей» від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХII) передбачено, що держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 150 Сімейного кодексу України обовязками батьків є піклування про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя.

Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

У відповідності з положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з приписами ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Поряд з цим, частиною першою ст. 192 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, підставою для збільшення розміру аліментів є зміна матеріального або сімейного стану сторін, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та інші випадки, передбачені Сімейним кодексом України.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 81 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

В свою чергу, позивачем жодних доказів, які б свідчили про зміну матеріального або сімейного стану сторін, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них, про наявність інших обставин, що є підставою для збільшення розміру аліментів, не надано.

Натомість, рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпастької області від 14 березня 2018 року встановлено, що відповідач повторно зареєстрував шлюб та має на утриманні іншу малолітню дитину, а середня заробітна плата останнього складає 3200,00 грн.. Також він немає у власності нерухомого майна.

Відповідно до частини четвертої статті 83 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Позивачем не спростовано обставин, що встановлені рішенням суду від 14 березня 2018 року.

Частиною другою ст. 182 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень.

Таким чином, визначений рішенням суду від 14 березня 2018 року розмір аліментів не є меншим, ніж гарантований законодавством мінімальний розмір аліментів.

В свою чергу, частиною першою ст. 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Тобто, обовязок батьків по утриманні дитини покладається на батьків у рівній мірі.

Приймаючи саме таке рішення суд виходить також з того, що визначений судом розмір аліментів у рішенні від 14.03.2018 надає можливість забезпечити інтереси дитини, не ставить відповідача у скрутне матеріальне становище та відповідатиме критерію щодо рівності батьків у понесенні витрат на утримання дітей, а також загальним засадам сімейних відносин справедливості, розумності та моральності.

Таким чином, суд не знаходить правових підстав для збільшення розміру аліментів, які визначенні на підставі вищевказаного судового рішення.

З урахуванням вищенаведеного, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 8, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 2, 3, 10, 12, 13, 76-81, 83, 258, 259, 263-265, 279-281, 284, 354 Цивільного процесуального кодексу України, Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

4. Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, 89600, м. Мукачево, вул. Грушевського, 14/3, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, 89600, м. Мукачево, вул. Коменського Яна Амоса, 102, ІПН НОМЕР_2.

Суддя В.В. Кость