Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

03 травня 2018 року м.Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Тептюка Є.П.

при секретарі Березюк Л.С.

за участю: позивача ОСОБА_1, представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5ʼяк М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Черкаси в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності в порядку спадкування, -

встановив:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

05.02.2018 року до Черкаського районного суду Черкаської області звернувся адвокат ОСОБА_2, який діяв від імені ОСОБА_6 на підставі договору про правову допомогу, з позовом, який у подальшому уточнив та в якому просив встановити юридичний факт того, що ОСОБА_1 фактично прийняв спадщину в розмірі ј частки домоволодіння по вул. Гагаріна,13 с. Білозіря Черкаського району Черкаської області згідно ч.3 ст.1268 ЦК України після смерті своєї матері ОСОБА_7 Ільїнічни, яка померла 01.01.2017 року та визнати за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування на 1/4 частку домоволодіння по вул. Гагаріна 13 в с. Білозіря Черкаського району Черкаської області, яка залишилися після смерті його матері ОСОБА_7

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що після смерті 01.01.2017 року ОСОБА_7, яка являлась матірю позивача, залишилася спадщина у вигляді домоволодіння по вул. Гагаріна.13 с. Білозіря Черкаського району Черкаської області. Спадкоємцями даного домоволодіння являються фактично діти померлої - дочка ОСОБА_4 та син ОСОБА_1, який проживав в сусідньому будинку, фактично в одному подвірї з матірю, так як будинки мають спільне подвіря та заїзд і вів з нею спільне господарство. Дані факти підтверджуються актом обстеження від 11.01.2018 року та довідкою Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області від 15.01.2018 року за вих. №221.

Після смерті матері між спадкоємцями була розмова про оформлення спадщини і тоді ОСОБА_4 сказала, що займатися документами буде вона. Але при цьому вона спочатку приховала факт наявності заповіту матері на її імя, тому ОСОБА_1 прийнявши фактично спадщину і проживаючи в спадковому дворі домоволодіння вважав, що спадкування буде йти по закону І йому буде повідомлено про це нотаріусом. Крім того він звернувся до виконкому сільської ради і там йому повідомили, що будь-якого заповіту не має. При таких обставинах ОСОБА_1 спочатку не звернувся до нотаріуса з письмовою заявою про прийняття спадщини, так як він фактично вже прийняв свою частку, а його сестра скористалася такою поведінкою ОСОБА_1 і приховавши наявність заповіту стала оформляти спадщину тільки на себе, при цьому заявила про свої наміри продати спадкове домоволодіння.

ОСОБА_1 пропустив 6-ти місячний строк для прийняття спадщини та звернувся до суду з позовом про його продовження. Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 05.01.2018 року в позові було відмовлено. На думку позивача і його представника дане рішення суду є не суттєвим так як ОСОБА_1 вже фактично прийняв спадщину, користується нею і тому на даний час йому необхідно тільки встановити даний факт та оформити з цього приводу документи.

Факт спільного проживання в одному спільному для будинків №11 та №13 по вул. Гагаріна с. Білозіря Черкаського району Черкаської області подвірї, ведення спільного господарства ОСОБА_1 та його матірю ОСОБА_7, факт прийняття фактично спадщини ОСОБА_1 підтверджується як вказано вище актом обслідування по місцю розташування спадщини, довідкою Білозірської сільської ради, а також показами свідків - мешканців с. Білозіря: ОСОБА_8, прож. ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_9, прож. ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_10, прож. ІНФОРМАЦІЯ_3.

При розгляді справи по суті позивач ОСОБА_1 та його представники ОСОБА_2, ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник за договором ОСОБА_5ʼяк М.О. заперечували проти задоволення позовних вимог, пояснивши, що ОСОБА_1 є рідним братом відповідача. 01.01.2017 року померла їхня мати ОСОБА_7, яка за життя залишила заповіт в якому все своє майно заповіла відповідачеві по справі. Даний факт був відомий позивачеві і ним не заперечувався, оскільки за життя батьків їхня бабуся ОСОБА_11 подарувала свій будинок по вул. Гагаріна, 11 с. Білозіря Черкаського району Черкаської області позивачеві, в якому він проживав і проживає по даний час, а будинок батьків за адресою вул. Гагаріна, 13 с. Білозіря Черкаського району Черкаської області по домовленості в родини мала успадкувати відповідач, а про свою обовязкову частку позивач «згадав» лише після того як вона повідомила його, що має на меті продати успадкований будинок і у них виник спір у належності кожному з них площ земельної ділянки у спільному дворищі.

Дані будинки знаходяться по сусідству, але мають різні адреси, а факт того, що брат проживаючи по сусідству спілкувався з матірю, залишав у неї на подвірї різний інструмент, не свідчить про факт їхнього спільного проживання.

Вказані обстави підтверджуються і доказами наданими самим позивачем, так згідно довідки Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області від 15.01.2018 року № 221 та акту обстеження від 11.01.2018 року, ОСОБА_1 проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4я Черкаського району Черкаської області, а спадкодавець проживала в ІНФОРМАЦІЯ_5я.

Також, про факт окремого проживання свідчать дії позивача, який звертався до Черкаського районного суду з позовною заявою про встановлення додаткового строку для прийняття спадщину, в чому йому було відмовлено як рішенням Черкаського районним судом та і районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини і отримав відмову. Відмова мотивована тим, що Позивач пропустив строк для прийняття спадщини, згідно ст. ст.1269, 1270 ЦК України, а також не надав документів, які підтверджували б факт сумісної реєстрації та проживання з померлою особою на день її смерті.

Позивач посилається на довідку Білозірської сільської ради № 221 від 15.01.18 року, в якій вказано, що згідно акту обстеження факту проживання від 11.01.2018 року та акту на підтвердження обстеження спільного господарства від 11.01.2018 року - встановлено, що позивач ОСОБА_1 та померла ОСОБА_7 вели спільне господарство.

Станом на 11.01.2018 рік минув рік з дня смерті позивач протягом останніх семи місяців самовільно займав, змінив там замки і не пускає у двір відповідача. Лише після звернення до органів поліції позивач перестав перешкоджати у доступі до даного будинку.

Крім того факт ведення спільного господарства не є фактом постійного проживання разом із спадкоємцем і, як наслідок, виключає фактичне прийняття спадщини.

А, згідно довідки Білозірської сільської ради від 20.06.2017 року № 3354, виданій відповідачу ОСОБА_4, вказано, що за померлою ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_6, яка померла 01.01.2017 року, рахувався будинок по вул. Гагаріна, 13 в с. Білозіря і, з якою на час відкриття спадщини крім померлої в господарстві ніхто не був зареєстрований.

Також відповідач зазначає, що у своєму позові до ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини(справа № 707/1766/17, рішення Черкаського районного суду від 05.01.2018 року) позивач вказував, що «просто проживав у будинку поряд з хатою матері. У дані позовній заяві позивач не наголошував на тому, що постійно проживав або вів з померлою спільне господарство. Окрім, того позивач має у власності будинок по вул. Гагаріна, 11 у с. Білозіря Черкаського району Черкаської області, поряд з будинком по вул. Гагаріна, 13 у с. Білозіря Черкаського району Черкаської області, які є окремими домоволодіннями з окремими земельними ділянками.

Заяви та клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 13 березня 2018 року за клопотанням представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 витребувано у Черкаської районної державної нотаріальної кантори завірену копію спадкової справи № 346/17 за спадщиною спадкодавця ОСОБА_7, яка померла 01.01.2017 року, проживаючої за адресою: с. Білозір′я , вул. Гагаріна, 13 Черкаського району Черкаської області, заведеною за заявою ОСОБА_4

Норми права, що підлягають застосуванню.

За позицією Верховного Суду України, викладеною в абз. 2 п. 2 постанови Пленуму "Про судову практику у справах про спадкування" за N 7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обовязків (спадщини) від фізичної особи ,яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обовязків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України).

Стаття 1223. Визначає, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1241 малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Даною статтею унормовано, що у випадку, коли особа постійно не проживає із спадкодавцем, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є подана нотаріусу заява.

Стаття 1270 для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Встановлені судом обставини

Так, згідно свідоцтва про смерть І-СР № 296738 від 05.01.2017 року, 01.01.2017 року померла ОСОБА_7, а.с.72.

При житті ОСОБА_7 склала заповіт 20.11.2009 року, яким все належне їй майно, де б воно не знаходилося та з чого б не складалося, вона заповідала відповідачу по вказаній цивільній справі ОСОБА_4, а.с.77.

Вказаний заповіт посвідчений приватним нотаріусом Даний заповіт зареєстровано у реєстрі за №60828315 , а.с.73.

У встановлений ч.1 ст.1270 ЦК України шестимісячний строк з дня відкриття спадщини із заявами про прийняття спадщини до приватного нотаріусу звернулася відповідач ОСОБА_4, а.с. 71.

ОСОБА_4 в заяві про прийняття спадщини від 21.06.2017 року зазначила, що приймає спадщину після смерті ОСОБА_7 згідно заповіту.

Згідно довідки Білозірської сільської ради від 20.06.2017 року № 3354, виданій відповідачу ОСОБА_4, вказано, що за померлою ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_6, яка померла 01.01.2017 року, рахувався будинок по вул. Гагаріна, 13 в с. Білозіря і, з якою на час відкриття спадщини крім померлої в господарстві ніхто не був зареєстрований, а.с. 76.

Відповідно до свідоцтва про народження серія ІV №275144 від 30.01.1959 року ОСОБА_1 є сином ОСОБА_7

Відповідно до заяви від 06 вересня 2017 року ОСОБА_1 повідомив в.о. завідувача Черкаської районної державної нотаріальної контори про свої наміри звертатися до суду із заявою про прийняття спадщини, а.с. 81.

Згідно посвідчення № 139956 ОСОБА_12 є інвалідом ІІІ групи, а.с. 9.

Згідно паспорту позивача він зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_7

ОСОБА_12. подав заяву на прийняття спадщини за законом після спливу шестимісячного строку.

Відповідно до відмови в.о. завідувача Черкаської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_1 від 07.09.2017. Нотаріус зазначає, що позивач не підтвердив факт проживання з померлою та вважається таким, що спадщину не прийняв та пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини, а.с.20.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 05.01.2018 року (а.с. ) залишеним без змін Ухвалою Аперляційного суду Черкаської області від в наданні додаткового строку ОСОБА_12 для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 йому було відмовлено.

В довідці Білозірської сільської ради № 221 від 15.01.18 року (а.с.14) зазначено, що ОСОБА_1 проживав за адресою ІНФОРМАЦІЯ_8, а померла ОСОБА_7 проживала за адресою ІНФОРМАЦІЯ_9 та вели спільне господарство.

Згідно акту обстеження на підтвердження факту ведення спільного господарства від 11.01.2018 року в домоволодіння за адресою с. Білозіря вул. Гагаріна, 11 Черкаського району (належного позивачу) ОСОБА_12 та ОСОБА_7 вели спільне господарство.

Відповідно до листа Черкаського районного відділення поліції ЧВП від 20.03.2018 року ОСОБА_1 самовільно змінив замки в будинку за адресою с. Білозіря вул. Гагаріна, 13 Черкаського району та недопускав туди ОСОБА_4 В березні 2018 року відносно нього був складений протокол про адміністративне порушення за ст. 186 КУпАП.

Позиція суду

Щодо меж розгляду справи судом в частині встановлення факту спільного проживання та прийняття спадщини ОСОБА_12 після смерті ОСОБА_7 та оцінка аргументів учасників справи.

По даній справі встановлено, що метою встановлення факту проживання однією сімєю позивача з ОСОБА_7 необхідно позивачу для отримання спадщини, оскільки визнання факту проживання вказаних осіб однією автоматично призводить до визнання позивача таким, що відповідно до ст. 1268 ЦК України, прийняв спадщину, оскільки позивач пропустив шестимісячний для прийняття спадщини.

Згідно вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для вирішення справи.

Статтями 77, 78, 79, 80 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

По справі стороною позивача на підтвердження своїх позовних вимог щодо встановлення факту проживання позивача з ОСОБА_13 надані довідкаБілозірської сільської ради № 221 від 15.01.18 року та акт обстеження факту проживання від 11.01.2018 року в яких зазначено, що позивач ОСОБА_1 проживав за адресом ІНФОРМАЦІЯ_8, а померла ОСОБА_7 проживала за адресом ІНФОРМАЦІЯ_9 та вели спільне господарство. На думку суду вказані докази не містять відповідної інформації щодо предмета доказування та не доводять факту спільного проживання позивача з ОСОБА_13, а навпаки в них зазначено, що позивач та ОСОБА_13 проживали за різними адресами, які знаходяться по сусідству. Крім того відповідно до довідки Білозірської сільської ради від 20.06.2017 року № 3354, виданій відповідачу ОСОБА_4, вказано, що за померлою ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_6, яка померла 01.01.2017 року, рахувався будинок по вул. Гагаріна, 13 в с. Білозіря і, з якою на час відкриття спадщини крім померлої в господарстві ніхто не був зареєстрований.

Свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, кожна окремо суду пояснили, що позивач ОСОБА_14 постійно допомагав своїй матері ОСОБА_13, належні позивачу речі ( інструменти, коса, інше) знаходилися в неї на подвірї. Вони разом вживали їжу та постійно спілкувалися, а відповідач ОСОБА_4 проживала окремо і матері допомагала рідко. Разом з тим свідки показали, що позивач та ОСОБА_13 проживали в різних будинках, він в своєму вона в своєму. Вказані пояснення свідків на думку суду також не є доказами спільного проживання позивача з ОСОБА_7 оскільки свідки чітко зазначили, що у позивача є свій будинок, а у його матері свій.

Встановленим є факт близьких стосунків між ОСОБА_12 і ОСОБА_7, піклування позивача до своєї матері, користування позивачем за життя матері спірним будинком, в тому числі і майном, яке там знаходилося.

Разом з тим відповідно до заповіту ОСОБА_13 розпорядилася своїм майном і вважала за необхідне заповісти його своїй доньці ОСОБА_4 склавши відповідний заповіт.

Цей заповіт позивач не заперечує та пояснив суду, що вирішив оформити свою частину на спадщину лише тоді, коли відповідач йому повідомила, що має на меті продати будинок, а це призвело б до порушення усталеного укладу життя позивача.

Факт окремого проживання з спадкоємцем був фактично визнаний позивачем і під час звернення до суду із заявою для визначення додаткового строку для прийняття спадщини і лише після відмови судом йому в позові, він змінив свою позицію і звернувся до суду із цим позовом.

Враховуючи наведене підстав для встановлення факту спільного проживання ОСОБА_12 та ОСОБА_7 та прийняття позивачем спадщини суд не вбачає.

Висновки суду за результатами розгляду справи.

Отже, враховуючи вищевикладене, позов задоволенню не підлягає, так як не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні, суду не доведено обставин спільного проживання позивача ОСОБА_12 з ОСОБА_7 на момент відкриття спадщини і відповідно відсутні підстави для визнання за ним права власності на ј частину домоволодіння за адресом с. Білозіря вул. Гагаріна, 13 Черкаського району.

Судові витрати.

Питання щодо судових витрат судом вирішуються відповідно до положень ст.141 ЦПК України, понесені стороною позивача судові витрати покладаються на позивача, якому відмовлено в позові.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 76-81, 263-265 ЦПК України, ЦПК України, ст. ст.1216, 1218, 1219, 1223, 1241, 1269, 1270, 172 ЦК України, Постанови Пленуму "Про судову практику у справах про спадкування" за N 7 від 30.05.2008 року,, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності в порядку спадкування - відмовити повністю.

Ознайомитись з повним текстом судового рішення, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги на рішення можуть бути подані протягом 30 днів з дня його складення через суд першої інстанції до апеляційного суду Черкаської області.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 14.05.2018 року.

Суддя: ОСОБА_15