Постанова

Іменем України

07 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 243/6805/16-ц

провадження № 61-24016св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя - доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - комунальне підприємство «Слов'янське тролейбусне управління» Слов'янської міської ради,

третя особа - ОСОБА_4,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 21 листопада 2016 року у складі судді Мірошниченко Л. Є. та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 05 січня 2017 року у складі колегії суддів: Новосядлої В. М., Мальованого Ю. М., Новосьолової Г. Г.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до комунального підприємства «Слов'янське тролейбусне управління» Слов'янської міської ради (далі - КП «Слов'янське тролейбусне управління»), третя особа - ОСОБА_4, у якому просив збільшити розмір відшкодування шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я.

Позовна заява мотивована тим, що 19 вересня 2001 року сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), винною особою визнана ОСОБА_4, що керувала тролейбусом, який належить КП «Слов'янське тролейбусне управління». Зазначає, що він отримав тяжкі тілесні ушкодження, у зв'язку з чим встановлено ІІІ групу інвалідності безстроково.

До отриманої травми він працював електромонтером 5-го розряду Слов'янської ТЕС.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 08 грудня 2005 року з відповідача на його користь з 01 листопада 2005 року стягнуто в рахунок втраченого заробітку щомісяця по 822,71 грн.

Враховуючи, що починаючи з 01 січня 2006 року мінімальна заробітна плата постійно зростала, просив позов задовольнити.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 21 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 05 січня 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивачу було визначено розмір відшкодування виходячи із середньої заробітної плати відповідно до займаної посади на час спричинення шкоди, а не встановленого на той час розміру мінімальної заробітної плати, тому відсутні правові підстави для задоволення позову.

У квітні 2017 року ОСОБА_3 подав касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Касаційна скарга мотивована тим, що зобов'язання щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я фізичної особи, є грошовими і тривалими в часі, а тому їх розмір може змінюватись у зв'язку з процесами інфляції в державі. Оскільки платежі за такими зобов'язаннями призначені на утримання фізичної особи, вони повинні збільшуватися в тій же пропорції, в якій підвищується вартість життя. Посилання судів на те, що вперше визначення розміру відшкодування шкоди проводилось виходячи із середньої заробітної плати відповідно до займаної посади на час спричинення шкоди, а не з розміру мінімальної заробітної плати, є безпідставними.

У червні 2017 року КП «Слов'янське тролейбусне управління» подало заперечення на касаційну скаргу, у яких просило залишити її без задоволення, а судові рішення без змін.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України 11 травня 2018 року справу № 243/6805/16-ц передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані рішення суду першої та апеляційної інстанцій не відповідають.

Суди встановили, що 19 вересня 2001 року внаслідок ДТП, що сталася з вини ОСОБА_4, яка керувала тролейбусом, належним КП «Слов'янське тролейбусне управління», ОСОБА_3 отримав тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок чого йому встановлено ІІІ групу інвалідності безстроково.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 08 грудня 2005 року з КП «Слов'янське тролейбусне управління» на корить ОСОБА_3 стягнуто шкоду, спричинену внаслідок ушкодження здоров'я, у рахунок втраченого заробітку щомісяця з 01 листопада 2005 року у розмірі 822,71 грн.

До отримання травми ОСОБА_3 працював електромонтером 5-го розряду Слов'янської ТЄС, у зв'язку з отриманням травми в подальшому виконувати роботу не може, є особою з інвалідністю, йому призначено пенсію.

Відповідно до частини четвертої статті 223 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення рішення), якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Звертаючись до суду, ОСОБА_3 посилався на те, що з 2006 по 2016 роки розмір відшкодування шкоди не перераховувався і не збільшувався, при цьому, розмір мінімальної заробітної плати постійно зростав, а тому на підставі статті 1208 ЦК України просив збільшити розмір такого відшкодування.

Суди встановили, що вперше у 2005 році рішенням суду стягнуто щомісячне відшкодування втраченого заробітку у розмірі 882,71 грн виходячи з середнього заробітку ОСОБА_3 за посадою електромонтера 5-го розряду, яку він займав до отримання травми.

Відповідно до статті 1208 ЦК України за заявою потерпілого у разі підвищення вартості життя розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, підлягає індексації на підставі рішення суду. За заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що базовою величиною для визначення позивачу розміру щомісячного відшкодування в рахунок втраченого заробітку в сумі 822, 71 грн був розмір середньої заробітної плати електромонтера 5-го розряду, а не мінімальна заробітна плата.

Проте, пославшись на те, що розгляд справи відбувся в межах заявлених позовних вимог, суд не виконав вимоги статті 214 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення судового рішення), зокрема, встановивши фактичні обставини справи та правовідносини сторін, не застосував норму права, яка їх регулює, зокрема, частину другу статті 1208 ЦК України.

При цьому не звернув уваги на те, що рішенням апеляційного суду Запорізької області від 07 травня 2015 року у справі № 243/3947/14-ц відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до КП «Слов'янське тролейбусне управління», третя особа - ОСОБА_4, про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров'я. Разом з тим, ОСОБА_3 було роз'яснено, що відмова у задоволенні позову у цій справі не є перешкодою у подальшому для вирішення питання поза межами цієї справи шляхом подачі відповідного позову до відповідача у спосіб, передбачений статтею 1208 ЦК України.

Ураховуючи, що суди першої та апеляційної інстанцій допустили порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 411, 417 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 21 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 05 січня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції рішення апеляційного суду втрачає законну силу та подальшому виконанню не підлягає.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. І. Крат

СуддіН. О. Антоненко В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. П. Курило