Постанова

Іменем України

07 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 754/8453/16-ц

провадження № 61-13287св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1,

заінтересовані особи: головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровець Андрій Тарасович, публічне акціонерне товариство «Родовід Банк»,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України та публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 28 вересня 2016 року у складі судді Галась І. А. та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 13 грудня 2016 року у складі суддів: Рейнарт І. М., Кирилюк Г. М., Музичко С. Г.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою, в якій просив визнати неправомірними та скасувати винесені головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровцем А. Т. постанови від 25 травня 2016 року про стягнення виконавчого збору, арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Мотивував скаргу тим, що 29 квітня 2016 року державний виконавець розглянув заяву представника стягувача (ПАТ «Родовід Банк») про примусове виконання виконавчого листа № 2-211/15, виданого 23 липня 2015 року Деснянським районним судом м. Києва на виконання рішення цього ж суду про стягнення із скаржника на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 500 тис. доларів США, що за курсом Національного банку України на день ухвалення рішення станом на 21 квітня 2015 року еквівалентно 11 127 193,50 грн; заборгованості за процентами у розмірі 70502,97 доларів США, що за курсом Національного банку України на день ухвалення рішення еквівалентно 1 569 000,38 грн; пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості у розмірі 2 029 261,94 грн; трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 607 669,70 грн. За результатами розгляду вказаної заяви цього ж дня державний виконавець виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 50996794. Зазначену постанову заявник оскаржив до суду з підстав, що заява про відкриття виконавчого провадження підписана та подана особою без належних повноважень і в невстановлений законодавством спосіб.

Скаржник вказав, що 25 травня 2016 року державний виконавець виніс постанову про стягнення виконавчого збору в сумі 39 324,49 доларів США та цього ж дня виніс постанову про арешт майна боржника й оголошення заборони на його відчуження, згідно з якою наклав арешт на все рухоме та нерухоме майно, належне скаржнику. Останній зазначав, що постанова про відкриття виконавчого провадження й оскаржувані постанови йому не направлялись, і про їх винесення він дізнався лише 14 червня 2016 року після ознайомлення його представника з матеріалами виконавчого провадження.

Зазначав, що державний виконавець, не надавши йому строк для добровільного виконання рішення, порушив його права, а також процедуру примусового виконання рішення.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 28 вересня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 13 грудня 2016 року, скаргу задоволено, визнано неправомірною та скасовано постанову про стягнення виконавчого збору від 25 травня 2016 року, винесену головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровцем А. Т., визнано неправомірною та скасовано постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25 травня 2016 року, винесену головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровцем А. Т.

Рішення судів першої й апеляційної інстанцій мотивовані тим, що 16 вересня 2016 року Деснянський районний суд м. Києва постановив ухвалу, якою визнав неправомірною та скасував постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження № 50996794 від 29 квітня 2016 року, оскільки при відкритті цього виконавчого провадження порушені вимоги Закону України «Про виконавче провадження» (заява про відкриття виконавчого провадження була прийнята від особи, яка не мала на це відповідних повноважень, а виконавче провадження відкрите за сумою заборгованості, яка не відповідала розміру, зазначеному у заяві про відкриття виконавчого провадження).

Суди також вказали, що як постанова про відкриття виконавчого провадження, так і оскаржувані постанови, боржнику вручені не були, і він був фактично позбавлений можливості самостійно виконати рішення суду. Тобто, суди визнали заявлені вимоги про скасування оскаржуваних постанов обґрунтованими.

30 січня 2017 року ПАТ «Родовід Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Куліша В. М. звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою. Просить скасувати постановлені у справі ухвали та постановити нову, якою відмовити у задоволенні скарги. Вказує на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Касаційну скаргу мотивує тим, що скаржник особисто відмовився від надісланої кореспонденції (зокрема, оскаржуваних постанов), а тому його доводи щодо необізнаності про відкриття виконавчого провадження є необґрунтованими. ПАТ «Родовід Банк» вважає, що при винесенні оскаржуваних постанов державний виконавець діяв згідно з вимогами Закону України «Про виконавче провадження». Вказує, що висновки судів про те, що у разі скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, оскаржувані постанови не можуть залишатись чинними, спростовуються тим фактом, що на момент подання цієї касаційної скарги у провадженні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ перебуває інша касаційна скарга ПАТ «Родовід Банк» у справі щодо оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження № 50996794.

У поданому 20 лютого 2017 року доповненні до касаційної скарги ПАТ «Родовід Банк» вказує на те, що справи про оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору належать до компетенції адміністративних судів. Вважає, що суди першої й апеляційної інстанцій розглянули цю справу без встановленої законом компетенції.

Згідно з частиною першою статті 330 ЦПК України в редакції, чинній на момент подання доповнення до касаційної скарги, особа, яка подала касаційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на касаційне оскарження.

Відповідно до статті 325 ЦПК України в редакції, чинній на момент подання доповнення до касаційної скарги, строк на подачу касаційної скарги становив двадцять днів з дня набрання законної сили рішенням (ухвалою) апеляційного суду.

Відповідно до статті 319 ЦПК України в редакції, чинній на момент подання доповнення до касаційної скарги, ухвала апеляційного суду набирала законної сили з моменту її проголошення.

Оскільки оскаржена ухвала апеляційного суду м. Києва проголошена 13 грудня 2016 року, касаційна скарга ПАТ «Родовід Банк» подана 30 січня 2017 року, а доповнення до неї - лише 20 лютого 2017 року, тобто поза межами строку на касаційне оскарження, поновлення строку на звернення із доповненнями до касаційної скарги процесуальним законом не передбачено, зазначену заяву ПАТ «Родовід Банк» про доповнення касаційної скарги необхідно повернути заявнику.

14 лютого 2017 року Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України також звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою. Просить скасувати постановлені у справі ухвали та постановити нову, якою відмовити у задоволенні скарги. Вказує на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Мотивує тим, що суди попередніх інстанцій не врахували факт оскарження ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 16 вересня 2016 року про визнання неправомірною та скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження № 50996794 від 29 квітня 2016 року, а оскаржувані постанови повинні бути доведені до відома боржника шляхом направлення їх простою кореспонденцією, що відповідає приписам статті 31 Закону України «Про виконавче провадження».

02 березня 2017 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрив провадження у справі за касаційною скаргою ПАТ «Родовід Банк», а 05 квітня 2017 року - за касаційною скаргою Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

01 червня 2017 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ призначив справу до судового розгляду.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційні скарги підлягають задоволенню.

Суди установили, що 23 липня 2016 року Деснянським районним судом м. Києва видано виконавчий лист про стягнення на користь ПАТ «Родовід Банк» з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом в розмірі 500 тис. доларів США, що за курсом Національного банку Українина день ухвалення рішення станом на 21 квітня 2015 року еквівалентно 11 127 193 грн 50 коп., заборгованості за процентами у розмірі 70502,97 доларів США, що за курсом Національного банку Українина день ухвалення рішення еквівалентно 1 569 000 грн 38 коп., пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості у розмірі 2 029 261 грн 94 коп., трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 607 669 грн 70 коп.

При цьому в заяві зазначено, що залишок боргу з урахуванням коштів, які надійшли від боржника у рахунок погашення заборгованості станом на 25 квітня 2016 року, складає 393 244,97 доларів США.

За заявою ПАТ «Дельта Банк» постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 29 квітня 2016 року відкрито виконавче провадження та надано боржнику строк до семи днів з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження самостійно виконати рішення суду.

25 травня 2016 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровцем А. Т. винесено постанову (ВП №50996794) про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 39 324,49 доларів США і постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до якої накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1, у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору 432 569,46 долари США.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV (тут і далі у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника-фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника-юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

У частинах першій та другій статті 383 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення зі скаргою) передбачалося, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У частині другій статті 384 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення зі скаргою) вказано, що така скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої службирозглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими статтею 386 цього Кодексу, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (частина перша статті 387 ЦПК Україниу редакції, чинній на час звернення зі скаргою).

Згідно із частиною четвертою статті 82 Закону України «Про виконавче провадження»№ 606-XIV рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, ? до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Таким чином, на час звернення ОСОБА_1 зі скаргою та її розгляду в суді першої інстанції відповідно до частини четвертої статті 82 Закону України «Про виконавче провадження»№ 606-XIV та статей 383, 384 ЦПК України такі скарги мали розглядатися в порядку цивільного судочинства, оскільки під час розгляду справи в апеляційному та касаційному порядку перевірка дотримання норм процесуального законодавства судом першої інстанції здійснюється згідно з вимогами законодавства, чинного на час розгляду справи у суді першої інстанції.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду № 14-177цс18 від 13 червня 2018 року у справі № 307/1451/15-ц.

Відповідно до положень частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, суди розглянули скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця про стягнення виконавчого збору із дотриманням правил предметної юрисдикції.

Щодо розгляду судами скарги ОСОБА_1 на постанови державного виконавця по суті, необхідно зазначити таке.

Суди визнали неправомірними та скасували постанови державного виконавця від 25 травня 2016 року про стягнення виконавчого збору, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження із посиланням в тому числі на те, що ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 16 вересня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року, визнано неправомірною та скасовано постанову Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровця А. Т. про відкриття виконавчого провадження від 29 квітня 2016 року № 50996794.

Разом з тим, постановою Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 754/8151/16-ц касаційну скаргу ПАТ «Родовід Банк» задоволено, ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 19 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року скасовано. У задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову про відкриття виконавчого провадження від 29 квітня 2016 року № 50996794, винесену Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровцем А. Т., відмовлено.

Якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення.

Таким чином, постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, в межах якого винесено також оскаржувані постанови, є чинною - підстава проведення виконавчих дій не скасована.

Разом з тим, підставою скасування судами постанов державного виконавця від 25 травня 2016 року про стягнення виконавчого збору, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження вказано також порушення права заявника на добровільне виконання судового рішення, пов'язане із неналежним надсиланням боржнику копії постанови про відкриття виконавчого провадження.

Постанова про відкриття виконавчого провадження оскаржувалася ОСОБА_1 з тих підстав, що заява про відкриття виконавчого провадження була прийнята від особи, яка не мала на це відповідних повноважень, а виконавче провадження відкрите за сумою заборгованості, яка не відповідала розміру, зазначеному у заяві про відкриття виконавчого провадження. У межах провадження щодо розгляду вказаної скарги суд не перевірив належність повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до положень статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Згідно із частиною першою статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV уразі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

За змістом частини першої статті 31 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Постанова Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровця А. Т. про відкриття виконавчого провадження від 29 квітня 2016 року № 50996794 надсилалася ОСОБА_1 на адресу, зазначену у виконавчому документі. Рекомендоване повідомлення повернулося за закінченням терміну зберігання, а тому відповідно до частини першої статті 31 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV ОСОБА_1 вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження.

За таких обставин, стягуючи виконавчий збір за проведення дій щодо примусового виконання рішення суду та накладаючи арешт на майно боржника, державний виконавець діяв відповідно до положень статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV, а тому підстави для задоволення скарги на дії державного виконавця відсутні.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про скасування оскаржуваних ухвал судів із ухваленням нового рішення у справі про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця.

Керуючись статтями 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Заяву публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про доповнення касаційної скарги повернути заявнику.

Касаційні скарги Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України та публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» задовольнити.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 28 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 13 грудня 2016 року скасувати.

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька
Судді А. О. Лесько
С. Ю. Мартєв
В. В. Пророк
С. П. Штелик