Головуючий суду 1 інстанції - Ковальов В.М.
Доповідач -Лозко Ю.П.
Справа № 414/1613/17
Провадження № 22ц/782/106/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2018 року Апеляційний суд Луганської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого Лозко Ю.П.,

Суддів : Єрмакова Ю.В., Орлова І.В.,

за участю секретаря Подрябінкіна Я.Г.

позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

учасники справи:

позивач: ОСОБА_2

відповідач: ОСОБА_4

третя особа: Служба у справах дітей Кремінської районної державної адміністрації

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуОСОБА_2 на рішення Кремінського районного суду Луганської області від 27 грудня 2017 року (суддя Ковальов В.М.) по цивільній справі № 414/1613/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини, третя особа - Служба у справах дітей Кремінської районної державної адміністрації,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним вище позовом, в обґрунтування якого вказав, що з 2003 року по червень 2017 року він перебував у цивільному шлюбі з відповідачем ОСОБА_4, від якого вони мають доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. У червні 2017 року відповідач виїхала за межі Луганської області разом з їхньою донькою. Вважає, що визначення місця проживання дитини з ним буде повністю відповідати інтересам дитини, оскільки він спиртними напоями не зловживає, забезпечений житлом, має стабільний заробіток і змогу забезпечити нормальний розвиток та навчання дитини. Проте, відповідач не має власного житла та достатнього стабільного доходу для забезпечення умов проживання доньки, мешкає в будинку своєї матері. Крім того, позивач вважає, що проживання дитини з відповідачем негативно впливає на виховання та здоров'я дитини, оскільки відповідач має судимість, перебувала на «Д» обліку у лікаря фтизіатра, отже є загроза для здоров'я дитини, тому просив суд визначити місцем проживання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з ним за адресою: АДРЕСА_1

Рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 27 грудня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини, третя особа - Служба у справах дітей Кремінської районної державної адміністрації відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, вважаючи що суд неправильно застосував норми матеріального права та неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, зокрема стосовно працевлаштування відповідача, зловживання відповідачем спиртними напоями, відсутність власного житла та належних умов для нормального розвитку дитини.

Крім того, скаржник вважає, що висновок органу опіки та піклування від 08.09.2017 року не є належним доказом, оскільки перевірка щодо визначення місця проживання малолітньої дитини проводилась поверхнево, умови для нормального виховання та розвитку доньки ОСОБА_2, які він має можливість створити є значно кращими, покази свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 є суб'єктивними, оскільки з ОСОБА_6 в нього склалися неприязні стосунки, крім того, вона проживає в іншому населеному пункті, в зв'язку з чим не обізнана про його відносини з відповідачем та їхньою дитиною, інші свідки є приятелями відповідача, а пояснення доньки ОСОБА_7 у суді щодо її прихильності до матері, також не мають бути враховані, оскільки надані нею під психологічним тиском з боку відповідача ОСОБА_4 застосованим останньою до судового засідання.

Заслухавши доповідача, пояснення та доводи учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, суд доходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками малолітньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач ОСОБА_2 працевлаштований, проживає за адресою: АДРЕСА_1, має належні умови для проживання, виховання, розвитку та навчання дитини, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання.

Відповідач ОСОБА_4 працездатна, працює, характеризується позитивно, проживає у будинку батьків за адресою: АДРЕСА_2. Відповідачем створені належні умови для проживання, виховання, розвитку та навчання дитини.

Малолітня дитина ОСОБА_5 мешкає з матір'ю - ОСОБА_4

Згідно висновку органу опіки та піклування Кремінської райдержадміністрації щодо визначення місця проживання малолітньої дитини від 08 вересня 2017 року, є доцільним визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, з матір'ю ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2

Згідно ч. 1 ст. 141 СК України як мати, так і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, зокрема право на її виховання, незалежно від того проживають вони з дитиною чи ні.

Згідно ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, а проживаючий з дитиною батько немає права перешкоджати їх спілкуванню.

Відповідно до правил ст. ст. 160-161 СК України, в разі відсутності згоди батьків, які проживають окремо, щодо того, з ким із них буде проживати дитина, спір вирішується виходячи з ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, віку дитини, стану здоров'я, особистої прихильності дитини до батьків та інших істотних обставин.

При цьому, перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

З пояснень опитаної в суді першої інстанції малолітньої дитини ОСОБА_2 судом встановлено, що позивач вживає алкогольні напої і застосовує фізичне насилля у відношенні матері, в результаті чого влітку 2017 року вони пішли від позивача. Також пояснила, що вона боїться батька і повертатися до нього не бажає.

Крім того, бажання проживати разом з матір'ю ОСОБА_4 малолітня дитина сторін ОСОБА_2 висловила під час засідання комісії з питань захисту дитини Кремінської райдержадміністрації 06.09.2017 року, що відображено у вище вказаному висновку від 08 вересня 2017 року.

Отже, прихильності малолітньої дитини до позивача, судом не встановлено.

В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що відповідач ОСОБА_4 зловживає спиртними напоями, має захворювання, яке є небезпечним для дитини, також має непогашену судимість, що негативно впливає на здоров'я та виховання дитини, а тому вказані обставини на думку скаржника є такими, що виключають можливість визначення місця проживання дитини з відповідачем.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Всупереч вимогам вказаної норми скаржник не надав суду доказів стосовно вказаних вище обставин, тому висновок суду з приводу цих доводів є обґрунтованим.

Вирішуючи спір щодо місця проживання дитини, суд оцінював докази щодо умов проживання кожного з батьків, їх матеріальний стан, характеристики їх особистостей та інші обставини, які мають значення для справи та дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2

У силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

З огляду на викладене, суд вважає, що відсутні беззаперечні виключні обставини, які б свідчили про недоцільність проживання малолітньої дитини з матір'ю.

За таких обставин суд вважає, що місце проживання дитини з матір'ю судом визначене з врахуванням віку дитини її особистої прихильності до батьків, а також ставлення батьків до виконання батьківських обов'язків, як це передбачено ч.1 с. 161 СК України та з врахуванням встановлених органом опіки та піклування обставин щодо умов проживання дитини, даних, які характеризують обох батьків та інших обставин.

Довід скаржника про те, що відповідач з 28.11.2017 року знята з обліку Рубіжанської об'єднаної державної податкової інспекції як фізична особа - підприємець отже, не має самостійного заробітку, що також унеможливлює визначення місця проживання дитини з нею, суд вважає є необґрунтованими, оскільки ця обставина не свідчить про те, що відповідач є безробітною і не має доходу. Крім того, як зазначено вище, перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

Доводи скаржника відносно того, що він має стабільній заробіток і може забезпечити кращі умови для виховання дитини, висновків суду не спростовують.

Рішення суду не позбавляє його права матеріально забезпечувати дитину, проявляти турботу та любов до неї незалежно від того, з ким із батьків дитина проживає.

Перешкод позивачу у спілкуванні з дитиною судом не встановлено.

Інші доводи апеляційної скарги за своєю суттю зводяться до не згоди з висновками суду по оцінці доказів, але право оцінки наданих учасниками справи доказів належить безпосередньо суду.

Доказів, які б спростовували висновки суду, скаржником не надано.

Отже, враховуючи положення 6 Принципу Декларації прав дитини від 20.11.1959 року про те, що малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю, та беручи до уваги відсутність таких виключних обставин, суд вважає висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам у справі та нормам які регулюють правовідносини, що виникли між учасниками справи.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Кремінського районного суду Луганської області від 27 грудня 2017 року

залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови - 11 травня 2018 року.

Головуючий

Судді: