Провадження № 2/752/6431/18
У Х В А Л А

06.11.2018 року суддя Голосіївського районного суду м. Києва Чередніченко Н.П.,розглянувши заяву представника позивача про забезпечення позову від 02.11.2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Сетам», приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Бандоли Олександра Олексійовича, треті особи: ОСОБА_3, Публічне акціонерне товариство «Раффайзен Бан Аваль» про визнання недійсними результатів електронних торгів, визнання недійсним та скасування акта приватного виконавця про проведення електронних торгів, визнання недійсним та скасування протоколу проведення електронних торгів, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду перебуває справа за позовом позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Сетам», приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Бандоли Олександра Олексійовича, треті особи: ОСОБА_3, Публічне акціонерне товариство «Раффайзен Бан Аваль» про визнання недійсними результатів електронних торгів, визнання недійсним та скасування акта приватного виконавця про проведення електронних торгів, визнання недійсним та скасування протоколу проведення електронних торгів.

23.10.2018 року разом із позовною заявою позивачем було подано заяву про забезпечення позову.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 26.10.2018 року, у справі відкрито провадження та призначено справу в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 26.10.2018 року, в задоволенні заяви про забезпечення позову було відмовлено.

02.11.2018 року представник позивача звернувся в суд із заявою про забезпечення позову, шляхом заборони третій особі ОСОБА_3 вчиняти дії щодо користування та розпорядження нежилими приміщеннями за адресою: АДРЕСА_1 до ухвалення судом рішення у даній справі. Заява обгрунтована тим, що 05.10.2018 року були проведені електронні торги з реалізації нежитлових приміщень, які знаходяться у АДРЕСА_1. Дані торги, на думку представника позивача, були проведені з порушенням порядку його реалізації. Переможцем торгів було обрано ОСОБА_3 Представник позивача вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду або призвести до неможливості його виконання, оскільки, ОСОБА_3 має на даний час всі можливості відчужити дане майно в будь-який час. У випадку відчуження майна, позивач не зможе відновити порушені права та потребуватиме додаткових обґрунтованих заходів щодо витребування майна у добросовісного набувача для подальшої реалізації майна з дотриманням закону. Вимоги заявника про визнання електронних торгів недійсними та витребування майна з чужого незаконного володіння направлені на захист свого порушеного права власності та законних інтересів у виконавчому провадженні.

Дослідивши матеріали справи, вважаю, що в задоволенні заяви слід відмовити за наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов може бути забезпечений, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно із ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду .

Положеннями ч. 3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв'язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України у постанові № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз»яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з»ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів…Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов'язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Також, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов'язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Право кожного на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його прав та обов'язків цивільного характеру передбачено і п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 2, 8 ЦПК України.

Частина 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом наведеного, жодне з положень Конвенції не може бути витлумачене як таке, що легітимізує набуття права власності одним суб'єктом за рахунок протиправного позбавлення майнового права іншого суб'єкта, із відмовою, до того ж, у можливості захисту порушеного права. Кожен, чиї права та свободи було порушено має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (Статті 13 і 14 Конвенції).

Окрім національного законодавства, також і прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п.1ст. 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року).

Відповідно до п.п. 166 168 рішення Європейського Суду з прав людини від 23.01.2014 (заява № 19336/04) «Справа «East/West Alliance Limited» проти України», перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним.

З приписів норм цивільно-процесуального законодавства України вбачається, що процесуальне законодавство обумовлює допустимість застосування заходів із забезпечення позову наявністю обставин, які свідчать про те, що невжиття таких заходів може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Забезпечення позову застосовується як засіб запобігання можливим порушенням майнових чи охоронюваних законом інтересів особи.

Суд звертає увагу на те, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов»язується застосування певного виду забезпечення позову.

У поданій заяві про забезпечення позову заявник обмежився лише зазначенням про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, не навівши достатніх підстав для вжиття заходів забезпечення позову саме шляхом заборони третій особі, яка на даний час є законним власником, вчиняти дії щодо користування та розпорядження майном, а тому, стороною позивача не доведено наявності реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду при задоволенні даного позову.

Крім того, слід зазначити про те, що представник позивача ставить питання про забезпечення позову саме шляхом заборони ОСОБА_3 вчиняти дії щодо користування та розпорядженням майном, однак, остання, є третьою особою у справі, а не відповідачем, та будь-яких вимог до неї з боку позивача не пред»явлено.

Заборона вчиняти дії щодо користування та розпорядження нерухомим майном є одним із заходів, які призводять до суворих обмежень для власника та вказані дії можуть призвести до порушень конституційних прав відповідача по справі, а також забезпечення позову в запропонований представником позивача спосіб, на думку суду, не є співмірними із пред»явленими позовними вимогами.

Враховуючи викладене, а також проаналізувавши зазначені норми, в контексті викладених обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення даної заяви, з огляду на те, що на підтвердження своїх доводів, позивачем не надано переконливих доказів в обґрунтування такої заяви та доказів наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у даній справі та неможливості захисту прав, свобод та інтересів без вжиття заходів забезпечення позову у запропонований позивачем спосіб, а відтак заява є необґрунтованою та безпідставною, в зв»язку з чим в її задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 149-153, 261, 352-354 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову від 02.11.2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Сетам», приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Бандоли Олександра Олексійовича, треті особи: ОСОБА_3, Публічне акціонерне товариство «Раффайзен Бан Аваль» про визнання недійсними результатів електронних торгів, визнання недійсним та скасування акта приватного виконавця про проведення електронних торгів, визнання недійсним та скасування протоколу проведення електронних торгів.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п»ятнадцяти днів з дня її складання до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя Н.П. Чередніченко