Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(в порядку спрощеного позовного провадження)

12 грудня 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Дубановська І. Д. ,

при секретарі Огер О. А.,

учасники справи:

позивач публічне акціонерне товариство «Приватбанк»

представник позивача ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

представник відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Біла Церква позовну заяву публічного акціонерного товариства «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

30.01.2018 року відкрите провадження за позовом публічного акціонерного товариства «Приватбанк» із вимогою стягнути із ОСОБА_2 борг за кредитним договором № б/н від 11.07.2007 року в розмірі 11 272,10 грн. та сплачений судовий збір.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що відповідно до кредитного договору № б/н від 11.07.2007 року ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 10 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Станом на 30.11.2017 року умови кредитного договору ОСОБА_2 не виконуються, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 11 272,10 грн., яку остання в добровільному порядку погашати відмовляється.

Відповідач заперечувала проти позову.

Свої заперечення обґрунтовувала тим, що заборгованість нею погашена, банк не надав доказів отримання нею коштів в розмірі 10 000 грн., не мав права нараховувати щомісячну комісію, оскільки це заборонено законодавством про захист прав споживачів та «издательскую» комісію, яка умовами договору не передбачена, без її погодження банк відкрив інший рахунок, куди неправомірно зараховував кошти сплачені нею з метою здійснити погашення заборгованості. При цьому, позов поданий із пропуском позовної давності та просила зменшити розмір пені.

Розгляд справи відбувався в судових засіданнях.

23.02.2018 року розгляд справи відкладений у звязку із неявкою учасників справи.

27.03.2018 року до суду зявилась відповідач, у звязку із її клопотанням, розгляд справи відкладений.

14.05.2018 року до суду зявились відповідач та її представник, за клопотанням представника позивача розгляд справи відкладений.

11.06.2018 року в звязку із відпусткою судді розгляд справи не відбувся.

10.07.2018 року до суду зявились представник позивача, відповідач та його представник, за клопотанням представника відповідача розгляд справи відкладений, оскільки судом вирішено опитати позивача, як свідка.

03.09.2018 в звязку із відпусткою судді розгляд справи не відбувся.

14.11.2018 року в звязку із зайнятості судді у іншій справі розгляд справи не відбувся.

12.12.2018 року до суду зявились представник позивача, відповідач та його представник, суд заслухав їхнє вступне слово, дослідив матеріали справи, після чого видалився до нарадчої кімнати.

Із пояснень позивача, відповідача та його представника, письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, суд встановив, що 08.08.2007 року між сторонами укладений кредитний договір, умови якого зафіксовані в заяві (а.с. 7), Умовах та правилах надання банківських послуг (а.с. 8-13), довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду».

За умовами договору позивачу наданий кредитний ліміт у сумі 250 грн.

Згідно п. 2 Умов та правил надання банківських послуг, кредит (кредитна лінія, кредитний ліміт) розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк обумовлений в договорі.

Відповідно до п. 3.3 Умов та правил надання банківських послуг, підписання даного договору являється прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти (а.с 105) банк змінював кредитний ліміт та станом на 01.03.2010 року його встановлено на рівні 580 грн.

Відповідно до виписки та пояснень відповідача вона отримувала картку та користувалась кредитним лімітом.

Згідно п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсоткам за користування ним, за перевитратами платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

Відповідно до п. 5.5 Умов та правил надання банківських послуг, за користування кредитом банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому Тарифами банку із розрахунку 360 календарних днів у році.

Сторони домовились, що базова відсоткова ставка за кредитом становить 1,9 % на місяць (а.с. 8).

Згідно п. 5.4 Умов та правил надання банківських послуг, погашення кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжним картам без встановленого мінімального обовязкового платежу, здійснюється в наступному порядку: строк погашення відсотків за кредитом щомісячно за минулий місяць, строк погашення кредиту в повному обсязі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці (поле MONTH).

Відповідно до пп. 3.1.1 п. 3.1 Умов та правил надання банківських послуг, строк дії карти вказаний на лицьовій стороні карти (місяць і рік), карта дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця.

Згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» розмір щомісячного платежу становить 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, строк внесення до 25 числа місяця наступного за звітним.

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти (а.с 105) видана позивачу картка дійсна до липня 2011 року.

Отже, останнім днем її дії є 31.07.2011 року.

Таким чином, за умовами договору відповідач зобовязалась повернути банку отриманий кредит, відсотки за ним, комісії та інші передбачені платежі не пізніше 31.07.2011 року.

В звязку із невиконанням умов договору банком нарахована заборгованість за період із 11.07.2007 року до 30.11.2017 року в загальному розмірі 11 272,10 грн., що складається із заборгованості за кредитом 578,36 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 6 894,31 грн., заборгованості за пенею та комісією 3 024,57 грн., а також штрафами відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн. (фіксована складова), 524,86 грн. (процентна складова).

Відповідач заперечував проти нарахування вказаної заборгованості, оскільки вважає, що заборгованість нею погашена, банк не надав доказів отримання нею котів в розмірі 10 000 грн., не мав права нараховувати щомісячну комісію за послуги банку, оскільки це заборонено законодавством про захист прав споживачів та «издательскую» комісію, яка умовами договору не передбачена.

Вирішуючи спір суд виходить із того, що відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України невиконання або виконання зобовязання з порушенням умов визначених його змістом є порушенням зобовязання.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Згідно ч. 2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України у разі порушення зобовязання особа може звернутися до суду за його захистом.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до практики Верховного Суду виписка з карткового рахунку є належним доказом заборгованості за кредитним договором (постанова від 14.03.2018 року, справа № 654/4006/14-ц).

Суд зазначає, що позивачем доведено, що відповідач користувалась кредитною лінією. Встановлено, що нею отримувались кошти, які разом з нарахованими відсотками та іншими платежами передбаченими умовами договору вона мала повернути не пізніше 31.07.2011 року.

Відповідно до практики Верховного Суду право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі предявлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України (справа № 444/9519/12, постанова від 28.03.2018 року).

Отже, банк не мав права нараховувати відсотки після 31.07.2011 року.

В звязку із цим, суд відхиляє позов в частині вимог про стягнення відсотків нарахованих за період з 01.08.2011 року до 30.11.2017 року.

Суд зазначає, що згідно виписки наданої позивачем (а.с. 93-100) з 31.10.2008 року банком нараховувалась «издательская» комісія, яка умовами договору не передбачена. Банк неправомірно зараховував сплачені відповідачем кошти на погашення боргу за нею.

Отже, суд дійшов висновку, що позивач має право на стягнення заборгованості за кредитом та відсотками нарахованими до 31.07.2018 року. Встановлено, що після 31.07.2011 року відповідач здійснила погашення боргу в розмірі 1 057,27 грн. При цьому, загальна сума заборгованості має бути зменшена на розмір нарахованої «издательской» комісії, яка умовами договору не передбачена.

Посилання позивача, на те, що у графі комісія та пеня нарахована саме пеня, суд відхиляє, оскільки якщо порівнювати виписку та розрахунок заборгованості, суми нарахованої комісії в виписці по картковому рахунку та суми зазначені в графі «сума комісії та пені» співпадають.

Таким чином, заборгованість, яку мала сплатити відповідач на користь банку становить - 798,85 грн., що складається із: заборгованості за кредитом 578,36 грн., заборгованості за відсотками 220,49 грн.

В свою чергу, нею сплачено 1 057,27 грн., при цьому суд враховує, що частину коштів банк неправомірно нараховував «издательскую» комісію.

Отже, заборгованість у відповідача перед банком відсутня та банк не мав права нараховувати штраф.

За наведених обставин, позов слід залишити без задоволення.

Згідно усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року).

Керуючись ст.ст. 10, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позов акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості залишити без задоволення.

На рішення може бути подана апеляція до Київського апеляційного суду, в порядку встановленому законом, протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили в порядку встановленому ст. 273 ЦПК України.

Повне рішення складене - 17.12.2018 року.

СуддяОСОБА_4