АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/8/18Головуючий по 1 інстанції
Категорія: 27 - Гудзюк І.В. Доповідач в апеляційній інстанції - Бородійчук В.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2018 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого Бородійчука В.Г.

суддів Василенко Л.І., Карпенко О.В.

секретаря Анкудінова О.І.

розглянувши у судовому засіданні в місті Черкаси апеляційні скарги представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03 серпня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши представника ОСОБА_3, колегія суддів, -:

в с т а н о в и л а :

15 травня 2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 26 травня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_7 укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 900/06-034-306, на виконання умов якого банком надано позичальнику грошові кошти (кредит) у сумі 40 000 доларів США зі сплатою 14,00 % річних, з кінцевим строком повернення кредиту до 10 травня 2018 року.

Додатковою угодою № 1 від 07 жовтня 2008 року сторони збільшили процентну ставку до 15 % річних.

Додатковою угодою № 2 від 15 липня 2009 року сторони змінили графік погашення кредиту та збільшили термін повернення кредиту до 10 травня 2023 року.

Згідно п.1.1.1 вищевказаного договору, повернення кредиту здійснюється щомісячно, згідно з визначеним графіком та з кінцевим терміном повернення заборгованості до 10 травня 2018 року включно. Позичальник в порушення умов даного кредитного договору щодо повернення кредиту своє зобов'язання не виконав.

Станом на 06 лютого 2015 року (день складення розрахунку заборгованості) заборгованість відповідача по кредиту становила 28 138,39 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на цей день еквівалентно 650 857, 28 грн.

Згідно п.1.1 договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 900/06-034-306 від 26 травня 2008 року позивач надав позичальнику у тимчасове користування грошові кошти на умовах платності. Відповідно до п.2.4.5. договору кредиту, останній зобов'язувався сплачувати позивачу проценти за використання кредиту не пізніше 10 числа місяця наступного за тим, в якому нараховані проценти. Проте, відповідач не виконує власного обов'язку по сплаті процентів за використання кредиту, закріпленого п.п. 3.3.4 та 3.3.7 зазначеного договору, внаслідок чого станом на 06 лютого 2015 року (день складення розрахунку заборгованості) прострочена заборгованість по сплаті процентів за використання кредиту склала 4 006,75 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 06 лютого 2015 року еквівалентно 92 678,49 грн.

Згідно з п. 4.1. кредитного договору, за прострочення строків повернення кредиту чи прострочення сплати процентів за кредитним договором, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості.

Таким чином, за несвоєчасне повернення кредиту позичальнику нарахована пеня в розмірі 631,37 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 06 лютого 2015 року еквівалентно 14 604,04 грн., та пеня за несвоєчасну сплату процентів в розмірі 379,02 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 06 лютого 2015 року еквівалентно 8 767,04 грн.

26 травня 2008 року між банком, позичальником та ОСОБА_8 укладено договір поруки, яким передбачено, що остання поручилася перед банком за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань, що витікають із кредитного договору.

Крім того, 18 травня 2011 року було укладено ще два договори поруки між позивачем, позичальником та ОСОБА_5 і ОСОБА_3 відповідно.

Оскільки, позичальником порушено умови кредитного договору, а поручителями добровільно не виконано взяті на себе зобов'язання, вони повинні відповідати перед банком разом з позичальником як солідарні боржники, у тому ж обсязі що і останній.

Банк направив позичальнику та поручителям вимоги про сплату заборгованості, однак вони залишилися без виконання і заборгованість не погашено.

З урахуванням усної заяви про уточнення позовних вимог, позивач просив стягнути на свою користь із відповідачів солідарно заборгованість по кредиту в розмірі 28 138,39 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 650 857,28 грн., заборгованість за процентами в розмірі 4 006,75 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 92 678,49 грн. та заборгованість по пені за несвоєчасне повернення кредиту та несвоєчасну сплату відсотків в розмірі 23 371 грн. 08 коп., а всього - 766 906 грн. 86 коп. Також просив стягнути із ОСОБА_7 понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 654 грн.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03 серпня 2015 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_7, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 900/06-034-306 від 26 травня 2008 року, що становить заборгованість за кредитом та процентами в розмірі 32 145,14 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 743 535 грн. 78 коп. та заборгованість по пені за несвоєчасне повернення кредиту та несвоєчасну сплату відсотків в розмірі 23 371 грн. 08 коп., а всього - 766 906 грн. 86 коп.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 3 654 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить скасувати рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03 серпня 2015 року в частині стягнення суми боргу з поручителів ОСОБА_5 та ОСОБА_3 Ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_3, як солідарних боржників за кредитним договором в повному обсязі. Судові витрати покласти на позивача.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 просить скасувати рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03 серпня 2015 року в частині стягнення суми боргу з поручителів ОСОБА_5 та ОСОБА_3 Ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_3, як солідарних боржників за кредитним договором в повному обсязі. Судові витрати покласти на позивача.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У відповідності до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягає до залишення без задоволення виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 900/06-034-306 від 26 травня 2008 року ПАТ «Укрсоцбанк» надав ОСОБА_9 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 40 000 дол. США зі сплатою 14 % річних, з кінцевим терміном повернення кредиту до 10 травня 2018 року.

07 травня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_7 було укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 900/06-034-306 від 26 травня 2008 року. Відповідно до неї сторонами було досягнуто домовленість про збільшення відсоткової ставки за користування кредитом до 15 %.

Додатковою угодою № 2 від 15 липня 2009 року сторони змінили графік погашення кредиту та збільшили термін повернення кредиту по 10 травня 2023 року.

Оскільки, ОСОБА_7 порушив умови повернення кредиту та не виконує обов'язки по сплаті відсотків за використання кредиту станом на 06 лютого 2015 року заборгованість по кредиту склала 28 138,39 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 650 857,28 грн., а прострочена заборгованість по сплаті відсотків за використання кредиту склала 4 006,75 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 251 084,45 грн.

Умовами п. 4.2 вказаного договору кредиту передбачено, що за прострочення строків повернення кредиту чи прострочення сплати процентів за кредитним договором позичальник зобов'язаний сплатити позивачу пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості. Тому, за несвоєчасне повернення кредиту відповідачу нарахована пеня в розмірі 631,37 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 06 лютого 2015 року еквівалентно 14 604,04 грн. та пеня за несвоєчасну сплату процентів в розмірі 379,02 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 06 лютого 2015 року еквівалентно 8 767,04 грн.

Також, судом першої інстанції встановлено, що 26 травня 2008 року з метою забезпечення виконання зобов'язань за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 900/06-034-306 між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_8 укладено договір поруки № Дп900/06-034-306, за яким остання зобов'язалася перед позивачем в повному обсязі солідарно відповідати за виконання ОСОБА_7 зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливої неустойки.

Крім того, 18 травня 2011 року з метою забезпечення виконання зобов'язань за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 900/06-034-306 від 26 травня 2008 року між позивачем та відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладено два договори поруки № 900/900002105/РО та № 900/900002810/РО відповідно, за якими останні зобов'язалися перед банком в повному обсязі солідарно відповідати за виконання ОСОБА_7 зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій.

Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_7 своїх зобов'язань щодо виконання умов договору про надання відновлювальної кредитної лінії, на його адресу була направлена вимога банку про сплату заборгованості, яка отримана ОСОБА_7, однак залишена без виконання.

Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів належних йому.

Ст. 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 554 ЦК України в разі невиконання позичальником своїх зобов'язань по договору кредиту, поручителі відповідають перед позивачем як солідарні боржники.

Згідно ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від буд-якого з них окремо.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Пунктом 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», якщо в договорі поруки сторонами не узгоджувалися можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_8 не була належним чином проінформована позивачем про збільшення обсягу її відповідальності, позивач не довів суду тієї обставини, що вона надавала свою згоду на продовження поруки внаслідок такої зміни. Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що порука ОСОБА_8 припинена з 07 жовтня 2008 року і в задоволенні позову до неї відмовлено.

Укладеними 18 травня 2011 року між позивачем та ОСОБА_5 та ОСОБА_3 договорами поруки № 900/900002105/РО та № 900/900002810/РО відповідно встановлено, що вказані поручителі відповідають, зокрема, за сплату відсотків за користування кредитом, максимально можливий розмір яких становить 15 % річних, тобто в розмірі, який встановлений договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 900/06-034-306 від 26 травня 2008 року з врахуванням змін внесених додатковою угодою № 1 від 07 жовтня 2008 року.

В апеляційних скаргах, особи, що їх подали вказують, що рішення суду в частині стягнення з поручителів ОСОБА_3 та ОСОБА_10 повинне бути скасоване, оскільки порука припинилася, оскільки кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явив вимоги до поручителів.

Однак, такі твердження не є обґрунтованими, оскільки рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 05 квітня 2018 року яке, залишене без змін постановою апеляційного суду м. Києва від 16 серпня 2018 року ОСОБА_3 було відмовлено в задоволенні її позовних вимог про визнання договору поруки № 900/900002105/РО від 18 травня 2011 року припиненою. Даним рішенням було встановлено, що кредитний договір № 900/06-034-306, який було укладено ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_7, як і договір поруки, що був укладений з ОСОБА_3 припиняють свою дію 10 травня 2023 року. Крім того, Голосіївським районним судом м. Києва під час вирішення справи було враховано, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в Смілянському міськрайонному суді Черкаської області під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором повинні були доводи суду неправомірність заявленої вимоги банку з підстав припинення договору поруки. Однак, ОСОБА_3, яка діяла в своїх інтересах а також як представник ОСОБА_5 позовні вимоги банку визнала повністю.

Враховуючи висновки Голосіївського районного суду м. Києва та встановлені обставини справи, апеляційний суд вважає доведеними позовні вимоги банку щодо стягнення заборгованості із відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_3

Надані позивачем розрахунки заборгованості були предметом вивчення суду, визнані правильними і підстав для визнання їх неправильними в апеляційного суду немає.

Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аргументи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Доводи апеляційних скарг були предметом дослідження колегії суддів і визнані такими, що не спростовують правильність висновків суду.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційні скарги без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої без змін, оскільки доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанцій не спростовують.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03 серпня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови виготовлено 15 листопада 2018 року.