КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження 22-ц/824/616/2018 доповідач: Сліпченко О.І.
ПОСТАНОВА

13 листопада 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: судді-доповідача Сліпченка О.І., суддів Волохова Л.А., Мельника Я.С.,

за участю секретаря: Топольського В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 13 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування, пені та відшкодування моральної шкоди, -

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2017 року позивач звернувся з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 31 серпня 2015 року він потрапив у ДТП, в якій отримав комплекс тяжких тілесних ушкоджень внаслідок порушення ОСОБА_3 правил дорожнього руху, який був засуджений вироком Деснянського районного суду м. Києва від 11 листопада 2015 року.

Правова відповідальність ОСОБА_3 в момент ДТП була застрахована в ПрАТ «Українська охоронно - страхова компанія».

06 квітня 2017 року позивачу виплачено страхове відшкодування в розмірі 22 586, 58 грн, однак з представлених розрахунків, до виплати йому належало 76 259, 01 грн..

За вирахуванням виплаченої відповідачем суми решта страхової виплати в сумі 53 672, 43 гр. виплачена ОСОБА_2 не була.

З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, позивач просив стягнути з відповідача:

- частину страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю, в сумі 53 672, 43 гр.;

- пеню за прострочення виплати страхового відшкодування в сумі 24 964, 84 гр.;

- моральну шкоду, завдану ушкодженням здоров'я, в сумі 3 812, 95 гр.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 13 квітня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» на користь ОСОБА_2 53 672 грн. 43 коп. страхового відшкодування, 7 394 грн.14 коп. пені, 3 812 грн. 95 коп. в відшкодування моральної шкоди та 648 грн. 80 коп. судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник відповідачазвернувся до суду з апеляційною скаргою, обґрунтовуючи її тим, що суд порушив норми процесуального права, розглядаючи справу заочно. Крім того, стверджує, що позивач не довів, що ним від заподіювача шкоди отримане лише часткове відшкодування.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

В судовому засіданні сторони підтримали свої позиції. При цьому ОСОБА_2 надав колегії суддів для огляду розписку від ОСОБА_3, згідно якої останній відшкодував при розгляді кримінальної справи заподіяну моральну шкоду.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволенню з таких підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає не у повній мірі.

Задовольняючи позов частково суд виходив з того, що сума витрат на лікування позивача є обґрунтованою, а тому вона підлягає стягненню, як і відшкодування моральної шкоди в розмірі 3 812,95 грн. та пені за несвоєчасну страхову виплату в сумі 22 586,58 грн., яка складає 1 212, 87 грн. В частині вимог стягнення пені за несвоєчасну страхову виплату в розмірі 53 672,43 суд відмовив обґрунтовуючи тим, що стягнення було б можливим в даному випадку лише за наявності прострочення виконання грошового зобов'язання за умов відсутності збору щодо такої виплати.

Колегія суддів повністю погодитись з таким висновком не може з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 31 серпня 2015 року по вул. Драйзера, 30 в м. Києві ОСОБА_3, перебував за кермом стоячого автомобіля марки «Рено Логан», д.н.з. НОМЕР_1, який знаходився біля правого краю проїжджої частини, порушив Правила дорожнього руху, а саме п. 1.3, пп. «б» п. 2.3, п. 15.13 ПДР, відчинив водійські двері, створивши перешкоду велосипедисту ОСОБА_2, який рухався в попутному напрямку і наїхав на відчинені двері автомобіля.

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 11 листопада 2015 року ОСОБА_3 був визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та засуджений.

Внаслідок зазначеної дорожньо - транспортної пригоди позивач отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Відповідно до Полісу серії НОМЕР_2 цивільно - правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована в АТ «УОСК».

Листом від 12 січня 2017 року за вих. №24 АТ «УОСК» повідомило позивача про прийняте рішення, а саме про виплату йому страхового відшкодування в розмірі 22 586, 58 гр., які були виплачені позивачу 06 квітня 2017 року.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

За змістом ст..ст. 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Сума франшизи компенсується страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Частиною 1 ст. 990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором.

Доводи апеляційної скарги в частині страхового відшкодування висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Колегія суддів зазначає, що посилання особи яка подає апеляцій скаргу на те, що відповідно до вироку Деснянського районного суду від 11 листопада 2015 року позивачем вже було отримано від заподіювача шкоди відшкодування в розмірі 50 000 грн. не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог позивача в частині відшкодування, адже, як і було зазначено судом першої інстанції відомості про виплачену суму та її призначення в матеріалах справи відсутні.

Доводи відповідача, що витрати на лікування ОСОБА_2 не відповідають розміру заявлених вимог - спростовуються матеріалами справи (а.с.9-17).

Аргументи відповідача про те, що підрахунок відшкодування за шкоду, пов'язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у разі встановлення III групи інвалідності невірний є безпідставними. Адже шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатності не пов'язана з відшкодуванням шкоди, пов'язаною з лікуванням.

Посилання, представника ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» на те, що сума страхової виплати є більшою ніж мінімальний розмір страхового відшкодування за шкоду, пов'язану із стійкою втратою працездатності не може бути підставою для відмови в задоволенні даної вимоги.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції в частині страхового відшкодування та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Ухвалюючи рішення в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що позов в цій частині є обґрунтованим.

З такими висновками колегія суддів у повній мірі погодитись не може, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи, а також не узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається та підтверджено самим ОСОБА_2, що від ОСОБА_3, на відшкодування моральної шкоди при розгляді кримінальної справи отримано 50 000 грн.

За змістом ст. ст. 23 та 1167 ЦК України, згідно із якими, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають:наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Колегія суддів вважає, що позивачем вже отримано таке відшкодування та не надано належні та допустимі докази в цій частині позовних вимог.

Оцінюючи докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив всі фактичні обставини справи, не надав їм належної правової оцінки, рішення в частині відшкодування моральної шкоди ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає зміні з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позову в цій частині, а в іншій частині рішення необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374 - 375 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» - задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 13 квітня 2018 року частині відшкодування моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволені позовних вимог відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: