Ухвала

Іменем України

15 листопада 2018 року

місто Київ

справа № 511/2188/17

провадження № 61-46778ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 в частині оскарження рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 21 грудня 2017 року та постанови Апеляційного суду Одеської області від 16 жовтня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Садівничого товариства «Банківець», мас. «Мале-1» про захист прав власника та припинення протиправних дій,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Садівничого товариства «Банківець», мас. «Мале-1» про захист прав власника та припинення протиправної діяльності, в якому просила: на підставі частин другої, третьої статті 13 ЦК України зобов'язати Садівниче товариство «Банківець», мас. «Мале-1», у спосіб, визначений пунктом 3 частини другої статті 16 ЦК України припинити дії щодо порушення прав на споживання електроенергії шляхом перешкоджання подачі останньої на земельну ділянку, яка належить на праві власності ОСОБА_1 у с. Мале Роздільнянського району та/або відключення від електроживлення садового будинку ОСОБА_1, що розташований на цій землі, та утримуватись від цього у подальшому; у спосіб, визначений пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України, та на підставі статті 19 ЦК України визнати за ОСОБА_1 право на самозахист зокрема, але не виключно, шляхом тотожних, співмірних та віддзеркалюючих дій, що вчинені Садівничим товариством «Банківець», мас. «Мале-1», тобто, визнати за ОСОБА_1 право перешкоджати Садівничому товариству «Банківець», мас. «Мале-1», у користуванні електроенергією у разі вчинення такого відносно ділянки та будинку ОСОБА_1 у спосіб, застосований для таких перешкод самим Садівничим товариством «Банківець», мас. «Мале-1».

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 21 грудня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 16 жовтня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на зазначені судові рішення, в якій вона, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд зробив висновок про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки скаргу подано на судові рішення, ухвалені у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню.

У статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа за зазначеним спором не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Предметом спору в цій справі є вимога про захист прав споживача електричної енергії. Зазначена справа не становить значної складності для вирішення судами та не належить до винятків із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд визнає за можливе, користуючись власними повноваженнями, визнати цю справу малозначною.

У касаційній скарзі не містяться посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

При цьому Верховним Судом дано оцінку та враховано: предмет позову, складність справи, значення справи для сторін і суспільства в цілому й не встановлено наявності випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справі: «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року, заява № 26737/95).

З урахуванням наведеного, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Верховний Суд наголошує на тому, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність підстав чи відсутність таких підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Садівничого товариства «Банківець», мас. «Мале-1» про захист прав власника та припинення протиправних дій за касаційною скаргою ОСОБА_1 в частині оскарження рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 21 грудня 2017 року та постанови Апеляційного суду Одеської області від 16 жовтня 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Погрібний