ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2018 року

м.Суми

Справа №574/92/17

Провадження № 22-ц/788/780/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Біляєвої О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Кононенко О.Ю., Криворотенка В.І.,

за участю секретаря судового засідання Назарової О.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Верхньосагарівська сільська рада Буринського району Сумської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Буринського районного суду Сумської області в складі судді Куцана В.М. від 17 січня 2018 року, ухвалене у м. Буринь, дата складення повного судового рішення - 17 січня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402 VIII «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 частини першої розділу ХIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

23 січня 2017 року ОСОБА_1 пред'явила даний позов до відповідача, в обґрунтування якого посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Верхня Сагарівка Буринського району Сумської області помер її дядько ОСОБА_2, який проживав один. Унаслідок його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входила земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,89 га, розташована на території Верхньосагарівської сільської ради.

Позивач є спадкоємцем першої черги за законом.

У 2017 році ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса з питання оформлення спадщини, який роз'яснив, що нею пропущений встановлений статтею 1270 ЦК України шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини.

Посилаючись на поважність причин, якими є юридична необізнаність, складний матеріальний стан, проживання в іншому населеному пункті, наявність у позивача правовстановлюючого документа на спадкове майно тощо, ОСОБА_1 просила визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилася внаслідок смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 її дядька ОСОБА_2, - один місяць з моменту набрання рішенням законної сили.

Рішенням Буринського районного суду Сумської області від 17 січня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що наведені позивачем причини пропуску строку для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк не є поважними.

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Апеляційного суду Сумської області з апеляційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким визначити їй додатковий строк - два місяця для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 дядька ОСОБА_2

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд дав неправильну правову оцінку доказам щодо поважності пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини.

На час перегляду справи судом апеляційної інстанції відповідач не подав відзив на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу з наведених у ній мотивів.

Відповідач не з'явився, подав заяву про розгляд справи за відсутності його представника.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 - дядько позивача ОСОБА_1, яка має право на спадкування за законом у п'яту чергу. Факт родинних відносин підтверджений (ас. 5, 6, 7, 8, 9 10).

Згідно з довідкою Верхньосагарівської сільської ради Буринського району Сумської області № 166 від 11 жовтня 2016 року, на час відкриття спадщини спадкоємці разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 не проживали. Заповіт від його імені Верхньосагарівською сільською радою не посвідчувався (ас.12).

Спадкова справа після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 не заводилась, що підтверджується інформаційними довідками зі Спадкового реєстру від 07 липня 2017 року (ас.25, 26).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ст. 1258 цього Кодексу).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Виходячи з положень чинного законодавства, позивач мала право на спадкування у п'яту чергу і могла одержати та реалізувати таке право при наявності підстав, передбачених ч. 2 ст. 1258 ЦК України, тобто, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Законодавцем (ч. 2 ст. 1270 ЦК України) встановлено збільшення строку для подання заяви про прийняття спадщини для осіб, у яких виникнення права на спадкування залежить від прийняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями.

З урахуванням того, що на момент смерті ОСОБА_2 була жива його рідна сестра ОСОБА_3 - мати позивача, то вона мала право на спадкування у другу чергу. ОСОБА_3 не прийняла спадщину, до складу якої входить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,89 га, розташована на території Верхньосагарівської сільської ради, оскільки не подала нотаріусу протягом установленого законом строку заяву про прийняття спадщини.

ОСОБА_1 також не реалізувала таке право при наявності підстав, передбачених ч. 2 ст. 1258 ЦК України.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Відповідні роз'яснення викладені в пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» Пленуму Верховного Суду України.

Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через юридичну необізнаність, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року справа № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року справа № 6-1486цс15 та від 14 вересня 2016 року справа № 6-1215цс16.

Згідно зі статтею 60 ЦПК України в редакції 2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зміст статті 89 ЦПК України (в редакції від 03 жовтня 2017 року) визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, встановив, що жодних доказів, які б вказували та підтверджували поважність причин пропуску позивачем строку на подання заяви про прийняття спадщини, а саме наявність об'єктивних, непереборних, істотних труднощів, що перешкоджали йому звернутися з відповідною заявою, суду не надано, а тому дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними обставинами. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, непрацездатність, наявність неповнолітніх дітей, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зазначені позивачем для визначення додаткового строку для прийняття спадщини обставини (юридична необізнаність, майновий стан, проживання в іншій місцевості) не є об'єктивними, непереборними, істотними труднощами, які перешкоджали позивачу у встановлений законом строк звернутися із заявою про прийняття спадщини, у розумінні положень ст. 1272 ЦК.

З урахуванням наведених норм зазначені в апеляційній скарзі додаткові причини пропуску строку (догляд за матір'ю, яка була особою з інвалідністю; наявність двох неповнолітніх дітей 2003 і 2010 року народження; необізнаність про існування спадщини (саме земельної ділянки)) також не можуть бути визнані поважними. Підстави, що пропуск строку зокрема обумовлений доглядом за хворобою матір'ю, яка померла 28 жовтня 2011 року, не спростовують висновок суду про відсутність правових підстав для задоволення позову з огляду на те, що ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_3 до січня 2017 року не вчиняла дій, направлених на прийняття спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті дядька. Крім того, довід щодо необізнаності про існування спадщини спростовується змістом позовної заяви і поясненнями особи, яка подала апеляційну скаргу, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

При цьому суд апеляційної інстанції не робить правових висновків щодо доводів апеляційної скарги стосовно спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті баби ОСОБА_4, оскільки відповідно до вимог частини шостої статті 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки рішення є законним і обґрунтованим; доводи апеляційної скарги висновків суду про відсутність правових підстав для задоволення позову не спростовують.

Згідно з підпунктом 6 пункту першого частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», розмір судового збору за подання апеляційної скарги 960 грн. Разом з тим, ОСОБА_1 сплатила судовий збір у сумі 776 грн (ас. 40), тобто, з позивача слід достягнути і зарахувати до спеціального фонду Державного бюджету України 184 грн 00 коп.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Буринського районного суду Сумської області від 17 січня 2018 року - без змін.

Достягнути з ОСОБА_1 і зарахувати до спеціального фонду Державного бюджету України 184 грн 00 коп. недоплаченого судового збору у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.М. Біляєва

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І.Криворотенко

Дата складення повного судового рішення - 15 травня 2018 року

Суддя-доповідач О.М.Біляєва