АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2018 року

м. Харків

Справа № 630/401/17

Провадження № 22-ц/790/2514/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Кружиліної О.А.

суддів Кіся П.В., Хорошевського О.М.

імена (найменування сторін):

позивач - ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»

відповідач - ОСОБА_2

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»

на рішення Люботинського міського суду Харківської області від 01 лютого 2018 року в складі судді Малихіна О.О.,

в с т а н о в и в:

08 серпня 2017 року ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі по тексту - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося у суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Свої позовні вимоги мотивувало тим, що 20 серпня 2007 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 був укладений договір без номеру, за яким відповідач отримала кредит у розмірі 5 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом.

Свої зобов'язання за договором відповідач не виконувала, внаслідок чого станом на 19 липня 2017 року виникла заборгованість за договором в загальному розмірі 25 253,30 грн, яка складається з заборгованості по тілу кредиту в сумі 9 659,50 грн, нарахованих відсотків за користування кредитом в сумі 6 896,29 грн, нарахованої пені в сумі 7 256,88 грн, штрафу (фіксована складова) в сумі 250,00 грн та штрафу (процентна складова) в сумі 1 190,63 грн, яку позивач просив стягнути з відповідача в повному обсязі.

Рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 01 лютого 2018 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що висновок суду першої інстанції про те, що відповідач не здійснювала операцію 15 жовтня 2016 року по перерахунку грошових коштів в сумі 12 302,00 грн через IVR-меню з картки № НОМЕР_2 на іншу картку відповідача № НОМЕР_3 оскільки ОСОБА_2 15 жовтня 2016 року о 20-03 год. телефонувала на № 3700 Контактного центру банку з метою отримання інформації про надходження на її користь грошових коштів, але розмова з представником банку не відбулась - є помилковим.

При цьому, суд першої інстанції виходив із інформації про вхідні та вихідні дзвінки, їх тривалість, маршрут передавання з адресами та прив'язкою до базових станцій абонента за номером НОМЕР_4, яким користується відповідач, здійснені за період з 07-00 год. 15 жовтня 2016 року по 21-00 год. 17 жовтня 2016 року, отриманої судом від ПрАТ «ВФ Україна», відповідно до якої вбачається, що з даного номеру абонента 15 жовтня 2016 року о 20-03 год. було здійснено телефонний дзвінок на № 3700 тривалістю 7 секунд. На підставі такої інформації суд поставив під сумнів можливість виконання відповідачем, яка не має досвіду користування системами ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» через віддалені канали обслуговування, банківської операції у таких короткий проміжок часу 7 секунд.

Такий висновок суду, як вважає позивач, був зроблений на підставі припущення, безпідставно вирішивши, що відповідач не має досвіду користування системами ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» через віддалені канали обслуговування.

Крім того, суд не звернув увагу на те, що відповідач все ж таки здійснювала дзвінок, і не досліджував чому саме вона це робила, якщо не для того, щоб здійснити операцію з перерахування коштів.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» ОСОБА_2 рішення суду першої інстанції вважала правомірним, яке ґрунтується на доказах, які кожна із сторін надала в судовому засіданні.

Зазначала, що позивач не зміг надати в судовому засіданні доказів, які б достовірно вказували на ту обставину, що нею особисто здійснено переказ грошових коштів за допомогою послуги IVR-меню. При цьому позивач підтвердив сумлінне виконання нею умов кредитного договору протягом всього часу дії договору.

Вважала, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, спрямовані на переоцінку висновку суду, який постановив справедливе рішення на підставі наявних у справі доказів, які позивачем не оспорювалися та не спростовувались.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 367 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» суд першої інстанції виходив з положень 526, 530, 549, 610, 611 ЦК України, статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та тих обставин, що доводи позивача про вчинення відповідачем дій щодо переказу грошових коштів в сумі 12 302,00 грн за допомогою послуги IVR-меню є необґрунтованими, оскільки відповідач 15 жовтня 2016 року о 20-30 год. телефонувала на № 3700 Контактного центру банку з метою отримання інформації про надходження на її користь грошових коштів, але розмова з представником банку не відбулась.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 20 серпня 2007 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 був укладений договір без номеру, за яким відповідач отримала кредит у розмірі 5 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом.

В результаті не виконання ОСОБА_2 зобов'язань за договором станом на 19 липня 2017 року виникла заборгованість в загальному розмірі 25 253,30 грн, яка складається з: заборгованості по тілу кредиту в сумі 9 659,50 грн, нарахованих відсотків за користування кредитом в сумі 6 896,29 грн, нарахованої пені в сумі 7 256,88 грн, штрафу (фіксована складова) в сумі 250,00 грн та штрафу (процентна складова) в сумі 1 190,63 грн.

Згідно вимог статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до вимог статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до вимог частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до вимог статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до вимог статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно розділу IV пункту 1 Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затверджених постановою правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 банк має право здійснювати емісію електронних платіжних засобів у вигляді мобільного платіжного інструменту та обслуговування операцій з їх використанням, передбачених правилами платіжної системи, відповідно до умов договору та вимог цього Положення.

Згідно розділу VI пункту 1, 2 Положення користувач зобов'язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень. Емітент зобов'язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу. Емітент під час видачі електронного платіжного засобу за наявності можливості змінити ПІН користувачем зобов'язаний проінформувати користувача про це право та запропонувати змінити ПІН. Користувач зобов'язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним.

Згідно розділу VI пункту 9 Положення користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Аналізуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про наступне.

Згідно пункту 6.1. «Умов та правил надання банківських послуг» обов'язки клієнта: не передавати картки, ПІНи третім особам, не використовувати карти або нанесені на них дані в цілях, не передбачених цим договором або тих, що протирічать діючому законодавству.

Відповідно до пунктів 8.1., 8.3. Правил утримувач картки несе відповідальність за операції, що здійснюються з картками. У випадку, якщо утримувач дає згоду на здійснення операцій з картками або нанесеними на них даними поза полем його зору, він несе повну відповідальність за їх можливе шахрайське використання в подальшому. Банк не несе відповідальності за операції, що супроводжуються правильним введенням ПІНу.

Згідно пункту 8.4. «Умов та правил надання банківських послуг» утримувач несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви утримувача про блокування коштів на картрахунку і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією до моменту постановки картки в СТОП-ЛИСТ Платіжної системи.

Відповідно до пункту 6.11. «Умов та правил надання банківських послуг» Клієнт зобов'язаний інформувати Банк, а також правоохоронні органи за фактом втрати карти, ПІНу або отримання звістки про їх незаконне використання. В триденний термін, після усної заяви про втрату картки, ПІНа, надати письмову заяву в Банк, яка повинна містити докладний виклад обставин (пункт 6.12.).

Відповідно пункту 6 розділу VI Положення № 705 «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням» користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов'язаний негайно повідомити Банк про складену ситуацію. До моменту повідомлення користувачем Банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач.

З матеріалів справи вбачається, а саме із пояснень відповідача, що 15 жовтня 2016 року на її телефон прийшло смс повідомлення щодо надходження допомоги на карту для виплат. Через 1-2 хвилини їй зателефонували, назвався представником Приватбанку, який також назвав її дані, рік народження і номер її картки для виплат, та повідомив, що їй начислено допомогу в сумі 2 200 грн, але помилково представник Приватбанку переслав їй 12 200 грн і попросив повернути йому ці кошти, тому, що його покарають. ОСОБА_2 зателефонувала на номер 3700, за яким їй відповіли, що дзвінок прийнятий та їй передзвонять, однак їй не передзвонили, не дивлячись на те, що вона ще багато разів набирала цей номер. 16 жовтня 2016 року відповідач пішла до банкомату в м. Люботин, вул. Джерелянська, 2, зняла кошти з карти для виплат і переслала представнику Приватбанку, а 17 жовтня 2016 року під час візиту до відділення Приватбанку дізналася, що гроші знято з її кредитної карти. Того ж дня відповідач пішла до поліції і написала заява, що шахрайськими діями Приватбанку з її універсальної кредитної карти вкрадені кошти без її відома.

Також з матеріалів справи вбачається, що згідно заяви ОСОБА_2 з її кредитної картки НОМЕР_5 без її відома були зняті кошти, про що нею була подана заява до Люботинського ВП Харківського ВП ГУМП України в Харківській області, яка була зареєстрована та відкрито кримінальне провадження № 0000153 за частиною 1 статті 190 КК України.

Згідно пункту 6.7. «Умов та правил надання банківських послуг» власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту.

З огляду на викладене, та враховуючи, що оскільки зняття коштів за допомогою банкомату та переказ коштів на свою іншу карту відбулося безпосередньо ОСОБА_2, а повідомлення про блокування рахунку під час здійснення нею вказаних операцій до Банку не надходили, колегія суддів проходить до висновку, що саме відповідач несе відповідальність за вказані операції, внаслідок яких утворилася заборгованість за кредитом, яка і підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до пункту 6.5. «Умов та правил надання банківських послуг» позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Відповідно до пункту 8.6. при порушенні позичальником строків платежів по якомусь із грошових зобов'язань, передбачених цим Договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн + 5% від суми позову.

Пунктом 1.1.3.2.4 договору для ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід'ємних частин договору. При цьому у сторін договору виникають обов'язки. У кредитора - інформування позичальника щодо внесених змін шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в пункті 1.1.3.1.9 Договору; у позичальника - отримання виписки про стан та про здійснені операції по карткових рахунках (пункт 1.1.2.1.5 Договору).

На підставі пункту 1.1.5.2 договору, неотримання або несвоєчасне отримання Клієнтом виписок про стан рахунків не звільняє клієнта від виконання його зобов'язань за даним договором.

Згідно пунктів 1.1.6.1, 1.1.6.2 договору зміни в «Умови та правила надання банківських послуг» вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє клієнтів про внесені зміни шляхом використання різних каналів зв'язку, серед яких: офіційний сайт банку www.privatbank.ua, SMS - повідомлення клієнтам про зміни даних правил, клієнтські виписки, інші канали інформування.

У разі незгоди зі змінами «Умов та правил надання банківських послуг» або «Тарифів Банку» клієнт має право надати банку заяву про розірвання договору виконавши умови пункту 2.1.1.5.4 договору.

У відповідності до зазначених умов договору банк здійснював підвищення відсоткової ставки. Інформування позичальника щодо внесених змін відбувалось шляхом надання виписки по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи.

Згідно даних виписки по витратам позичальника в період з 01 квітня 2015 року по 19 липня 2017 року діяла процентна ставка 3,6 % на місяць або 43,2 % на рік.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з розміром нарахованих відсотків та штрафів, зазначених у розрахунку позивача, виходячи з наступного.

Останній раз у ОСОБА_2 виникла заборгованість 15 жовтня 2016 року у розмірі 12 772,57 грн. В період з 15 жовтня 2016 року по 19 липня 2017 року минуло 278 днів. Отже, розмір відсотків повинен становити 12772,57 грн * 43,2 % * 278 днів / 365 днів = 4 202,56 грн.

Крім того, відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15.

Враховуючи вищевикладене та те, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності і їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором протирічить положенням, закріпленим у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, то вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з ОСОБА_2 штрафу, а саме: 500,00 грн - штраф (фіксована частина) та 1 532,03 грн - штраф (процентна складова), що зазначені у розрахунку як складові заборгованості, не ґрунтуються на законі, а тому не підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, оскільки зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_2 належним чином не виконано, то позивач має право на задоволення своїх вимог шляхом стягнення заборгованості з відповідача станом на 19 липня 2017 року у розмірі 21 118, 94 грн, яка складається з наступного: 9 659,50 грн - заборгованість за кредитом; 4 202,56 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 7 256,88 грн - заборгованість за пенею.

Відповідно до вимог частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та про їх частково задоволення з наведених вище підстав.

За результатами розгляду апеляційної скарги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» суд апеляційної інстанції відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України скасовує судове рішення повністю і ухвалює нове рішення про задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з підстав, передбачених пунктом 2 частиною 1 статті 376 ЦПК України.

Відповідно до статті 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції вирішує питання щодо розподілу судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 382-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» - задовольнити.

Рішення Люботинського міського суду Харківської області від 01 лютого 2018 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» () заборгованість за кредитним договором без номеру від 20 серпня 2007 року, яка станом на 19 липня 2017 року складає 21 118 (двадцять одна тисяча сто вісімнадцять) грн 94 коп., яка складається з наступного: 9 659,50 грн - заборгованість за кредитом; 4 202,56 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 7 256,88 грн - заборгованість за пенею.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» () судові витрати, понесені у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції в розмірі 1 034 (одна тисяча тридцять чотири) грн 24 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» () судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції в розмірі 1 551 (одна тисяча п'ятсот п'ятдесят одна) грн 36 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складене 11 травня 2018 року.

Головуючий О.А. Кружиліна

Судді П.В. Кісь

О.М. Хорошевський