ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/5021/15-ц
Провадження № 2/210/210/18
У Х В А Л А

іменем України

"26" квітня 2018 р. м. Кривий Ріг

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Ступак С.В.,

при секретарі Драгуновій Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3до ОСОБА_2 акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року до суду звернулося Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» в особі представника ОСОБА_4 з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № SAMDN1842 від 14.11.2007 року у розмірі 61907,33 грн.

Ухвалою суду від 23 жовтня 2015 року суддею Чайкіною О.В. відкрито провадження по справі.

Вказана цивільна справа на підставі розпорядження щодо повторного автоматичного розподілу справи за № 116 від 12.09.2017 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями надійшла до провадження судді Ступак С.В.

Поза межами судового засідання, через канцелярію суду від відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_5 надійшла заява про закриття провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості у звязку з наявністю рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 лютого 2012 року, яке вступило в законну силу 16 квітня 2012 року винесене за позовом ОСОБА_2 акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № SAMDN1842 від 14.11.2007 року.

Окрім цього, в своїй заяві ОСОБА_3 просила суд залишити її зустрічний позов до ОСОБА_2 акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним без розгляду.

Представник позивача ОСОБА_2 акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» ОСОБА_6, 01 лютого 2018 року через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі та просив суд задовольнити позов до ОСОБА_3, а зустрічну позовну заяву ОСОБА_5 залишити без розгляду.

Враховуючи викладене, суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України.

Суд дослідивши письмові докази по справі приходить до наступних висновків.

15.12.2017 набрав чинності Закон України від 03.10.2017 № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно з п.п. 9 п. 1 Розділу ХІІ «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 3-4 ст.3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обовязки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Крім того, згідно п. п. 22-29 рішення ЄСПЛ у справі від 28.03.2006 року «Мельник проти України» право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Тим не менше право доступу до суду не може бути обмеженим таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями. При цьому правила регулювання строків мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту.

З огляду на вищевикладене, суд проводить розгляд цієї справи за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України, в частині у якій вони не встановлюють нових обовязків, скасовують чи звужують прав, що належні учасникам судового процесу, чи обмежують їх використання.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

Судом встановлено, що 13 лютого 2012 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області винесено рішення яким позов ОСОБА_2 акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № SAMDN1842 від 14.11.2007 року задоволено у повному обсязі та стягнуто з відповідача 34154,63 гривні заборгованості по кредитному договору та 341,55 гривень судовий збір. Рішення набрало законної сили 16.04.2012 року (а.с. 46-48).

Відповідно до положень ч. 4 ст. 81 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Частиною 6 цієї ж статті визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Обов'язковість рішень суду полягає у тому, що вони не можуть бути скасовані або змінені будь-якими адміністративними або державними органами, громадськими організаціями тощо та їх посадовими чи службовими особами; ці органи та особи не можуть винести іншого рішення у цій судовій справі; ці органи та особи не можуть приймати актів, що суперечать рішенню суду, виходячи із припущення про його неправильність; жоден орган, крім вищестоящого суду, не може скасувати рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Згідно п.3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Закриття провадження у справі у цьому разі можливе лише за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним до позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів. Нетотожність хоча б одного елементу не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до змісту Постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі №6-79цс15, провадження у справі може бути закрито з підстав наявності рішення в іншій справі, що набрало законної сили, у разі, коли в обох справах є тотожними одночасно сторони, підстави і предмет позову.

Позиція Європейського суду з прав людини у справі Брумареску проти Румунії, визначає, що однією з основних складових верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким, зокрема, остаточне рішення судів у вирішеній ними справі не може піддаватись сумніву.

В п.34 рішення ЄСПЛ від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» зазначено, що принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини.

Таким чином, після набрання рішенням суду законної сили, заявлення в суді позовних вимог між тими самими сторонами про той же предмет і з тих самих підстав у зв'язку з ненаданням доказів при першому розгляді справи порушує принцип юридичної визначеності та суперечить вимогам процесуального права.

На підставі вищевикладеного, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що провадження у справі за позовом ОСОБА_2 акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості слід закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Згідно ч.2 ст. 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Окрім цього, відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним ОСОБА_3 подала до суду заяву про залишення позову до ОСОБА_2 акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним без розгляду.

Відповідно до пункту 5 частини 1 ст. 257 ЦПК України визначено, що суд по встановлює ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст. 124 Конституції України, практикою Європейського суду з прав людини, практикою Верховного суду України, практикою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, ст. ст. 3, 10-13, 17-18, 76-81, 255-256, 258-261, 263-265, 268, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_3до ОСОБА_2 акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним - залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту ухвали. Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: С. В. Ступак