КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/3111/2018 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2018 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Таргоній Д.О., Журби С.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2, поданої його представником - адвокатом ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 квітня 2018 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

встановив:

У серпні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу, мотивуючи свої вимоги тим, що 25 травня 2017 року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений усний договір позики.

Відповідно до умов договору ОСОБА_4 надав відповідачу позику у розмірі 3 500,00 доларів США, строком до 25 червня 2017 року, що підтверджується розпискою.

Також, відповідно до умов, вказаних в розписці, відповідач зобов'язався у разі прострочення виконання грошового зобов'язання сплатити на корить ОСОБА_4 суму боргу з урахуванням встановленої пені у розмірі 1% від суми прострочення за кожен день простроченої суми.

Станом на 12 липня 2017 року за офіційним курсом НБУ сума позики становить у національній валюті 91 070 грн. 00 коп.

З моменту передачі коштів по десь звернення до суду із позовом, відповідач позику не повернув.

У зв'язку, з невиконанням умов договору позики відповідачем підлягають стягнення з нього на користь позивача пеня від простроченої суми за весь час прострочення у розмірі 16 392 грн. 60 коп.

Просив суд, стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму в загальному розмірі 107 462 грн. 60 коп. та судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 квітня 2018 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те, що судом першої інстанції не встановлено у якій формі між сторонами був укладений відповідний правочин, а обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог не були повно і всебічно досліджені судом через не дослідження судом розписки, на яку посилався позивач.

Судом першої інстанції не був всебічно досліджений розрахунок ціни позову: і в частині незастосування у розрахунку пені курсу НБУ на кожен день прострочення, і в частині неправильного встановлення позивачем строку прострочення.

Судом першої інстанції не досліджено чому саме позивач здійснював розрахунок ціни позову, штрафних санкцій виходячи з курсу НБУ станом на 12 липня 2017 року, більш того суд не звернув увагу на те, що позивачем наведено невірний розрахунок кількості днів прострочення

Просив скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 квітня 2018 року, та ухвалити нове рішення про залишення без розгляду позову ОСОБА_4

На апеляційну скаргу ОСОБА_4 подав відзив, який обґрунтовував тим, що 25 травня 2017 року між ним та відповідачем був укладений усний договір позики, відповідно до якого він надав відповідачу позику в розмірі 3500 доларів США.

Станом на 12 липня 2017 року офіційний курс валют складає 1 долар = 26,02 грн., таким чином борг відповідача в національній валюті України становить 91070 грн.

Доказом того, що відповідач дійсно отримав вказану суму грошових коштів служить власноруч написана розписка.

Як зазначено в розписці, відповідач зобов'язувався повернути позику до 25 червня 2017 року, чого ним не було вчинено.

Відповідно до розписки від 25 травня 2017 року, у випадку прострочення виконання грошового зобов'язання, відповідач зобов'язується сплатити суму боргу з урахуванням встановленої пені у розмірі 1% від суми прострочення за кожен день прострочення.

Таким чином, з відповідача підлягають стягненню 16392,60 грн. пені від простроченої суми за увесь час прострочення платежу.

Просив, відмовити у задоволенні апеляційної скарги представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3, та залишити без змін рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 квітня 2018 року.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем було долучено до матеріалів справи оригінал розписки від 25 травня 2017 року, тому між сторонами було укладено договір позики.

ОСОБА_2 не виконав свої зобов'язання, грошові кошти до 25 червня 2017 року не повернув.

Під час розгляду справи не було встановлено обставин та отримано доказів, які б свідчили про виконання відповідачем умов за договором позики.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 107462,60 грн.

Згідно вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Справа судом розглянута повно та об'єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано вірно.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, колегія суддів, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, поданої його представником - адвокатом ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Д.О. Таргоній

С.О. Журба