КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 760/2150/18 Головуючий у І інстанції Оксюта Т.Г.
Провадження № 22-ц/824/3828/2018 Доповідач у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 грудня 2018 рокуКиївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Журби С.О.,Приходька К.П.

за участі секретаря Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 25 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, треті особи Служба у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_3 про визнання незаконним рішення Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини,

УСТАНОВИВ:

у січні 2018 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача та просив визнати незаконним і скасувати рішення Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації від 17.01.2017 року про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю ОСОБА_3, без визначення адреси.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації від 17.01.2017 року визначено місце проживання сина сторін - малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю ОСОБА_3 без визначення адреси.

Зі змістом зазначеного рішення позивач не погоджується, оскільки воно прийнято з грубим порушенням норм матеріального права та є необґрунтованим.

Служба у справах дітей взагалі не досліджувала житлово-побутові умови за адресою ОСОБА_3, не складався акт обстеження за встановленою законом формою.

Рішення комісії було прийнято упереджено, без присутності представників позивача. Рішення було заздалегідь підготовлено до засідання в інтересах ОСОБА_3 та без урахування думки батька.

При ухваленні рішення не було взято до уваги акт обстеження умов проживання від 19.12.2016 року Служби у справах дітей Солом'янської РДА, згідно якого малолітній ОСОБА_5 має належні умови для проживання та розвитку з батьком.

Також, не було взято до уваги той факт, що позивач до кримінальної або іншої відповідальності не притягувався, з місця роботи характеризується позитивно, психіатричних патологій немає так само як і наркологічних захворювань.

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 25 вересня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, просить рішення скасувати та постановити нове рішення по суті позовних вимог. В доводах апеляційної скарги зазначає, що рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27.10.2017 року задоволено позов ОСОБА_3 та визначено місце проживання дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, з матір'ю. Підставою для задоволення позову був висновок служби у справах дітей Соломянської районної у м. Києві державної адміністрації, який позивач вважає незаконним та необґрунтованим. Вказує, що матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 має усі можливості для самостійного виховання сина та не має жодних перешкод. На думку апелянта, оскаржуваний ним висновок органу опіки та піклування в розумінні ст. 19 Сімейного кодексу України є рішенням органу опіки та піклування, яке має самостійне правове значення, а тому підлягає оскарженню в порядку цивільного судочинства.

В порядку ст. 360 ЦПК України, Солом'янська районна в м. Києві державна адміністрація направила на адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Звертає увагу суду на те, що висновок органу опіки та піклування не носить імперативного характеру, не є рішенням органу влади, не встановлює прав та обов'язків громадян, не тягне собою зобов'язання вчинити певні дії та не є обов'язковим для виконання.

Третя особа ОСОБА_3 через свого представника - адвоката ОСОБА_6 також подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2,в якому заперечує проти її задоволення. Вважає, що Солом'янський районний суд м. Києва ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання по розгляду апеляційної скарги позивач ОСОБА_2 не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про поважність причин своєї відсутності суд апеляційної інстанції не повідомляв.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутність належним чином повідомленого позивача в силу вимог ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника відповідача та третьої особи - ОСОБА_3, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того оскаржуваний позивачем висновок органу опіки та піклування в розумінні ст.19 Сімейного кодексу України не є рішенням органу опіки та піклування, які підлягають оскарженню в порядку цивільного судочинства, а висновком, який не має самостійного правового значення. Цей висновок лише надає суду розуміння правової позиції органу опіки та піклування щодо розв'язання спору і не є обов'язковим для суду. Крім того, в розумінні ст. 13 ЦПК України щодо розгляду справи в межах заявлених стороною вимог, суд у складі якого розглядається дана цивільна справа, не може надавати правову оцінку змісту оспорюваного позивачем висновку, оскільки це було предметом дослідження суду у складі якого проводився розгляд питання про визначення місце проживання дитини.

Колегія суддів апеляційного суду із вказаними висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Крім того, апеляційний суд вважає правильним посилання суду першої інстанції на не доведення позивачем порушення будь-яких його прав оспорюваним ним висновком Органу опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації.

Так, судом першої інстанції встановлено, що в провадженні Оболонського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа №756/8253/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи Служба у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім'ї Бучанської міської ради про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Служба у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини.

В межах розгляду вказаної справи Органом опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації був наданий висновок від 17.01.2017 року за №108-755 «Про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5, 2008 р.н.».

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 27.10.2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду м. Києва від 12.02.2018 року, позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи Служба у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім'ї Бучанської міської ради про визначення місця проживання дитини задоволено.

Визначено місце проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю ОСОБА_3

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Служба у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини відмовлено.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Частиною 2 статті 16 ЦК України, встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції встановлене право на ефективний спосіб захисту прав, що означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Право на суд не є абсолютним, а судового розгляду потребують ті справи, в яких є «спір» про «право», реальний і серйозний, який може стосуватися як самого існування права, так і сфери його дії (справа Аллан Якобсон проти Щвеції). Результат проваджень має бути значущим для відповідного права (наприклад, Ulyanov v. Ukraine (dec.) (Ул'янов проти України)).

Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Матеріали справи свідчать про те, що висновок органу опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації від 17.01.2017 року за №108-755 «Про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5, 2008 р.н.» є лише доказом у цивільній справі про визначення способів участі у вихованні дитини, який підлягає оцінці в сукупності з іншими доказами.

Участь органу опіки та піклування у захисті сімейних прав та інтересів дітей при розв'язанні спорів регламентована нормами цивільного законодавства, зокрема Сімейного кодексу України.

Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Висновок органу опіки та піклування не має імперативного характеру, не є рішенням органу влади, не встановлює прав та обов'язків громадян, не тягне за собою зобов'язання вчинити певні дії, не є обов'язковим для виконання на відміну від рішень органу опіки та піклування відповідно до п. 2 ст. 19 СК України.

Згідно ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Отже висновок та рішення органу опіки та піклування, є дорадчим та не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов'язків у батьків щодо батьківських прав та визначення способів участі у вихованні дитини, оскільки такий не порушує прав та обов'язків жодного з батьків.

При цьому правові наслідки для батьків виникають виключно в результаті прийняття рішення судом, в ході якого і відбувається оцінка всіх доказів в сукупності, в тому числі і висновку та рішення органу опіки та піклування, який не має наперед встановленої сили для суду, що розглядає спір про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дитини.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що відповідачем про винесені оскаржуваного акту були допущені численні порушення, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, з тих підстав, що оскаржуваний висновок не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов'язків у батьків щодо батьківських прав та визначення способів участі у вихованні малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, він не порушує прав та обов'язків жодного з батьків, а може бути лише доказом, якому, суд при розгляді справи надає відповідну оцінку.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 25 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 19 грудня 2018 року.

Суддя-доповідач Д.О.Таргоній

Судді: С.О.Журба

К.П.Приходько