АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1845/18Головуючий у 1-й інстанції Прилуцький В.О. Доповідач в апеляційній інстанції Фетісова Т.Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів цивільної палати:

судді-доповідача Фетісової Т.Л.

суддів Гончар Н.І., Пономаренко В.В.

секретар

Попова М.В.

учасники справи:

позивач - АТ КБ «Приватбанк»,

відповідач (скаржник) - ОСОБА_4,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу відповідача на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27.09.2018 (повний текст складено 27.09.2018, суддя в суді першої інстанції Прилуцький В.О.) у цивільній справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення боргу, :

в с т а н о в и в :

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду 10.04.2018 з даним позовом, яким просило стягнути з відповідача на свою користь 24573,40 грн. кредитної заборгованості, мотивуючи про те, що ОСОБА_4, як позичальник, не виконала належним чином свої зобов'язання по кредитному договору внаслідок чого у неї перед банком утворилася заборгованість, про стягнення якої разом з нарахованими згідно умов договору платежами банк порушує питання в даній справі.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27.09.2018 позов задоволено з посиланням на те, що у відповідача перед банком наявна непогашена заборгованість по кредитному договору.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подала 26.10.2018 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та новим рішенням залишити без задоволення позовні вимоги банку. В обґрунтування вказано на те, що відповідний кредитний договір вона не укладала. В анкеті-заяві на одержання кредиту, наданій банком в підтвердження своїх вимог, не вказано: місто проживання позичальника; що вона одержала умови та правила кредитування в банку та ознайомилася з ними; вид картки, яку позичальник хоче одержати; кредитний ліміт; докази одержання банківської картки та пін коду до неї: термін дії картки. Банк не надав позичальнику Пам'ятку клієнта. Розрахунок заборгованості, виконаний банком, не погоджений з позичальником. Позивач не вказав з якого моменту позичальник припинив сплачувати кошти по договору, що є перешкодою для визначення початку перебігу строків позовної давності до вимог банку в цій справі.

Також апеляційна скарга містить клопотання позичальника про застосування наслідків спливу позовної давності до позовних вимог з посиланням на те, що дане клопотання не могло бути подано до суду першої інстанції, так як позичальник не знала про розгляд цієї справи.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При розгляді справи встановлено, що 12.10.2010 між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4, як позичальником, був укладений кредитний договір №б/н, відповідно до якого ПАТ КБ «Приватбанк» надав відповідачу кредит у розмірі 4200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Цей договір укладено шляхом підписання позичальником Анкети-Заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку б/н, згідно якої вона погодилася з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування та кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між нею і банком договір про надання банківських послуг, ознайомилася з вищевказаними умовами, що підтверджується її підписом у заяві.

Відповідач ОСОБА_4 підтвердила розуміння умов укладеного договору та ознайомилася з Умовами і Правил надання банківських послуг, тарифами банку, що підтверджується підписанням відповідної заяви, копія якої міститься в матеріалах справи.

Згідно до змісту наданої банком довідки від 12.10.2010 року про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна,55 днів пільгового періоду» відповідачка була ознайомлена з фінансовими умовами надання їй позивачем саме вказаного виду кредиту та виданої кредитної картки та прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів, про що свідчить її підпис на вказаному документі.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно із статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Однак, відповідач ОСОБА_4, не виконувала належним чином зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого має прострочену заборгованість перед банком в розмірі 24573,40 грн., з них: 1199,46 грн. заборгованість за кредитом, 18427,59 грн. - по процентам за користування кредитом, 3300,00 грн. - за пенею та комісією, 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1146,35 грн. штраф (процентна складова).

При цьому, відповідачкою та її представником в судовому засіданні сам розмір боргу по суті не оспоювався.

При розгляді даного спору судом установлено, що видана відповідачці 12.10.2010 року кредитна картка тричі перевидавалася, відповідно, строк дії договору лонгувався, при цьому строк дії останньої виданої відповідачці кредитної картки за договором від 12.10.2010 року закінчився у лютому 2018 року.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (статті 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (статті 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Вказане повністю узгоджується з висновками Верховного Суду України викладеними у постанові від 19 березня 2014 року № 6-14цс14.

Оскільки розрахунок боргу, наданий позивачем до суду складено станом на 28.02.2018 року, тобто в межах строку дії кредитної картки, відповідно нарахування процентів за користування кредитом поза межами строку дії кредитного договору, який відповідає строку дії картки, позивачем не допущено.

Також з наданих по справі доказів чітко вбачається, що позивач не пропустив строку позовної давності на звернення з даним позовом до суду, про що вказує апелянт, оскільки останній платіж за договором кредиту відповідачка ОСОБА_4 здійснила 08.06.2015 року , а даний позов подано до суду 10.04.2018 року.

Вищеказані обставини відповідачкою жодним чином не спростовані належними та допустимими доказами по справі.

Далі, твердження апелянта та її представника про те, що ОСОБА_4 ніколи не укладала і не підписувала вказаний кредитний договір та не отримувала жодних кредитних карток у банка-відповідача, спростовується наступним.

Положеннями статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

Спірний договір від 12.10.2010 року року, укладений між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк», відповідачка не оспорювала, і цей договір не визнавався у судовому порядку недійсним.

Твердження апелянта про те, що відривна частина договору, де знаходиться пам'ятка клієнта залишилася не відірваною, є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, відповідно, жодним чином не свідчать про неукладеність договору чи його недійсність.

Крім того, представник відповідачки в суді апеляційної інстанції визнав той факт, що на наданих банком копіях фотокарток особи з кредитними картками зображена саме відповідачка ОСОБА_4 При цьому його твердження про те, що картки з якими вона сфотографована їй не належать, суперечать встановленим по справі фактичним обставинам, встановлених судом на підставі наданих позивачем доказів та поза всяким розумним сумнівом не відповідають об'єктивній реальності.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27.09.2018 - у даній справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

На підставі положень ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27.09.2018 у цивільній справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення боргу - залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 20.12.2018 року.

Суддя-доповідач

Судді