ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2018 року

м. Харків

справа № 635/5307/17

провадження № 22-ц/818/1627/18

Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.,

учасники справи:

позивач та відповідач за зустрічним позовом: ОСОБА_1,

відповідачта позивач за зустрічним позовом: ОСОБА_2,

розглянув в порядку спрощеного провадження в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звільнення від оплати аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду м. Харкова від 31 серпня 2018 року (в складі судді Панас Н.Л.),

встановив:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, в якому просив збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на його утримання до 2150 грн.

Позов мотивований тим, що рішенням апеляційного суду Харківської області від 03 серпня 2011 року з відповідача на його користь були стягнуті аліменти на утримання батька у розмірі 280 грн. щомісячно. Враховуючи те, що через рівень інфляції в країні, а також через те, що він має низку тяжких захворювань, зазначений розмір аліментів не задовольняє його потреби.

У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про звільнення від оплати аліментів, в якому просив припинити право ОСОБА_1 на аліменти, які стягуються на користь з ОСОБА_2

В обґрунтування зустрічного позову вказував, що дійсно на підставі рішення апеляційного суду Харківської області від 03 серпня 2011 року сплачує аліменти на утримання батька - позивача по справі. На теперішній час позивач має пенсію, яка значно перевищує прожитковий мінімум, встановлений діючим законодавством, в нього ж на утриманні є неповнолітні діти, на утримання яких він сплачує аліменти.

У судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав і просив задовольнити у повному обсязі, надавши пояснення аналогічні викладеним в позові. Проти задоволення зустрічного позову заперечував, посилаючись на його безпідставність.

Відповідач у судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не надавав.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечував, зустрічний позов просив задовольнити, надавши суду пояснення, аналогічні викладеним в позові.

Рішенням Харківського районного суду м. Харкова від 31 серпня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів відмовлено.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звільнення від оплати аліментів відмовлено.

Не погодившись із вказаним вище рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся на це рішення з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції повинен був зобов'язати відповідача надати усі данні про роботу, місце нового проживання. Суд першої інстанції повинен був згідно його заяви забезпечити особисту присутність відповідача.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 30 листопада 2018 року розгляд справи призначено в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 та зустрічного позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять достатнього обсягу належних та допустимих доказів, які б давали підстави для висновку, що розмір пенсії позивача, який встановлений відповідним органом виконавчої влади держави України, реально не забезпечує об'єктивні потреби позивача.

З таким висновком суду першої інстанції судова колегія погоджується виходячи з наступного.

Стаття 51 Конституції України встановлює, що повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Ця моральна норма була спочатку зафіксована на конституційному рівні, а потім знайшла своє відображення в Сімейному кодексу України.

Безсумнівно, неможливо змусити дорослих повнолітніх дітей любити і поважати своїх батьків. Любов, доброта, порядність, чесність є етичними поняттями, а не юридичними. Тим не менш потрібно пам'ятати, що однією з основних цілей регулювання сімейних відносин відповідно до частини 2 статті 1 Сімейного кодексу України є утвердження почуття обов'язку перед батьками.

Статтею 201 СК України визначено обов'язкові умови та підстави покладення на дітей обов'язку утримувати своїх батьків: діти досягли вісімнадцяти років; батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров'я; батьки потребують матеріальної допомоги;відсутні обставини для звільнення дітей від обов'язку утримувати своїх батьків.

Моментом виникнення обов'язку утримувати своїх батьків є наявність усіх перерахованих умов.

Нормами статті 202 Сімейного кодексу України визначено, що повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Таким чином, непрацездатним і таким, що потребують матеріальної допомоги батькам, надається право звернутися до суду за примусовим стягненням аліментів зі своїх дітей. Обов'язок виплачувати аліменти своїм батькам в судовому порядку може бути покладено тільки на повнолітніх дітей.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність в батьків майна, що може приносити дохід тощо.

Згідно статті 203 СК України дочка, син крім сплати аліментів зобов'язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю і такий обов'язок в законі не обумовлений їх фактичними можливостями.

Згідно зі статтею 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Також, пунктом 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України вед 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 СК України), не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них (стаття 204 СК). Згідно з частини 2 статті 205 СК при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків.

Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Судом встановлено, що позивач є інвалідом ІІ групи і відповідно до довідки Харківського об'єднаного УПФ Харківської області № 302 від 25 травня 2018 року, отримує пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання, розмір якої у період з грудня 2017 року до травня 2018 року склав 14812 грн. 14 коп.

Крім того, позивач перебуває на диспансерному обліку в АЗПСМ селища Покотилівка у зв'язку із захворюваннями на цукровий діабет 2 типу; серцево-судинного захворювання, хронічної хвороби нирок, про що свідчить лист КЗОЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Мерефа Харківського району» № 114 від 13 вересня 2016 року.

Відповідач ОСОБА_2 є приватним підприємцем, постійного заробітку не має, на його утриманні перебуває неповнолітній син - ОСОБА_3.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 21 травня 2013 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, зобов'язання сина брати участь у додаткових витратах на батька та відшкодування витрат на утримання спільного майна, вимоги позивача задоволено частково: збільшено розмір аліментів на утримання непрацездатного батька, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 згідно рішення судової колегії судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області від 03 серпня 2011 року; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання непрацездатного батька у розмірі 280 гривень, щомісячно, замість 200 гривень до зміни матеріального положення чи стану здоров'я сторін, починаючи з моменту набрання рішенням законної сили; в задоволенні позовних вимог в частині зобов'язання брати участь у додаткових витратах на придбання телефону, ліків, одягу, харчів та в частині відшкодування витрат на утримання спільного майна відмовлено. Рішення суду набрало законної сили.

Статтею 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено, що у 2018 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2018 року - 1700 гривень, з 1 липня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1853 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення:осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2018 року - 1373 гривні, з 1 липня - 1435 гривень, з 1 грудня - 1497 гривень.

Із довідки Харківського приміського об'єднаного управління пенсійного фонду України в Харківській області №302 від 25 травня 2018 року вбачається, що щомісячний розмір пенсії позивача становить 2468 грн.69 коп.

Отже, ОСОБА_1 отримує пенсію в розмірі, що перевищує визначений законодавством України прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність та аліменти від відповідача у розмірі 280 гривень.

Будь-яких доказів того, що розмір пенсії позивача, який встановлений відповідним органом виконавчої влади держави України, реально не забезпечує об'єктивні потреби позивача, матеріали справи не містять.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов'язків у сторін.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Крім того, судом першої інстанції при ухваленні рішення суду було ураховано рішення Харківського районного суду Харківської області від 25 липня 2017 року по справі №635/2419/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання батька, яке було змінено рішенням апеляційного суду Харківської області від 19 жовтня 2017 року, яким встановлено, що відповідно до інформації Харківської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ Міндоходів у Харківській області № 72/4/20-23-07-12 від 05 червня 2014 року, співробітниками ОУ Харківської ОДПІ ГУ Міндоходів Харківської області 04 червня 2014 року здійснено виїзд за адресою місця проживання ОСОБА_1 та отримано пояснення останнього, про те, що на території вищевказаного будинку знаходяться 4 транспортних засоби: Nissan Bluebird, 1987 року випуску придбаний за 300 доларів США для колекції; Peugot 305, 1983 року випуску, придбаний за 300 доларів США для колекції; Fiat 141, 1988 року випуску, придбаний за 230 доларів США для колекції та автомобіль ЗАЗ Таврія, придбаний в якості металобрухту. Також ОСОБА_1 пояснив, що займається ремонтом авто та що це його хобі - без мети отримання прибутку, ніяким бізнесом він не займається, доходів не має, працює, як інвалід в даний час.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 365, 366, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського районного суду м. Харкова від 31 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 19 грудня 2018 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

І.С. Сащенко