АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/677/18Головуючий по 1 інстанції - Демчик Р.В.
Категорія: 48 Головуючий (суддя - доповідач) в апеляційній інстанції - Вініченко Б.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2018 року Апеляційний суд Черкаської області в складі:

суддів Вініченка Б.Б., Бондаренка С.І., Новікова О.М.

за участю секретаря Матюхи В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Відділ у справах дітей Придніпровської районної служби у справах дітей Черкаської міської ради про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди та супроводу другого з батьків, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначала, що вона із відповідачем ОСОБА_4 перебувала у зареєстрованому шлюбі у період з 2001 року по 2015 рік. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вказує, що син народився зі слабким імунітетом, часто хворів та з народження перебуває на диспансерному обліку в Черкаській дитячій міській поліклініці №2 з діагнозом часто довготривало хворіюча дитина, гіперметропічний астигматизм, атопічний дерматит. Лікарями було рекомендовано санаторно-курортне лікування та довготривале перебування на морі.

Позивач вказує, що в неї проживають родичі в Російській Федерації та друзі в Криму в м. Севастополь, які запрошують до себе в будь-який зручний для неї та сина час, забезпечуючи при цьому безкоштовне перебування, що є дуже важливим з огляду на невеликі доходи сім'ї. Таким чином, позивач має можливість приїжджати до своїх рідних, друзів та оздоровлювати дитину.

Проте відповідач відмовляється від нотаріального посвідчення згоди на виїзд дитини за кордон. Зазначає, що в результаті створення штучних, невмотивованих перешкод відповідачем дитина не може виїхати з нею на море для відпочинку та оздоровлення, а також для розвитку та розширення свого світогляду.

На підставі викладеного, ОСОБА_3 просила суд надати дозвіл на виїзд з України в Російську Федерацію громадянина України, який не досяг 16-річного віку, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у супроводі його матері громадянки України - ОСОБА_3, без згоди та супроводу його батька громадянина України - ОСОБА_4 у період з дня набрання судовим рішенням законної сили і до 01 вересня 2018 року; надати дозвіл на виїзд з України до тимчасово окупованої території України АР Крим громадянина України, який не досяг 16-річного віку, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у супроводі його матері громадянки України - ОСОБА_3, без згоди та супроводу його батька громадянина України - ОСОБА_4 у період з дня набрання судовим рішенням законної сили і до 01 вересня 2018 року.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 лютого 2018 року позов задоволено частково.

Надано дозвіл неповнолітньому ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, у супроводі матері ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди та супроводу батька ОСОБА_4 на тимчасовий виїзд з України до Російської Федерації у період з 15 липня 2018 року і до 01 вересня 2018 року, зобов'язавши ОСОБА_3 повернути неповнолітнього ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 на територію України не пізніше 01 вересня 2018 року.

Надано дозвіл неповнолітньому ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, у супроводі матері ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди та супроводу батька ОСОБА_4 на тимчасовий виїзд до тимчасово окупованої території України - Автономної республіки Крим у період з 15 липня 2018 року і до 01 вересня 2018 року, зобов'язавши ОСОБА_3 повернути неповнолітнього ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 на територію України не пізніше 01 вересня 2018 року.

Стягнуто з ОСОБА_4 640 грн. судового збору.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до норм сімейного законодавства батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, а тому надання дозволу на виїзд дитини за кордон на період всього часу літніх канікул буде перешкоджати відповідачу у вільному спілкуванні з дитиною під час канікул.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу в якій посилаючись в частині встановлення обмеження строків виїзду дитини на період з 15 липня 2018 року і до 01 вересня 2018 року необґрунтованим, невмотивованим та таким, що порушує права дитини, а тому просила його скасувати в частині даного обмеження та ухвалити в цій частині нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що суд, обмежуючи право дитини на виїзд за кордон скороченим проміжком часу, який не відповідає періоду літніх канікул, не обґрунтував свого рішення та не зазначив якими нормами матеріального права при цьому керувався.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення виходячи з наступного.

Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає даним вимогам закону.

Згідно з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Також, відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Черкаси та його батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 14 червня 2017 року було залишено без змін рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 березня 2017 року, яким було надано дозвіл неповнолітньому ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у супроводі матері ОСОБА_3 без згоди та супроводу батька ОСОБА_4 на тимчасовий виїзд з України до Російської Федерації та до тимчасово окупованої території України - Автономної республіки Крим у період з 01.06.2017 року і до 01.09.2017 року, зобов'язавши ОСОБА_3 повернути неповнолітнього ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 на територію України не пізніше 01.09.2017 року.

У відповідності до даних судових рішень, було встановлено, що ОСОБА_5 згідно довідки Дитячої поліклініки №2 Черкаської міської дитячої лікарні перебуває на диспансерному обліку з діагнозом: часто довготривало хворююча дитина, гіперметропичний астигматизм, атопичний дерматит, ВСД за змішаним типом. Дитина потребує лікування та щорічного санаторно-курортного оздоровлення на Чорноморському узбережжі Криму або Північного Кавказу за наступними профілями: хвороби дихальних шляхів, шкіри, нервової й серцево-судинної системи, шлунково-кишкового тракту.

Крім того, матеріали справи встановлено, що ОСОБА_3 має доньку - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка являється сестрою неповнолітнього ОСОБА_5 (а.с. 43).

Відповідно до вищевказаних рішень судів встановлено, що ОСОБА_6 є громадянкою України, яка проживає на території Російської Федерації у м. Москва.

Згідно нотаріально посвідчених заяв, які містяться в матеріалах справи видно, що ОСОБА_4 в 2011-2013 роках надавав свою згоду на тимчасові поїздки до Російської Федерації малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Крім того, відповідно до нотаріально посвідченої заяви відповідача від 16 квітня 2015 року, ним надано згоду на поїздку сина ОСОБА_5, крім Російської Федерації, також і до Республіки Крим.

Так, 28 жовтня 2017 року ОСОБА_3 звернулася з листом до ОСОБА_4, в якому просила надати їй нотаріальну згоду на виїзд дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 за кордон до Російської Федерації та в Крим на період літніх канікул 2018 року (а.с. 6).

Відповідно до частини третьої статті 313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно ч. 1 ст. 10 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадяни України мають право на вільний і безперешкодний в'їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї через контрольні пункти в'їзду-виїзду за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері (преамбула Закону).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред'явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону.

Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України.

Пунктом 4 Правил перетинання державного кордону України громадянами України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.2010 року № 724), передбачено виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску; якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на постійний консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Таким чином, позивач у відповідності до вище вказаних норм матеріального права обґрунтовано звернулася до суду із вказаним позовом, оскільки відповідач відмовився надавати дозвіл на виїзд дитини за межі України у визначений позивачем період, про що ним зазначено також у відзиві на позов.

Колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем не наведено переконливих доводів та не надано належних доказів загрози життю чи здоров'ю неповнолітньому ОСОБА_5 у разі його виїзду за кордон. Судова колегія виходить з того, що неповнолітній ОСОБА_5 регулярно здійснював поїздки до Російської Федерації та Автономної республіки Крим у супроводі матері і при цьому жодних доказів про негативні наслідки таких поїздок відповідач до суду не подав.

Проте щодо доводів апеляційної скарги в частині визначення періоду на який надається дозвіл на виїзд неповнолітнього сина сторін без згоди та супроводу батька за кордон, колегія суддів погоджуючись з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Частиною 1 ст. 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Отже, тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання.

Виходячи з положень зазначених норм матеріального права дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно враховано, що надання дозволу на виїзд на чітко визначений період з 15 липня 2018 року і до 01 вересня 2018 року, не буде порушувати права відповідача, який за бажанням зможе частину літніх канікул провести з сином або ж реалізувати свої права на участь у вихованні в інший законний і обраний ним спосіб.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що підстав для зміни чи скасування рішення суду за наведеними у скарзі доводами немає, оскільки вони правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Текст постанови складено 15.05.2018 року.

Судді: