Номер провадження: 22-ц/785/3549/18
Номер справи місцевого суду: 523/8745/16-ц
Головуючий у першій інстанції Середа І. В.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2018 року м. Одеса

Справа № 523/8745/16-ц

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Калараш А.А., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря - Томашевської К.В.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_4,

- відповідач - ОСОБА_5,

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування в особі Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси, ухвалене під головуванням судді Середи І.В. 24 жовтня 2015 рокуо 15 годині 19 хвилині в м. Одесі, у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування в особі Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав,

встановив:

У червні 2016 р. ОСОБА_4 звернулася до суду вищезазначеним позовом, в якому просила позбавити ОСОБА_5 батьківських прав відносно малолітньої доньки - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що з 31.04.2007 р. вона перебувала у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька - ОСОБА_6.

Шлюбні стосунки припинено з січня 2011 року, проживають вони окремо. Донька весь цей час проживає з нею, проти чого відповідач на заперечує. Спір стосовно місця проживання доньки відсутній. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 01.07.2014 р. шлюб з відповідачем розірвано.

Після припинення шлюбних стосунків відповідач з донькою не спілкується, участі у її вихованні, розвитку не приймає. Матеріальної допомоги на утримання доньки не надає. Долею дитини не цікавиться.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 24.10.2016 р. у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Разом з тим, відповідач з об'єктивних причин не має можливості спілкуватися з донькою та приймати участь у її вихованні. Виявив бажання спілкуватися з дитиною (а. с. 63 - 64).

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про задоволення її позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення ухвалено при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_4вказує на те, що помилковим є висновок суду про ненадання доказів щодо ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню дитини. Судом залишив поза увагою надані нею докази. Відповідач не надав належних доказів на спростування її доводів.

ОСОБА_4 та її представник у судовому засіданні підтримали викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги.

ОСОБА_5 у наданих письмових поясненнях, відібраних у нього за дорученням апеляційного суду за місцем відбування покарання, просить не позбавляти його батьківських прав. Вказує, що не спілкується з донькою тільки з часу його затримання - 01.11.2014 р.. Відбуваючи покарання, він не має об'єктивної можливості спілкуватися з донькою. До затримання та засудження він спілкувався з донькою, багато часу проводив з нею. Приймати участь у судовому засіданні не бажає.

Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради у неодноразово наданих заявах просить розглядати справу за відсутності її представника. Наданий суду висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав підтримує в повному обсязі. Вважає вимоги позову ОСОБА_4 та її апеляційної скарги обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Учасники справи у судове засідання, призначене на 26.04.2018 р., не з'явилися. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки не повідомили.

Від ОСОБА_5 через канцелярію суду надійшла нотаріально посвідчена заява про те, що він погоджується з позовними вимогами про позбавлення його батьківських прав та дає згоду на позбавлення його батьківських прав у відношенні доньки - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Від інших учасників справи заяв та клопотань не надійшло.

Частиною 2 ст. 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду, баланс інтересів сторін у вирішені спору, надання ними пояснень по суті спору, колегія суддів ухвалила розглядати справу за відсутності її учасників у судовому засіданні, призначеному на 26.04.2018 року.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України, чинних на час ухвалення рішення судом першої інстанції, передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України, чинного на час апеляційного перегляду, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене не підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 2 ст. 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, колегія суддів ухвалила розглядати справу за відсутності її учасників.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України, чинних на час ухвалення рішення судом першої інстанції, передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України, чинного на час апеляційного перегляду, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене не підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції вищезазначеним вимогам законодавства не відповідає. Погодитися з вищевказаними висновками суду першої інстанції не можна. Цих висновків суд першої інстанції дійшов при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального (ст. ст. 155, 164 СК України) та процесуального (ст. ст. 10, 11, 60, 179, 213 ЦПК України, які були чинними на час ухвалення рішення, ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України) права.

На підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

31.08.2007 р. сторони уклали шлюб, який було розірвано рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 19.06.2014 р.(а. с. 6).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася донька - ОСОБА_6 (а. с. 8).

Вищевказаним рішенням встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини та не підтримують їх, спільне господарство не ведуть. Позивачка стверджує про припинення шлюбних відносин з січня 2011 року. Після припинення шлюбних стосунків відповідач з донькою не спілкується, участі у її вихованні, розвитку не приймає. Матеріальної допомоги на утримання доньки не надає. Долею дитини не цікавиться. Відповідач ці твердження належними та допустимими доказами не спростував.

Відповідно до характеристик, наданих Одеським дошкільним навчальним закладом «Ясла-Садок» № 3274 комбінованого типу на вихованку ОСОБА_6 (а. с. 122), Одеською спеціалізованою школою № 40 І-ІІІ ступенів Одеської міської ради Одеської області на ученицю 2 А класу ОСОБА_6 (а. с. 37) вихованням дитини під час відвідування ясел-садка займались мати, бабуся та дідусь. Навчанням та вихованням дитини завжди займається матір. Батько за період навчання у школі не з'являвся, не виявив інтересу до життя доньки, не брав участі у навчанні та вихованні доньки.

Мати за місцем роботи характеризується позитивно (а. с. 38). Донька проживає разом з матір'ю (а. с. 39).

Батько доньки проживає за іншою адресою. Згідно наявної у справі характеристики, виданої Хаджибеївським ВП Суворовського ВП в м. Одесі (а. с. 40) батько доньки характеризується за місцем проживання негативно. З сусідами добросусідських стосунків не підтримує. Зловживає спиртними напоями. Участі у вихованні та утриманні дитини не приймає. Неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, у тому числі, за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, мілке хуліганство. Притягувався до кримінальної відповідальності за злочини, пов'язані з наркотиками, підозрювався в участі у крадіжках. Відбуває покарання за скоєння злочину в місцях позбавлення волі. За характером неврівноважений, грубий, агресивний.

Порушення відповідачем громадського порядку, нецензурна лайка з його боку у громадському місці, підтверджується наявними у справі висновком Суворовського РВМ м. Одеси від 12.09.2013 р. про розгляд матеріалів (а. с. 45), протоколом про адміністративне правопорушення ОД № 103476 від 10.09.2013 р. (а. с. 51).

Вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 25.03.2013 р. (а. с. 147 - 161), залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12.08.2014 р. (а. с. 162 - 170), ОСОБА_5 засуджений за скоєння злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 186 КК України, до позбавлення волі строком - 4 роки.

Відповідно до характеристики, наданої арештним домом Південної виправної колонії УДПтС України в Одеській області від 12.08.2016 р. (а. с. 41 - 41 зворотня сторона) під час відбування покарання ОСОБА_5 зарекомендував себе посередньо. З дружиною відносин не підтримує.

Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, у наданому Висновку від 21.02.0216 р. (а. с. 23) вважає доцільним позбавити ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, батьківських прав щодо доньки ОСОБА_6.

У висновку вказується, що батько тривалий час з дитиною не проживає. Участі у її вихованні та утриманні не приймає, розвитком та станом здоров'я дитини не цікавиться, матеріальної допомоги не надає.

Відповідно до Свідоцтва про шлюб від 13.02.2016 р. Серія НОМЕР_1 (а. с. 116) на час розгляду справи ОСОБА_4 уклала шлюб з ОСОБА_8. Прізвище після укладення шлюбу - «ОСОБА_4».

Згідно «Результатів психологічної діагностики ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1» від 25.04.2017 р. (а. с. 123 - 124 зворотня сторона) на час їх складення ОСОБА_6 не пам'ятає свого біологічного батька та не взнала б його на вулиці серед інших людей. Пам'ятає лише те, що вона була свідком сімейних конфліктів між папою ОСОБА_5 та мамою. Пам'ятає прояв фізичного та психологічного насилля батька по відношенню до матері та її самої. Згадує як батько вибиває двері, ображає, обзиває і кричить на усіх членів родини та її, б'є матір. З позитивних спогадів згадує лише одне - як батько подарував їй конфетку «Чупа-чупс».

ОСОБА_6 на час розгляду справи проживає разом з матір'ю та вітчимом ОСОБА_8, якого називає батьком. Говорить про нього з ніжністю та любов'ю. Відчуває від нього підтримку та захист. Взаємовідносини у сім'ї теплі та дружні, є цілий ряд сімейних традицій. Загальний рівень психологічного стану дитини в нормі. Стурбованість по відношенню до ряду типових життєвих ситуацій у спілкуванні з членами родини та іншими людьми не виявлена. Разом з тим, значно проявляється підвищення рівня ситуативної стурбованості у питаннях, які стосуються її біологічного батька. Рідними та значущими та дитини людьми є - мати ОСОБА_4 та батько ОСОБА_8.

З метою дестабілізації емоційного стану дівчини, щоб знизити фрустируючі фактори та запобігти невротизації особистості, з метою уникнення сильної емоціональної травматизації дівчини, зустрічі з біологічним батьком ОСОБА_5 не рекомендовані.

Між сторонами виникли правовідносини щодо здійснення батьківських прав та виконання батьківських обов'язків щодо виховання, утримання дитини до досягнення нею повноліття.

За правилами, передбаченими ст. ст. 155, 164 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона? він, зокрема, ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.07 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», з подальшими змінами та доповненнями, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Суд першої інстанції не звернув увагу на відсутність доказів того, що відповідач належним чином піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, забезпечує необхідне харчування, медичний догляд, спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі (за умови скоєння останнім адміністративних правопорушень, умисного злочину), виявляє інтерес до її внутрішнього світу.

Не були надані такі докази і в суді апеляційної інстанції. Від участі у розгляді справи в апеляційному суді відповідач відмовився.

Посилання відповідача на об'єктивні перешкоди у спілкування з донькою - його затримання 01.11.2014 р. та відбування ним покарання колегія суддів не приймає до уваги, оскільки: - по-перше це не спростовує доводи позивачки про невиконання батьківських обов'язків до затримання та засудження відповідача. Доказів на підтвердження доводів відповідача його про спілкування з донькою, проведення багато часу з нею до затримання не надано; - по-друге, не надано доказів, що під час відбування покарання відповідач спілкувався з донькою (листування тощо) або про намагання цього. Самі по собі посилання відповідача про його бажання приймати участь у вихованні та утриманні доньки не свідчать про належне виконання батьківських обов'язків. Прийняти участь у судовому засіданні, щоб довести свої позицію, відповідач відмовився.

Пунктом 1 ч. 2, ч. 6 ст. 49 ЦПК України передбачено, що відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Суд не приймає визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Як вказувалося вище до апеляційного суду від ОСОБА_5 надійшла нотаріально посвідчена заява про те, що він погоджується з позовними вимогами про позбавлення його батьківських прав та дає згоду на позбавлення його батьківських прав у відношенні доньки - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Оскільки беззаперечно встановлено, що відповідач свідомо ухилявся і продовжує ухилятися від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню доньки, нехтує своїми обов'язками, колегія суддів приходить до висновку про доцільність в інтересах дитини позбавити останнього батьківських прав відносно доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Доводи апелянта про помилковість висновку суду першої інстанції щодо відсутності доказів умисного ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню дитини, не надання відповідачем належних та допустимих доказів на спростування її доводів, є обґрунтованими. Апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Необхідно ухвалити нове судове рішення про задоволення позову ОСОБА_4.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2016 року - скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування в особі Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав- задовольнити.

Позбавити ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, батьківських прав відносно малолітньої доньки - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 07 травня 2018 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

С. О. Погорєлова