Справа № 636/1845/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 29 » листопада 2018 року м. Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого судді Карімова І.В.,

за участю секретаря Селеверстової Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Чугуївського міського суду Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради Харківської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 міської ради Харківської області з позовом, який подалі уточнила у березні 2018 року, про визнання за нею в порядку спадкування за законом права власності на житловий будинок № 10 з надвірними будівлями та спорудами, розташованими по провулку Осинівський в місті Чугуєві Харківської області.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначала, що 22.03.2006 помер її чоловік ОСОБА_3, після смерті якого відкрилась спадщина, що складається з вищеназваного житлового будинку. Проте державний нотаріус відмовив їй, позивачу, у видачі свідоцтва на спадщину за законом після померлого чоловіка, у звязку із тим, що у неї як спадкоємця померлого відсутній правовстановлюючий документ на вказане нерухоме майно.

Позивач зазначала, що з 1983 року вона з чоловіком проживала в індивідуальному житловому будинку № 10, розташованому по провулку Осинівський (раніше провулок Ворошилова) в місті Чугуєві Харківської області, який належав ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого ОСОБА_2 міською державною нотаріальною конторою Харківської області 02.08.1983 року за реєстровим номером 2220. У звязку із тим, що будинок був старий її чоловіку згідно дозволу архітектора м. Чугуєва № 84 від 15.11.1983 року, а також рішення виконкому ОСОБА_2 міської ради народних депутатів від 16.11.1083 року за № 492 на провадження робіт по індивідуальному житлобудівництву було дозволено побудувати новий індивідуальний житловий будинок на території земельної присадибної ділянки за вищевказаною адресою, а старий будинок знести. Будівництво цього будинку проводилося за спільні з чоловіком кошти та було виконано з додержанням будівельних, санітарно-технічних, протипожежних норм у 1988 році. Однак після закінчення будівництва на будинок не було отримано правовстановлюючих документів, і відповідно до довідки КП «ОСОБА_2 БТІ» право власності на новостворений будинок не зареєстровано.

У звязку з вищезазначеним та на підставі вимог ст.ст.1220-1223,1258.1261,1268 ЦК України ОСОБА_1 просила задовольнити її позов.

У судовому засіданні представник позивача за довіреністю ОСОБА_4 позов підтримав у повному обсязі за заявленими підставами.

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради Харківської області відзив на позов не надав, звернувся до суду із заявою, в якій просив розглянути справу за його відсутністю та ухвалити рішення відповідно до чинного законодавства.

Вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши та оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебували у шлюбі з 09.02.1960 року і проживали разом в індивідуальному житловому деревяному будинку № 10 житловою площею 28,2 кв.м, розташованому на земельній ділянці держфонду розміром 1200 кв.м по провулку Осинівський (раніше провулок Ворошилова) в місті Чугуєві Харківської області, який був зареєстрований на праві власності за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого ОСОБА_2 міською державною нотаріальною конторою Харківської області 02.08.1983 року за реєстровим номером 2220(а.с. 7-11).

Як вбачається з копії рішення виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради народних депутатів від 16.11.1083 року за № 492 ОСОБА_3 було надано дозвіл замість старого житлового будинку провести будівництво нового індивідуального житлового будинку по типовому проекту № 184-19-4. Житловою площею 53,3 кв.м та господарської побудови площею 24 кв.м в м. Чугуєві по провулку Ворошилова № 10 . Зобовязано забудовника закінчити будівництво та передати в експлуатацію протягом трьох років з моменту винесення цього рішення та отримання в технічному бюро архітектора району необхідної технічної документації.(а.с. 13).

На підставі цього рішення та дозволу № 84 від 15.11.1983 архітектора м. Чугуєва ОСОБА_3 надано дозвіл на провадження індивідуального будівництва на земельній ділянці за адресою: м. Чугуїв, провулок Ворошилова № 10 із зазначенням, що забудовник відповідає за введення в експлуатацію, частково або повністю, обєкта будівництва без приймання його приймальною комісією в установленому законом порядку (а.с. 12).

Однак як зазначає позивач та її представник після закінчення будівництва спірного жилового будинку житловою площею 56,8 кв.м з надвірними спорудами та побудовами забудовником не було отримано правовстановлюючих документів.

Відповідно до довідки-характеристики №12 від 10.01.2017 КП «ОСОБА_2 БТІ» та відповіді цього підприємства за №13 від 10.01.2017 на запит нотаріальної контори право власності на новостворений у 1990 року будинок не зареєстровано (а.с.21-22).

22.03.2006 року ОСОБА_3 помер, про що відділом РАЦС по місту Чугуєву ОСОБА_2 міськрайонного управління юстиції Харківської області 28.03.2006 видано свідоцтво про смерть, актовий запис 161 від 28.03.2006 (а.с. 15).

Після смерті ОСОБА_3 на підставі ст..ст. 1261,1268 ЦК України до ОСОБА_2 державної нотаріальної контори 12.04.2017 року із заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право власності на новостворений житловий будинок №10 по пров. Осинівському в м. Чугуєві звернулася ОСОБА_1 (а.с.20).

Проте державний нотаріус відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва на спадщину за законом після померлого чоловіка, у звязку із тим, що у неї як спадкоємця померлого відсутній правовстановлюючий документ на вказане нерухоме майно (а.с.23).

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини.

Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали обовязкову державну реєстрацію будівель, споруд (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Оскільки ОСОБА_3 за життя та позивач ОСОБА_1 ( яка зазначає, що спірне майно будувала разом із чоловіком) не здійснили дій щодо реєстрації прав та їх обтяжень на новостворений спірний житловий будинок відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, то зазначене нерухоме майно єсамочинним будівництвом.

Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право вимагати визнання права власності на самочинно збудоване майно відповідно до частин 3, 5 ст. 376 ЦК України є суб'єктивним цивільним правом, яке переходить у порядку спадкування відповідно до норм статей 1216, 1218 цього Кодексу.

Але з таким позовом ні спадкодавець, ні позивач до суду не зверталися.

У звязку із вищевикладеним позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та безпідставними, тому задоволенню не підлягають.

Керуючись ст..ст. 10,11,209-211.224,263-265,268 ЦПК України, ст..ст. 1220-1223,1268 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради Харківської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з наступного дня після складення його повного тексту, а особами, що не були присутні під час його проголошення, протягом 30-ти днів з моменту отримання його копії.

Повний текст рішення складено 08 грудня 2018 року.

Суддя: