П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2018 року м. Київ

Справа № 22-4260 Головуючий у1-й інстанції - Виниченко Л.М.

Унікальний №755/18967/17 Доповідач - Пікуль А.А.

Апеляційний суд міста Києва. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Гаращенка Д.Р.

НевідомоїТ.О.

розглянувши в порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 14 березня 2018 року про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права власності та вселення,-

в с т а н о в и л а:

У грудні 2017 року ОСОБА_3 пред'явив позов в суд до ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права власності Ѕ частиною квартири АДРЕСА_1 та вселення у вказану квартиру.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 14 березня 2018 року задоволено клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі.

Суд зупинив провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права власності та вселення до набрання законної сили судовим рішенням Дніпровського районного суду м. Києва у справі №755/1499/18 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним.

Не погоджуючись з указаною ухвалою суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконної та необґрунтованої ухвали, просить ухвалу скасувати (а.с.58-60).

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 заперечував проти її задоволення та вказав, що районний суд правомірно зупинив провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №755/1499/18, оскільки вказане рішення суду безпосередньо вплине на вирішення спору у даній справі, а тому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_3 (а.с.71-72).

Відповідно до ч.6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Підпунктом 8) п. 1 Розділу XIII " Перехідні положення" ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017) установлено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

За правилами ч.13 ст.7, ст.369 ЦПК України апеляційна скарга ОСОБА_3, подана на ухвалу суду про зупинення провадження у справі, розглядається апеляційним судом у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до змісту позовної заяви ОСОБА_3 просив суд зобов'язати ОСОБА_4 не чинити перешкод у користуванні Ѕ частиною квартири АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3 на праві власності на підставі договору дарування від 19 вересня 2016 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_5; вселити ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_1.

Зупиняючи провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що вирішення спору за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права власності та вселення залежить від результатів розгляду справи №755/1499/18 за позовом ОСОБА_4 ОСОБА_5, ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_3

З таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд не може погодитись враховуючи наступне.

Відповідно до положень п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України, суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об'єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

У даному випадку підставою для зупинення провадження у справі став факт розгляду судом цивільної справи про визнання недійсним договору дарування.

Районний суд в порушення вимог п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України, зазначивши конкретну іншу справу, до вирішення якої зупиняється провадження у справі, не проаналізував предмети спорів у справах і не вказав обставини, які б давали підстави для висновку про те, що наявність спору у справі про визнання недійсним договору дарування виключає можливість на підставі наявних доказів самостійно встановити при розгляді даної справи наявність обставин, якими позивач обґрунтував свої вимоги.

Визначаючи наявність підстав, передбачених статтею 251 ЦПК України, за яких провадження у справі підлягає обов'язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, визначена у пункті 6 частини першої цієї статті, застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Одним із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом (п.10 ч.3 ст.2 ЦПК України).

За правилом ч.3 ст. 217 ЦПК з оголошенням головуючим судового засідання відкритим розпочинається розгляд справи по суті.

Згідно з частиною другою статті 210 ЦПК України суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвненції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

У даній справі відповідно до змісту позовної заяви ОСОБА_3 підставою для пред'явлення позову до ОСОБА_4 є вчинення відповідачем перешкод у користуванні приватною власністю позивача - Ѕ частиною квартири АДРЕСА_1, а предметом позову (вимогами) - зобов'язання відповідача не чинити перешкод у користуванні власністю та вселення.

В даному конкретному спорі підлягають встановленню та оцінці обставини щодо: наявності у позивача права власності на спірне нерухоме майно; вчинення відповідачем перешкод позивачу у здійсненні ним права користування своїм майном.

Зокрема, в матеріалах справи наявні копії договору дарування Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 від 19 вересня 2016 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, а також Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.6, 7-8).

Задовольняючи клопотання представника відповідача та зупиняючи провадження у справі районний суд не врахував закріпленої в цивільному законодавстві, а саме в ст.204 ЦК України, презумпції правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відтак, в даному конкретному випадку з матеріалів справи не вбачається об'єктивна неможливість розгляду даної справи судом першої інстанції та необхідність зупинення провадження з підстав, передбачених п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України, до набрання законної сили судовим рішенням Дніпровського районного суду м. Києва у справі №755/1499/18 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним.

Адже лише у разі визнання судом оспорюваного відповідачем договору дарування недійсним настануть наслідки недійсності цього правочину, передбачені законом.

У розпорядженні суду немає доказів, що такі наслідки не зможуть бути застосовані без зупинення провадження у справі.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції передчасно погодився з доводами клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі, тому у суду апеляційної інстанції наявні підстави скасувати оскаржувану ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 14 березня 2018 року скасувати.

Направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 14 травня 2018 року.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Д.Р. Гаращенко

Т.О.Невідома