Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/1124/18 Головуючий у 1 інстанції: Діденко Є.В.
Суддя-доповідач: Воробйова І.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі:

головуючого: Воробйової І.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Онищенка Е.А.

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 04 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Розівської сільської ради Новоазовського району Донецької області про визнання заповіту дійсним та визнання права власності на спадкове майно , -

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Розівської сільської ради Новоазовського району Донецької області про визнання заповіту дійсним та визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування позову зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 яка є його бабусею. На момент смерті вона мешкала в с. Рози Люксембург Новоазовського району Донецької області. У зв'язку з її смертю відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 11,86 га, розташовану на території Розівської сільської ради Новоазовського району Донецької області, яка належала померлій на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 16.11.2005 року НОМЕР_1. Під час життя ОСОБА_4 05 грудня 2014 року зробила заповіт, посвідчений секретарем Розівської сільської ради Новоазовського району Донецької області, зареєстрований в книзі реєстрів нотаріальних дій за номером 74, в якому заповіла ОСОБА_3 своє майно. Однак, у зв'язку з початком антитерористичної операції контроль на території с. Рози Люксембург органами державної влади України постійно змінювався. Тому, направлений поштовим зв'язком примірник заповіту для його державної реєстрації в спадковому реєстрі був втрачений. На даний час с. Рози Люксембург входить до переліку населених пунктів, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. З метою оформлення спадщини позивач звернувся до нотаріальної контори, але 02 квітня 2016 року отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії, через те, що заповіт не зареєстрований у Спадковому реєстрі. Зазначає, що відповідно до змісту діючого законодавства такий заповіт не може вважатися недійсним, оскільки він посвідчений уповноваженою особою і відповідав волі спадкодавця. На відсутність реєстрації заповіту вплинули об'єктивні причини. Йому достовірно відомо про відсутність інших спадкоємців за законом перших трьох черг, але невідомо про можливих спадкоємців наступних черг, тому просить визнати дійсним заповіт, складений 05 грудня 2014 року ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 посвідчений секретарем Розівської сільської ради Новоазовського району Донецької області; визнати за ним право власності на земельну ділянку для ведення сільськогосподарського виробництва площею 11,86 га, розташовану на території Розівської сільської ради Новоазовського району Донецької області, в порядку спадкування за заповітом.

Заочним рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 04 грудня 2017 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, а саме щодо визнання заповіту дійсним, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для задоволення позову.

Судова колегія вважає, що даний висновок відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтею 1251 ЦК України визначено, що якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Статтею 1247 ЦК України визначені загальні вимоги до форми заповіту, серед яких, зокрема вказано, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

На виконання вказаного положення закону, наказом Міністерства юстиції України № 1810/5 від 07.07.2011 року, затверджено положення «Про спадковий реєстр», яке встановлює порядок ведення й користування Спадковим реєстром, внесення до нього відомостей про заповіти та спадкові договори, посвідчені в Україні, а за бажанням заповідача - посвідчені (складені та/або прийняті на зберігання) і зареєстровані в іноземних державах згідно з Конвенцією про запровадження системи реєстрації заповітів, про заведені спадкові справи та видані свідоцтва про право на спадщину, а також надання інформації з нього.

Пунктом 1.7 вказаного Положення передбачено, що відомості про заповіти, у тому числі посвідчені посадовими та службовими особами, зазначеними в статтях 1251 та 1252 Цивільного кодексу України, статті 37 та частині першій статті 40 Закону України «Про нотаріат», спадкові договори та внесення змін до них, скасування заповітів та розірвання спадкових договорів, заведені спадкові справи та видані свідоцтва про право на спадщину підлягають обов'язковому внесенню до Спадкового реєстру.

Відповідно до п. 5.1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, при оформленні спадщини за заповітом нотаріус має надати правову оцінку заповіту, перевірити його реєстрацію у Спадковому реєстрі та чинність на момент смерті заповідача. Якщо наданий спадкоємцем заповіт не відповідає вимогам законодавства, нотаріус відмовляє в його прийомі.

Згідно з ч. 1 ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Статтею 210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Як роз'яснено в пункті 14 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9, судам необхідно враховувати, що не допускається визнання дійсним заповіту, який є нікчемним у зв'язку з порушенням вимог щодо його форми та порядку посвідчення. У цьому разі судам слід застосовувати статтю 1257 ЦК, оскільки норми глави 85 ЦК не передбачають можливості визнання заповіту дійсним.

Розглядаючи зазначений позов, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ЦПК України.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 в м. Новоазовськ Донецької області, що підтверджено свідоцтвом про смерть від 14.09.2015 року НОМЕР_2.

Після її смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 11,86 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території с. Рози Люксембург Новоазовського району Донецької області, і належала померлій на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 16.11.2005 року.

В копії заповіту зазначено, що він складений 05 грудня 2014 року в с. Рози Люксембург Новоазовського району Донецької області, посвідчений секретарем Розівської сільської ради Новоазовського району Донецької області ОСОБА_5 та зареєстровано в книзі реєстрів нотаріальних дій за № 74, відповідно до якого ОСОБА_4 заповіла належну їй земельну ділянку площею 11,86 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ОСОБА_3

Зі спадкової справи видно, що після смерті ОСОБА_4, ОСОБА_3 прийняв спадщину шляхом подання заяви до нотаріальної контори 15.09.2015 року, відомості про інших спадкоємців відсутні.

Батько позивача ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджено свідоцтвом про смерть від 09.10.2014 року НОМЕР_3

Згідно з Інформаційною довідкою зі спадкового реєстру від 15.09.2015 року, яка міститься в матеріалах спадкової справи, зареєстровано відомості про заповіти ОСОБА_4 посвідчені Розівською сільською радою Новоазовського району Донецької області 26 вересня 2003 року та 10 грудня 2013 року.

Відомостей про заповіт від 05 грудня 2014 року спадковий реєстр не містить.

Постановою нотаріуса від 02 квітня 2016 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки заповіт не був належним чином зареєстрований, як того вимагає п. 1.7 Положення про Спадковий реєстр, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 1810/5 від 07.07.2011 року, п. 8 гл. 3 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року.

Листом від 03.11.2016 року № 4451/01-09 ДП «Національна інформаційні системи» позивачу відмовлено у реєстрації наданого ним заповіту, оскільки інформація для внесення до спадкового реєстру повинна подаватись посадовими особами органів місцевого самоврядування у встановленому порядку.

З огляду наведеного судова колегія вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку зібраним у справі доказам, достатньо повно встановив фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи та дійшов вірного висновку , що наданий позивачем заповіт, який не зареєстрований у Спадковому реєстрі , складений з порушенням вимог щодо його форми і в силу ст. 1257 ЦК України є нікчемним.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Заочне рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 04 грудня 2017 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 11 травня 2018 року.

Головуючий:

Судді:

Апеляційний суд Запорізької області

ЄУН 325/785/17

Провадження №22ц/778/1124/18 Головуючий у 1 інстанції: Діденко Є.В.

Суддя-доповідач: Воробйова І.А.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Вступна та резолютивна частина

10 травня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі:

головуючого: Воробйової І.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Онищенка Е.А.

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 04 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Розівської сільської ради Новоазовського району Донецької області про визнання заповіту дійсним та визнання права власності на спадкове майно , -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Заочне рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 04 грудня 2017 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: