ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2388/18 Справа № 175/2116/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Борисова С.А. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 серпня 2015 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства "ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ" до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

25 травня 2015 року публічне акціонерне товариство "ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Вказували, що 18 грудня 2012 року між ПАТ «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір, відповідно до якого банк надав йому у тимчасове платне користування грошові кошти на умовах визначених кредитним договором у розмірі 119.920 грн. з метою придбання ним автомобіля, терміном користування до 17 грудня 2017 року з процентною ставкою у розмірі 15,50% річних.

Однак, в порушення взятих на себе зобов'язань ОСОБА_3 не виконав умов кредитного договору, у зв'язку з чим станом на 16 квітня 2015 року має заборгованість у розмірі 126.172 грн.31 коп.

Посилаючись на вказані обставини, ПАТ "ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ" просив стягнути на їх користь з відповідачів солідарно в рахунок заборгованості за кредитним договором від 18 грудня 2012 року 126.172 грн.31 коп.

Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 серпня 2015 року позовні вимоги ПАТ "ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ" задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ» заборгованість за кредитним договором від 18 грудня 2012 року в розмірі 126.172 грн.31 коп., яка складається з: заборгованості по тілу кредиту - 73.535 грн.53 коп.; заборгованості за прострочене тіло кредиту - 12.758 грн.55 коп.; заборгованості за відсотками - 486 грн.20 коп.; заборгованості за простроченими відсотками - 8.463 грн. 43 коп.; заборгованості по комісії - 1.678 грн.88 коп.; заборгованості по пені - 4.748 грн.94 коп.; заборгованості по штрафам - 24.500 грн.78 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1.261 грн.72 коп.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 липня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 серпня 2015 року відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 серпня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що порука припинилася, оскільки минув строк, передбачений ч.4 ст.559 ЦК України; ОСОБА_1 належним чином не була повідомлена про час та місце розгляду справи; розрахунок банку по заборгованості позичальника не відповідає фактичній заборгованості по кредиту.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення скасувати в частині, виходячи з наступного.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 18 грудня 2012 року між ПАТ «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №ІКАРNAIG.25885.003, відповідно до якого банк надав останньому у тимчасове платне користування грошові кошти на умовах визначених кредитним договором у розмірі 119.920 грн. з метою придбання ОСОБА_3 автомобіля, терміном користування до 17 грудня 2017 року з процентною ставкою у розмірі 15,50% річних (а.с.11-13).

В забезпечення зобов'язань за кредитним договором між ПАТ «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ» та ОСОБА_3 був укладений договір застави рухомого майна, згідно умов якого останній надав у заставу автомобіль марки FORD FOCUS, білого кольору, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить заставодавцю на праві приватної власності.

Судом також встановлено, що в забезпечення зобов'язань за кредитним договором між ПАТ «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ» та ОСОБА_1 укладено договір поруки від 18 грудня 2012 року, відповідно до умов якого остання зобов'язалася перед банком відповідати за повернення суми кредиту, відсотків за користування, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків у тому ж розмірі, що і боржник.

ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань щодо своєчасного повернення сум кредиту не виконав, у зв'язку з чим станом на 16 квітня 2015 року у нього утворилась заборгованість у розмірі 126.172 грн.31 коп., яка складається з: заборгованості по тілу кредиту - 73.535 грн.53 коп.; заборгованості за прострочене тіло кредиту - 12.758 грн.55 коп.; заборгованості за відсотками - 486 грн.20 коп.; заборгованості за простроченими відсотками - 8.463 грн.43 коп.; заборгованості по комісії - 1.678 грн.88 коп.; заборгованості по пені - 4.748 грн.94 коп.; заборгованості по штрафам - 24.500 грн.78 коп.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами порушено ст.ст.1049, 1054 ЦК України та згідно ст.ст.554,610 ЦК України боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники.

Колегія суддів не може погодитися в повному обсязі з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно із частинами першою, третьою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Договором поруки не визначено строку, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору (пункт 13) встановлено, що договір діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором.

З матеріалів справи вбачається, що 14 серпня 2014 року банк, скориставшись передбаченим підпунктом а) пункту 3.1.11 кредитного договору правом дострокового повернення кредиту, звернувся до ОСОБА_1 з досудовою вимогою про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором у повному обсязі, а саме: в строк до 07 вересня 2014 року.

Оскільки 14 серпня 2014 року банк надіслав на адресу позичальника вимогу про дострокове повернення кредитних коштів у повному обсязі, то відповідно банк змінив строк виконання основного зобов'язання, який зі змісту вимоги настав 07 вересня 2014 року.

З урахуванням положень статті 526 ЦК України та встановлених обставин про направлення позичальнику та поручителям вимоги про дострокове виконання зобов'язання, строк пред'явлення вимоги до поручителя про повернення коштів необхідно обчислювати з моменту настання строку виконання зобов'язання у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Зважаючи на те, що строк виконання основного зобов'язання настав 07 вересня 2014 року, до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_1 банк звернувся зв'язку 25 травня 2015 року, тобто з пропуском шестимісячного строку з дня настання строку виконання основного зобов'язання, порука згідно частини четвертої статті 559 ЦК України припинилася.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги про припинення поруки за договором РХ029031.25899.002 від 18 грудня 2012 року є обґрунтованими, підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором від 18 грудня 2012 року з ОСОБА_1 як з поручителя відсутні.

Доводи апеляційної скарги про те, що розрахунок банку по заборгованості за кредитом позичальника не відповідає фактичній заборгованості по кредиту не можуть бути прийняті до уваги, зважаючи на те, що порука за договором РХ029031.25899.002 від 18 грудня 2012 року припинена, ОСОБА_3 не уповноважував ОСОБА_1 оскаржувати рішення в частині нарахування стягненої заборгованості за спірним кредитним договором.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення скасуванню в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ" заборгованості за кредитним договором від 18 грудня 2012 року та стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судового збору. В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 серпня 2015 року скасувати в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства "ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ" за кредитним договором №IKAPNAIG.25885.003 від 18 грудня 2012 року та в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судового збору.

В задоволенні вимог публічного акціонерного товариства "ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №IKAPNAIG.25885.003 від 18 грудня 2012 року відмовити.

В іншій частині заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 серпня 2015 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 18 грудня 2018 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.