Справа № 310/4499/17
РІШЕННЯ

Іменем України

18 квітня 2018 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд

Запорізької області

в складі: головуючого - судді Крамаренка А.І.

при секретарі Корнієнко Н.І.

за участі: позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника третьої особи ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, яка діє в свої інтересах та в інтересах ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа орган опіки та піклування Бердянської районної державної адміністрації, про виселення без надання іншого житлового приміщення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся о суду з вказаним позовом, в якому просив усунути перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження 1/2 частиною належного йому житлового будинку №25 по вул. Виноградна в селі Азовське Бердянського району Запорізької області, шляхом виселення ОСОБА_4 та її дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, із належної йому 1/2 частини вказаного житлового будинку без надання іншого жилого приміщення.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що йому на праві власності належить 1/2 частина житлового будинку №25 по вул. Виноградна (до перейменування вул. Дімітрова), в с. Азовське Бердянського району Запорізької області, яка складається з кімнати №4 площею 18,4 кв.м. та кімнати №3 площею 16,7 кв.м.

З лютого 2015 року він два місяці проживав у сина в м. Калуш Івано-Франківської області та в подальшому був вимушений повернутися додому. Проте, потрапити до свого будинку він не зміг, оскільки відповідач ОСОБА_4 з дітьми без його дозволу та згоди, самочинно, зайняла його частину будинку, змінила замки на вхідних дверях, на його прохання дати можливість користуватися будинком не реагує, чим чинить йому перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги, просили позов задовольнити. Додатково зазначили, що відповідач та її діти мають інше житло, де й зареєстровані. Однак, за місцем реєстрації відповідач проживати не бажає та самочинно зайняла житло позивача. Внаслідок цього, сам позивач вимушений винаймати собі інше житло, за яке щомісячно сплачує 800 грн. та яке має звільнити до 01.05.2018 року. Будь-яких домовленостей між сторонами щодо користування відповідачами спірним нерухомим майно не існує.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

В попередніх судових засідання відповідач ОСОБА_4 та її представник за довіреністю ОСОБА_9 позовні вимоги ОСОБА_1 не визнавали. Зазначали, що ОСОБА_1 дозволив проживати ОСОБА_4 в спірному будинку з подальшим його викупом. Сторони досягли згоди щодо вартості будинку і ОСОБА_4 розпочала ремонт. Майже половину обумовленої вартості будинку ОСОБА_4 сплатила. Коли ОСОБА_1 відмовився зареєструвати місце проживання неповнолітніх дітей в спірному будинку, ОСОБА_4 припинила виплати.

Представник органу опіки та піклування Бердянської районної державної адміністрації за довіреністю ОСОБА_3 в судовому засіданні просила в задоволенні позову відмовити, оскільки відповідачі мають потребу в спірному житлі.

Опитаний в якості свідка ОСОБА_1 зазначив, що йому на праві власності належить 1/2 частина житлового будинку №25 по вул. Виноградна в селі Азовське Бердянського району Запорізької області, проте користуватися нею не може через її самозахоплення ОСОБА_4 З питання звільнення будинку він звертався до останньої, але вона відмовилася виселятися та погрожувала йому розправою. Хто дозволив ОСОБА_4 проживати в його будинку йому не відомо. З даного питання він звертався до сільської ради та поліції. Він не мав наміру продавати свій будинок та не отримував гроші від ОСОБА_4 Заповіт на ОСОБА_4 він складав, але через 1-2 місяці його анулював.

Опитана в якості свідка ОСОБА_4 пояснила, що в квітні 2015 року вона дізналася від сусідів про намір ОСОБА_1 продати свій будинок. Вона оглянула будинок і їй надали телефон дочки ОСОБА_1, з якою вона й домовлялась про укладення договору купівлі-продажу та яка мала довіреність на право продажу будинку. Вартість будинку визначили в розмірі 24000 грн. Однак, через відсутність другого співвласника будинку, оформити договір купівлі-продажу було неможливо і ОСОБА_1 на її користь склав заповіт. В цей же день вона написала розписку, що зобовязується сплатити обумовлену суму в певний строк. Грошові кошти вона перераховувала на картковий рахунок дочки позивача та частково надавала безпосередньо позивачу, коли він знаходився на лікуванні. За весь цей час вона сплатила близько 10000 грн. Щодо необхідності проведення ремонту в спірному будинку вона спілкувалася також з дочкою позивача, яка неодноразово із сімєю приїздила влітку на відпочинок. Відносини з позивачем зіпсувалися, коли постало питання укладення договору дарування та реєстрації місця проживання в будинку. Отже, вважає, що на даний час не має сенсу виплачувати решту суми за будинок.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що вона проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4. 10.02.2015 року вона допомагала гасити пожежу в будинку позивача. Через декілька днів ОСОБА_1 закрив будинок та поїхав до сина. ОСОБА_1 дозволив проживати в будинку одній непрацюючій особі, але остання почала розкрадати майно про що вона по телефону повідомила ОСОБА_1 Потім в будинку появилась ОСОБА_4 та розпочала робити ремонт. ОСОБА_1 3-4 рази навідувався до ОСОБА_4 Відносини між ними були дружніми і зіпсувалися в 2017 році. Спочатку ОСОБА_1 пропонував і їй придбати його будинок за 10000 грн., проте вона відмовилась. Зі слів ОСОБА_4 їй відомо про те, що вона передавала грошові кошти ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що ОСОБА_1 є її вітчимом і вона спілкується з його дітьми. Так, після пожежі, що сталася в будинку ОСОБА_1, останнього до себе забрав син, а дочка запропонувала продати будинок. Вона з ОСОБА_4 їздила оглядати будинок і остання погодилася його придбати. Умови продажу ОСОБА_4 обговорювала з дочкою ОСОБА_1 і вони домовились, що пів суми ОСОБА_4 буде сплачувати по 1000 грн. щомісячно, а решту суми виплатить після оформлення документів. ОСОБА_1 з такими умовами погодився та дозволив ОСОБА_4 розпочати ремонт в будинку. Також їй відомо, що ОСОБА_4 перерахувала на картку дочки ОСОБА_1 близько 11000 грн. та деякі грошові кошти надавала безпосередньо ОСОБА_1 на придбання ліків.

Свідок ОСОБА_12 пояснила, що зі слів ОСОБА_1 їй відомо про пожежу, що сталася в його будинку, про погіршення відносин в його родині, зокрема з сином та його дружиною. На прохання ОСОБА_1 вона двічі в листопаді 2016 року та в травні 2017 року їздила з ним в с. Азовське, де він просив ОСОБА_4 звільнити його будинок. Між ними виникла сварка, під час якої ОСОБА_4 хватала ОСОБА_1 за одяг та волосся.

Заслухавши учасників удового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено судом, право власності на 1/2 частину житлового будинку №25 по вул. Виноградна (до перейменування вул. Дімітрова) в селі Азовське Бердянського району Запорізької області на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.04.2012 року зареєстровано за ОСОБА_1, що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав від 25.04.2012 року.

Згідно рішення Бердянського районного суду Запорізької області від 18.11.1985 року та ухвали Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 02.03.2009 року належна ОСОБА_1 1/2 частка вказаного вище житлового будинку складається з: кімнати №3 площею16,7 кв.м., кімнати №4 площею18,4 кв.м., колодязя «Г».

Відомості щодо реєстрації права власності на іншу частину будинку відсутні, що підтверджується довідкою КПТІ Бердянської міської ради від 06.03.2018 року №109.

В зазначеному вище житловому будинку проживають: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Стаття 321 ЦК України зазначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

За змістом ст. 150 ЖУ України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Статтею 386 ЦК України визначено засади захисту права власності - Держава забезпечує рівний захист усіх суб'єктів права власності.

Належних та допустимих доказів придбання відповідачем ОСОБА_4 у ОСОБА_1 житлового будинку, а так саме доказів наявності домовленостей між сторонами щодо права відповідачів користуватися спірною частиною житлового будинку суду не надано.

Разом з цим, відповідно до довідки виконавчого комітету Азовської сільської ради Бердянського району Запорізької області №1965 від 19.10.2017 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5; ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: с. Азовське, вул. Гагаріна, 44.

Твердження відповідача ОСОБА_4 щодо неможливості проживати за місцем реєстрації суд вважає неспроможними, оскільки, як зазначалось вище, право користування житловим приміщенням є похідним від права власності на нього.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність усунути позивачу ОСОБА_1 перешкоди у користуванні належною йому 1/2 частиною житлового будинку №25 по вул. Виноградна в с. Азовське Бердянського району Запорізької області, шляхом виселення відповідачів з вказаної частини будинку.

Керуючись ст. ст. 10-13, 76-80, 259, 263-268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права користування та розпорядження 1/2 частиною житлового будинку №25 по вул. Виноградна в селі Азовське Бердянського району Запорізької області, яка належить йому на праві власності, шляхом виселення ОСОБА_4 та її дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, із належної ОСОБА_1 1/2 частини житлового будинку №25 по вул. Виноградна в селі Азовське Бердянського району Запорізької області без надання іншого жилого приміщення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Суддя А.І. Крамаренко