Справа № 350/652/17
Номер провадження 2/350/30/2018
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 листопада 2018 року селище Рожнятів
Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області
у складі: головуючої судді Калиній Г.В.
за участю: секретаря судового засідання Юречко Т.Б.
позивача ОСОБА_1 та його представників ОСОБА_2 та адвоката ОСОБА_3
відповідачки ОСОБА_4, представника відповідачів адвоката ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 та ОСОБА_4, про усунення перешкод у користуванні домоволодінням,
22 травня 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив зобовязати відповідачів не чинити йому перешкоди у користуванні житловим будинком, літньою кухнею та земельною ділянкою площею 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по вул. Зарічна у с. Луги, Рожнятівського району, Івано-Франківської області шляхом демонтування встановленої ними по межі земельних ділянок огорожі, довжиною 40 метрів, з металевих листів, які закріплені на 19 металевих стовпах.
Ухвалою судді від 23 травня 2017 року відкрито провадження у справі, справу призначено до попереднього розгляду.
Ухвалою Рожнятівського районного суду від 03 липня 2017 року призначено по справі судову будівельно та земельно - технічну експертизу, на час проведення якої провадження у справі зупинено.
Ухвалою судді від 21 березня 2018 року поновлено провадження у справі та призначено її до судового розгляду.
Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 13 квітня 2018 року призначено підготовче судове засідання у справі.
Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 24 липня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачу належить на праві приватної власності житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться по вул. Зарічна, 4 у с. Луги, Рожнятівського району, Івано-Франківської області. Вказане домоволодіння розташоване на земельній ділянці, площею 0,12 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Суміжним землекористувачем є відповідач ОСОБА_6, який є власником домоволодіння № 2 по вул. Зарічна в с. Луги, Рожнятівського району, Івано-Франківської області.
У 2015 році ОСОБА_6 разом з дружиною ОСОБА_4 по межі між земельними ділянками, на бутобетонному фундаменті встановили огорожу з суцільних профільних металевих листів висотою 2,50 метри, довжиною 19 метрів. Внаслідок непрозорості огорожі спричинилося затінення його земельної ділянки, погіршилося провітрювання, що перешкоджає нормальному розвитку рослин. Встановлення огорожі також призвело до порушення інсоляційного режиму його земельної ділянки, частини житлового будинку та літньої кухні. У звязку з цим він звернувся в Лугівську сільську раду з відповідною скаргою. 06 березня 2016 року комісія з питань земельних відносин Лугівської сільської ради рекомендувала відповідачу привести огорожу у стан, який би відповідав держаним будівельним нормам. Актом узгоджувальної комісії від 19 травня 2016 року щодо суміжного землекористування між сусідами встановлено, що ОСОБА_6 рішення комісії з питань земельних відносин не виконав. Натомість у квітні 2017 року відповідачі добудували раніше встановлену огорожу, і на даний час вона має загальну довжину 40 метрів. У звязку з цим спричинено ще більше шкідливого впливу на житловий будинок, літню кухню та земельну ділянку.
Відповідачі встановили спірну огорожу без погодження з ним, як суміжним землекористувачем, вказана огорожа створює перешкоди у користуванні належними йому домоволодінням та земельною ділянкою. У позасудовому порядку захистити свої права та інтереси він не може, оскільки на вимогу комісії привести огорожу у відповідність до будівельних норм, відповідачі не реагують.
Представник відповідачів адвокат ОСОБА_5 направив відзив на позовну заяву в якому вказав, що позовні вимоги є безпідставними та не підлягають до задоволення, оскільки позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, які передбачені законом та на які він посилається. Згідно висновку експертизи висота огорожі між земельними ділянками сторін становить від 2 метрів 15 сантиметрів до 2 метрів 45 сантиметрів. Проте жодні інші обставини, на які посилався позивач, в тому числі і щодо інсоляції, не знайшли свого підтвердження. Що стосується інсоляції господарських споруд, до яких належить літня кухня, то таких нормативів взагалі не існує. Сам по собі факт перевищення висоти огорожі двох метрів не є підставою для її знесення, оскільки не доведеним залишається те, що така огорожа завдає шкоди чи якимось іншим чином порушує права та законні інтереси позивача (а. с. 103-105).
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1, заявлені позовні вимоги підтримав, з підстав, наведених у позовній заяві, доповнивши, що відповідачі пофарбували встановлену огрожу смолою, що при сонячній погоді плавиться та спричиняє неприємні запахи, що створює йому додаткові незручності у користуванні домоволодінням.
Представники позивача ОСОБА_2 та адвокат ОСОБА_3 також просили позов задовольнити з наведених у позовній заяві підстав.
Відповідач ОСОБА_6 проти задоволення позову заперечив, просить у його задоволенні відмовити, оскільки при встановленні огорожі межі земельних ділянок не порушені, тому погоджувати встановлення огорожі з позивачем не було потреби. Крім того, огорожа не створює позивачу перешкод у користуванні земельною ділянкою та домоволодінням.
Представник відповідача ОСОБА_4 додатково пояснила, що огорожа біля літньої кухні була влаштована ОСОБА_7 Я.1. з метою захисту літньої кухні позивача від бризок гною, які попадали на неї при навантаженні його із вигрібної ями на транспорт, щоб вивезти в поле. Їй приходилось відмивати огорожу стіну та вікна літньої кухні позивача. ОСОБА_8 запропонували облаштувати в тому місці високу огорожу. Пізніше дружина позивача стала постійно влаштовувати конфлікти з нею, обзивати її непристойними образливими словами. Тому її чоловік ОСОБА_6 продовжив висоту огорожі в напрямку до дороги. Вважає, що наявна огорожа, хоч і є високою, однак не впливає на освітленість земельної ділянки позивача, оскільки за чотири метри від неї, паралельно огорожі розташований їх будинок, побудований згідно з будівельним паспортом, який значно вищий від огорожі.
Представник відповідачів ОСОБА_5 також просив у задоволенні позову відмовити з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Також доповнив, що літня кухня позивача побудована самочинно, а позивач вправі претендувати на задоволення тільки своїх законних позовних вимог, коли доведе, що порушено його законні права та інтереси. Якщо ж він влаштував літню кухню з порушенням вимог чинного законодавства, то не вправі претендувати на захист своїх інтересів в частині недостатньої освітленості літньої кухні. Крім того жодним нормативним актом не встановлено висоту огорожі, яка влаштовується біля садибних житлових будинків.
Свідок ОСОБА_9 дала у судовому засіданні показання про те, що проживає на одній вулиці із позивачем та відповідачами та є їх сусідкою. Дійсно десь у 2015-2016 роках відповідач поклав на межі з земельною ділянкою позивача огорожу з метало - профільних листів. Вважає, що вказана огорожа жодним чином не заважає позивачу та членам його сімї. Крім того, дружина позивача ОСОБА_10, ще до спорудження огорожі, часто скаржилася на те, що добре би було загородити вище, оскільки під час проведення господарських робіт на земельній ділянці ОСОБА_6 забруднюється її літня кухня.
Аналогічні показання у судовому засіданні дала сусідка сторін ОСОБА_7, яка також підтвердила, що літня кухня позивача знаходиться на близькій відстані до земельної ділянки відповідачів, на якій десь за 6 метрів від вказаної господарської споруди знаходиться гнойова яма. При здійсненні господарських робіт, наприклад, вибиранні гною, літня кухня позивача часто забруднювалася. Тому він та його дружина не були проти встановлення огорожі.
Вислухавши пояснення сторін, свідків та вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав.
Позивач є власником домоволодіння, яке знаходяться у с. Луги по вул. Зарічна, 12, Рожнятівського району, Івано-Франківської області, що підтверджується копіями Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04 січня 2005 року (а. с. 7) та витягу про реєстрацію права власності № 6122584 від 04 січня 2005 року (а. с. 8).
Згідно запису в обліковій картці обєкта погосподарського обліку Книга 1 за 2016-2020 роки, за позивачем зареєстрований житловий будинок, господарські будівлі та споруди, а також земельна ділянка площею 0, 12 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується копіями архівного витягу з протоколу сесії Ілемнянської сільської ради від 22 грудня 1993 року (а. с. 9) та довідкою № 166, виданою Лугівською сільською радою 15 травня 2017 року (а. с. 10).
При розгляді скарг та заяв позивача узгоджувальною комісією Лугівської сільської ради щодо суміжного землекористування між сусідами встановлено, що ОСОБА_6 влаштував огорожу з метало - профільних листів висотою 2, 54 метра на бетонному бордюрі висотою 0, 20 метра, спричинивши порушення будівельних норм. Також встановлено, що будівництво літньої кухні позивача здійснено з відхиленням від виданої проектної документації на забудову земельної ділянки. ОСОБА_6 рекомендацію комісії щодо приведення огорожі у відповідність до ДБН не виконав, мотивуючи тим, що літня кухня збудована ОСОБА_1 на відстані 90 сантиметрів від огорожі. ОСОБА_1 рекомендовано звернутися до суду, що підтверджується Актами узгоджувальної комісії Лугівської сільської ради щодо суміжного землекористування (а. с. 11, 12), протоколом засідання комісії Лугівської сільської ради від 06 березня 2016 року (а. с. 14), копією схеми господарств ОСОБА_1 та ОСОБА_6 (а. с. 15), а також фотографіями (а. с. 16-19, 112-15).
15 травня 2017 року комісія сільської ради повторно провела обстеження земельної ділянки та домоволодіння позивача та встановила, що земельна ділянка площею 0,12 га слугує для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, з правого боку земельна ділянка межує з земельною ділянкою ОСОБА_6, яка по межі відгороджена огорожею з металевих листів, довжиною 40 метрів, висота металевих листів становить 2,50 метри, 0, 20 залито бетонний фундамент, через кожні 3 метри листи закріплені на металевих стовпах, загальна кількість яких становить 13 штук, що підтверджується актом обстеження земельних ділянок від 15 травня 2017 року (а. с. 13).
На звернення позивача до Державної архітектурно - будівельної інспекції України йому розяснено, що для розвязання спірних питань щодо влаштування огорож, їх конструкцій застосовуються положення Земельного кодексу України, що стосуються правил добросусідства, а у разі не досягнення згоди із суміжними землекористувачами спори вирішуються у судовому порядку, що підтверджується копією листа Державної архітектурно - будівельної інспекції № 40-203-19/3733 від 24 квітня 2015 року (а. с. 20).
Відповідно до висновку експерта, горожа, що встановлена на межі між земельними ділянками позивача та відповідачів (ідентифікована за місцем її розташування, як огорожа відповідача, висота якої становить 2,15-2,45 м.п.) не відповідає вимогам п. 6. 7 Державні будівельні норми України ДБН Б.2.2-5:2011 Благоустрій територій та СН 441-72* «Указания по проектированию ограждений площадок и участков предприятий, зданий и сооружений», що стосується висоти огорожі, яка повинна становити не більше 2 м. Нормативів, які передбачають чіткі вимоги щодо світло прозорості конструкцій огорожі, немає. Розташування вікон житлових кімнат будинку позивача ОСОБА_1, по відношенню до огорожі, не суперечить вимогам ДБН по інсоляції. Нормативними документами в галузі будівництва не передбачено вимог стосовно забезпечення інсоляції господарських будівель, у тому числі літньої кухні, що підтверджується висновком судової будівельно та земельно - технічної експертизи № 54 від 28 лютого 2018 року (а. с. 70-84).
Аналізуючи надані сторонами письмові докази у їх сукупності, судом встановлено, що сторони живуть у селі, їхні садиби є суміжними, відповідачі встановили огорожу з металопрофілю по межі земельної ділянки між своїм господарством та господарством позивача, висота якої становить 2,15-2,45 метра. Будівництво літньої кухні позивача здійснено з відхиленням від виданої проектної документації на забудову земельної ділянки.
При цьому, твердження землевпорядної комісії Лугівської сільської ради про перевищення висоти огорожі встановленого ДБН розміру, а також висновок експерта в частині вказівки на порушення будівельних норм 441-72*та СН 441-72*, на що посилається позивач у позовній заяві, судом оцінюються критично, з врахуванням того, що зазначені будівельні норми встановлені постановою Держбуду СРСР від 26 травня 1972 року № 99 та були вказівками по проектуванню огороджень площадок і дільниць підприємств, будівель і споруд» і жодним чином не стосуються встановлення огорож між сусідніми домоволодіннями у сільській місцевості.
Діючими в Україні державними будівельними нормами висота огорожі між садибними земельними ділянками та її щільність не регламентовані.
Відповідно до п. 6 ч. 1ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить в томі числі і підготовка і подання на затвердження ради відповідних місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови населених пунктів, іншої містобудівної документації.
Положеннями статей 8, 10 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку. Рішення з питань планування та забудови територій приймаються сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами, районними, обласними радами, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями в межах визначених законом повноважень з урахуванням вимог містобудівної документації. Нормативне регулювання планування та забудови територій здійснюється шляхом прийняття нормативно-правових актів, правил, державних та галузевих будівельних норм, національних (державних) стандартів, кодексів усталеної практики.
Отже, з урахуванням того, що діючими в Україні державними будівельними нормами, у тому числі і ДБН 360-92** та СН 441-72*, вимоги яких позивач вважає порушеними відповідачами, що призвело до порушення його прав як землекористувача, висота огорожі між сусідніми домоволодіннями та її щільність не регламентовані, факт порушення відповідачем правил забудови, встановлених органом місцевого самоврядування не доведений. Суд вважає необхідним застосувати до спірних правовідносин положення Земельного кодексу України.
Відповідно до ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки може вимагати усунення будь - яких порушень його права на землю, а за змістом ст. 103 зазначеного кодексу, власники та користувачі земельних ділянок зобов'язуються обирати такі способи їх використання, за яких власникам, користувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (у тому числі затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а за змістом ст. 20 зазначеного кодексу, кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні (правовий висновок Верховного Суду України від 03.09.2014 № 6-84цс14).
За змістом статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до статті 13 зазначеного Кодексу, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобовязати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року N 14, у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.
Звертаючись до суду із позовом, позивач доводить порушення свого права відповідачами встановленням огорожі на межі їх змелених ділянок, що призвело до затінення його земельної ділянки, погіршення провітрювання, що перешкоджає нормальному розвитку рослин, а також до порушення інсоляційного режиму його земельної ділянки, частини житлового будинку і літньої кухні. При цьому позивач просить його таке право захистити у спосіб, визначений п.4 ч.2 ст. 16 ЦК України шляхом знесення встановленої відповідачами огорожі.
Суд вважає таку позицію не обґрунтованою, оскільки позивач не представив належних та допустимих доказів про порушення власного суб'єктивного права, в даному випадку, прав землекористувача. Зокрема, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які вказують на те, що огорожа, незважаючи на розмір її висоти, створює позивачу перешкоди у користуванні його земельною ділянкою, житловим будинком та господарськими спорудами, зокрема літньою кухнею. Натомість судом встановлено, що літня кухня позивачем збудована з відхиленням від виданої проектної документації на забудову земельної ділянки. Крім того, літня кухня відноситься до господарських споруд і нормативними документами в галузі будівництва не передбачено вимог стосовно забезпечення її інсоляції. Встановлення огорожі не суперечить вимогам ДБН по інсоляції житлового будинку позивача з урахуванням розташування вікон по відношенню до огорожі. При цьому, суд також враховує, що належна позивачу земельна ділянка, площею 0,1200 га має цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, а тому посилання позивача на те, що встановлення огорожі призвело до погіршення розвитку рослин, які ростуть на цій земельній ділянці, є безпідставним, оскільки земельна ділянка не призначена для вирощування городини.
Посилання позивача у судовому засіданні на факт неприємних запахів від смоли, якою пофарбована огорожа, судом також не приймаються до уваги при постановленні рішення, оскільки посилання на зазначені обставини не зазначені у позовній заяві. Крім того, позивачем і з цього приводу не надано суду належних і допустимих доказів.
Таким чином позивач не довів наявність порушеного права внаслідок встановлення відповідачами огорожі. Тому суд вважає за необхідне відмовити в позові за безпідставністю позовних вимог.
Керуючись статтями 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд,
У задовленні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_6 та ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні домоволодіннням відмовити, за його безпідставністю.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Івано - Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 16 листопада 2018 року.

Суддя Г.В. Калиній