Справа № 274/5274/18 Провадження № 2/0274/2441/18
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області
15.11.18 р.м. Бердичів
Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Корбут В.В. (далі Суд), за участю секретаря судового засідання Жмурко В.І.,
розглянувши цивільну справу за позовомОСОБА_1
простягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,
У жовтні 2018 р. ОСОБА_1 звернулась з вказаним позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з вересня 2016 р. (у прохальній частині позовної заяви зазначено з серпня 2016 р., однак зі змісту позовної зави (розрахунку неустойки (пені)) випливає, що це є опискою) по липень 2018 р. включно у розмірі 2 885,00 грн., посилаючись на те, що ОСОБА_2 несвоєчасно та неповно сплачує аліменти, присуджені рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05.10.2012 р. у справі № 0603/5693/12.
Від ОСОБА_2 заяви про визнання позову або відзиву не надходило.
Судом з'ясовано, що рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05.10.2012 р. у справі № 0603/5693/12 було вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_2 (після реєстрації шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_1, а. с. 4, 13) ОСОБА_3 аліменти на ОСОБА_4, яка народилась 27.01.2009 р, в розмірі 500,00 грн., щомісячно, починаючи з 23.08.2012 р. і до повноліття дочки (а. с. 6 7).
ОСОБА_2 аліменти на дочку в повному обсязі не сплачував, внаслідок чого в нього станом на 01.08.2018 р. виникла заборгованість у розмірі 8 983,87 грн., що підтверджується довідкою-розрахунком, складеною Калинівським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (а. с. 11).
Відповідно до частини першої статті 196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Згідно з частиною першою пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15..05.2006 р. № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачена статтею 196 Сімейного кодексу України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.
ОСОБА_2 не подав доказів, які б вказували, що заборгованість з аліментів виникла в нього за відсутності його вини.
Враховуючи викладене, Суд вважає, що ОСОБА_1 має право на стягнення з ОСОБА_2 неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
З розрахунку, здійсненим ОСОБА_1, якій наведено у позовній заяві, вбачається, що розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з вересня 2016 р. по липень 2018 р. включно становить 2 885,00 грн.
Суд зазначає, що вказаний розмір є меншим, ніж має бути, зважаючи на положення частини першої статті 196 Сімейного кодексу України.
Разом з тим, Суд, керуючись частиною першою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України (якою передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках), не має права вийти за межі позовних вимог.
Частиною другою статті 196 Сімейного кодексу України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.
ОСОБА_2 не подав доказів, які б дозволяли Суду встановити його матеріальний і сімейний стан, та врахувати ці обставини при розгляді справи.
Приймаючи до уваги наведене, Суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.
На підставі статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн.
Керуючись статтями 141, 258, 259, 263 265, 280 282 Цивільного процесуального кодексу України,
1. Позов ОСОБА_1 задовольнити.
2. Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП (за відомостями позовної заяви) НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2) неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період вересня 2016 р. по липень 2018 р. включно у розмірі 2 885,00 грн.
3. Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП (за відомостями позовної заяви) НОМЕР_1) на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач, якому рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Суддя В.В. Корбут