Справа № 135/813/18
Провадження № 22-ц/801/311/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Корнієнко О. М.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2018 рокуСправа № 135/813/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Марчук В.С., Сопруна В.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 2 жовтня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів,

Рішення ухвалив суддя Корнієнко О.М.

Рішення ухвалено об 11.17 год. у м. Ладижині Вінницької області.

Повний текст рішення складено 10 жовтня 2018 року,

Встановив:

В червні 2018 року ОСОБА_4 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання їхнього спільного сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 30% з усіх видів його заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

На даний час на утримання дитини потрібно не менше 1850 грн., а саме: на дитячий садочок - 300 грн., на ремонти, іграшки, миючі засоби у дитячому садочку - 50 грн., на їжу - 300 грн., на одяг та взуття - 850 грн., на ліки - 350 грн.

Відповідач сплачує аліменти на утримання сина в середньому в розмірі 400-415 грн. в місяць; участі у додаткових витратах на дитину не бере та добровільно матеріальної допомоги не надає.

Відповідач звільнився з постійного місця роботи, певний час перебував на обліку у Центрі зайнятості та виїжджав на роботу до Польщі. У власності він має житло, автомобіль та сільськогосподарську техніку, що свідчить про його матеріальну забезпеченість.

В зв'язку з цим просила змінити розмір аліментів, який встановлено рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області у справі №135/887/13-ц та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі 1850 грн., починаючи з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 2 жовтня 2018 року позов задоволено частково.

Змінено спосіб стягнення аліментів, визначених за рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 11 червня 2013 року, які стягуються з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 на дитину.

Стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_4 на дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1400 грн. щомісячно, починаючи з часу набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави 704,80 грн. судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 1500 грн. витрат на правову допомогу.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягувати з нього на утримання сина ОСОБА_7 950 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Зазначив, що рішення суду першої інстанції слід скасувати через неповне з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Позивач ОСОБА_4 відзив на апеляційну скаргу не подала.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення за таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, виданим повторно 2 липня 2014 року (а. с. 3).

Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 11 червня 2013 року, яке набрало законної сили 21 червня 2013 року, стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_6 на утримання неповнолітньої сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 30% з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 30 травня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття (а. с. 9).

Із рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 23 квітня 2014 року, яке набрало законної сили 5 травня 2014 року, яким розірвано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 вбачається, що після розірвання шлюбу позивачу за її згодою залишено прізвище ОСОБА_5, а також змінено прізвище дитини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, на ОСОБА_5 (а. с. 7-8).

Як свідчить відповідь КП «Ладижинський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» Ладижинської міської ради № 223 від 1 серпня 2018 року, малолітня дитина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, часто хворіє, зокрема, в 2018 році чотири рази звертався за медичною допомогою (а. с. 57).

Із рішення виконавчого комітету Ладижинської міської ради Вінницької області від 27 лютого 2018 року № 82 вбачається, що ОСОБА_3 дійсно ухиляється від виконання передбачених законодавством батьківських обов'язків по вихованню та утриманню малолітнього сина ОСОБА_9, не цікавиться життям та здоров'ям дитини, не готує його до самостійного життя (а. с. 6).

Згідно довідки Тростянецької районної філії Вінницького обласного центру зайнятості від 20 липня 2018 року відповідач ОСОБА_3 не перебуває на обліку як безробітний (а. с. 19).

Із копії трудової книжки ОСОБА_3 серії НОМЕР_2 вбачається, що 3 березня 2017 року відповідач був звільнений з роботи за угодою сторін згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України, після чого отримував допомогу по безробіттю, виплату якої припинено 21 червня 2018 року (а. с. 24-29).

Згідно відповіді ТСЦ 0542 Регіонального сервісного центру у Вінницькій області МВС України від 3 серпня 2018 року № 31/2/0542-0-15/аз та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 за ОСОБА_3 17 серпня 2012 року зареєстровано транспортний засіб FIAT SCUDO, 2005 року випуску (а. с. 42; 46).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта (№ 132825711 від 1 серпня 2018 року) ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1, загальною площею 39 кв.м. (а. с. 48-49).

Також по справі встановлено, що відповідач ОСОБА_3 має на утриманні ще одного неповнолітнього сина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, на утримання якого сплачує аліменти на підставі виконавчого листа, виданого Тульчинським районним судом Вінницької області у справі №2-257/2011 в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 10 січня 2011 року і до його повноліття (а. с. 20).

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно з ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Також Конвенцією про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов'язується забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч. 1, 2 ст. 3).

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 141 СК України передбачено рівність прав та обов'язків батьків щодо дитини.

При визначенні розміру аліментів відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно положень ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Враховуючи перш за все інтереси дитини, її право на належний рівень життя та забезпечення нормальної життєдіяльності; а також те, що з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів відбулося значне зростання цін на основні життєво-необхідні товари та продукти, що розмір прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років з 1 липня 2018 року становить 1559 грн., а відтак мінімальний гарантований розмір аліментів на дитину відповідного віку становить 779,50 грн., а мінімальний рекомендований розмір аліментів - 1559 грн.; враховуючи матеріальний стан та стан здоров'я платника аліментів - відповідача, а також те, що він офіційно не працевлаштований, має мінливий дохід; має на утриманні іншого неповнолітнього сина, на утримання якого сплачує аліменти, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про зміну способу стягнення аліментів та стягнення з відповідача аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 1400 грн. щомісячно.

Відповідач є молодою особою працездатного віку (40 років), має нормальний стан здоров'я (доказів іншого суду не надано), має можливість працювати та заробити таку суму, щоб сплачувати аліменти на утримання своїх неповнолітніх дітей, в тому числі - на утримання їхнього з позивачем сина по 1400 грн. щомісячно.

Доводи апеляційної скарги в тому, що виходячи із розрахунку позивача витрат на дитину, зазначеного у позовній заяві, суд стягнув з відповідача суттєво більшу частину від 50% потреб дитини на місяць не заслуговують на увагу з огляду на те, що при визначенні розміру аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 1400 грн. судом першої інстанції враховані положення ч. 2 ст. 182 СК України, якими встановлено мінімальний гарантований розмір аліментів та мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину відповідного віку та стягнуто з відповідача аліменти в розмірі, що є дещо меншим від мінімального рекомендованого розміру аліментів на одну дитину. При цьому судом враховано вік дитини, потреби дитини у такому віці у витратах на утримання та те, що обоє батьків дитини спроможні та повинні задовольнити потреби дитини в належному утриманні

Відповідач є морально зрілою особою, а тому повинен розуміти реалії життя, що стосуються його обов'язку матеріально забезпечувати свою дитину, як і повинен розуміти, що у зв'язку з подорожчанням забезпечення життєдіяльності людини розмір аліментів, що стягнутий з нього за рішенням суду в 2013 році, не є на сьогодні достатнім навіть для забезпечення найнеобхідніших потреб дитини.

Разом з цим рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині вирішення питання про розподіл судових витрат.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції стягнув з відповідача на користь позивача 1500 грн. понесених нею витрат на правову допомогу, що є помилковим.

Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи (ч. 1). До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 3 ч. 2). Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч. 8).

Як свідчать матеріали справи професійну правничу допомогу позивачу ОСОБА_4 в суді першої інстанції надавала адвокат ОСОБА_11, повноваження якої підтверджуються договором від 31 липня 2018 року, ордером серії НОМЕР_4 від 7 серпня 2018 року, копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 384 від 25 травня 2004 року (а. с. 31, 32-34, 35).

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивач надала суду розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу на загальну суму 1500 грн. (а. с. 44) та квитанцію від 31 липня 2018 року на суму 1500 грн. (а. с. 30).

Таким чином, при частковому задоволенні позову до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що складає 1135,20 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд,

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 2 жовтня 2018 року змінити в частині стягнення витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 понесені нею витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1135,20 грн. (одна тисяча сто тридцять п'ять грн. двадцять коп.).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:М.В. Матківська
Судді:В.С. Марчук
В.В. Сопрун