Справа № 755/5556/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" липня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді САВЛУК Т.В.

За участю присяжних Блащук В. Ю., Слободенко Ж. М.

при секретарів Бурячек О. В., Томіленко В. В.

учасники справи:

заявник - ОСОБА_3;

заінтересована особа - не з?явилась;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за заявою ОСОБА_3, заінтересована особа: Орган опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про визнання особи недієздатною, встановлення опіки над недієздатною особою та призначення опікуна,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3, звертаючись до суду в порядку окремого провадження, просив визнати недієздатною ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, призначити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючого в місті Києві, опікуном над ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

29 червня 2017 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_3, заінтересована особа: Орган опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про визнання особи недієздатною, встановлення опіки над недієздатною особою та призначення опікуна.

26 січня 2018 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про призначення судово - психіатричної експертизи, проведення якої доручено експертам Київського міського центру судово - психіатричної експертизи, у зв'язку з цим провадження у справі зупинене.

15 червня 2018 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відновлення провадження у цивільній справі.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Заявник ОСОБА_3 в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, просив заяву задовольнити на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Представник заінтересованої особи - Органу опіки і піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, в судове засідання не з'явилась, подали заяву про розгляд справи у відсутності їх уповноваженого представника та ухвали рішення на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного.

За змістом ст. 30 Цивільного кодексу України, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Згідно ст. 39 Цивільного кодексу України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення свої дій та (або) керувати ними.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи.

Судом встановлено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 є інвалідом І групи внаслідок психічного розладу, що підтверджується довідкою МСЕК № 388435(а.с.19) та висновком лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом I чи II другої групи внаслідок психічного розладу №141(а.с.16).

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст. 77 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. ( ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України)

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв'язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Відповідно до ст. 298 Цивільного процесуального кодексу України, суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров'я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу.

Згідно з Висновку судово- психіатричного експерта №344 від 24 травня 2018 року, встановлено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, виявляє ознаки стійкого хронічного психічного розладу - «Деменція при хворобі Альцгеймера з раннім початком» (F 00.0 за МКХ-10). ОСОБА_4 своїм психічним станом не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. ОСОБА_4 за своїм психічним станом потребує встановлення над нею опіки. (а.с. 73-74).

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, з урахуванням віку та стану здоров'я ОСОБА_4, за медичними висновками та результатами проведеної судово-психіатричної експертизи, страждає психічними розладами та не здатна розуміти значення своїх дій та керувати ними, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання недієздатною ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 народження.

Відповідно до ст. 41 ЦК України, правовими наслідками визнання особи недієздатною, є зокрема відсутність у неї права вчиняти самостійно будь-якого правочину. Такі дії від імені недієздатної особи вчиняє її опікун.

Отже призначення опікуна у разі визнання особи недієздатною є обов'язком суду за умови наявності відповідного подання органу опіки та піклування, оскільки в такому випадку у повному обсязі досягається мета цивільного судочинства захист порушених, невизнаних, або оспорюваних прав особи, а в даному конкретному випадку - забезпечення повноцінного здійснення своїх прав недієздатною особою.

Аналізуючи при цьому як норми ЦК України так і ЦПК України у даному питанні, слід дійти висновку, що законодавець, захищаючи недієздатну особу покладає на суд обов'язок відразу у рішенні про визнання особи недієздатною вирішити питання захисту прав цієї особи шляхом призначення їй опікуна за поданням органу опіки та піклування. При цьому із змісту норм ЦК та ЦПК також вбачається вагома роль органу опіки та піклування, який зобов'язаний надати ґрунтовне подання суду щодо призначення опікуна, при цьому саме на вказаний орган покладається обов'язок знайти особу, яка за своїми якостями (стан здоров'я, родинні зв'язки тощо) найбільш ефективно для особи, визнаної недієздатною, може виконувати обов'язки опікуна.

Отже призначення опікуна недієздатній особі на думку суду переслідує перш за все найважливішу ціль не залишити безправною особу, яка за своїм статусом позбавлена самостійно здійснювати свої права у суспільстві.

Опіка (піклування) є особливою формою державної турботи про неповнолітніх дітей, що залишились без піклування батьків, та повнолітніх осіб, які потребують допомоги щодо забезпечення їх прав та інтересів.

Порядок встановлення опіки над особою, яка визнана судом недієздатною, виконання опікуном своїх обов'язків та звільнення від повноважень опікуна визначений гл. 6 ЦК України та Правилами опіки та піклування, затвердженими наказом Державного комітету України у справах сім'ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року № 34/166/131/88 (далі - Правила).

Згідно ст. 55 ЦК України та п. 1.2 Правил, опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов'язки.

Статтею 56 ЦК України встановлено, що органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад.

Права та обов'язки органів, на які покладено здійснення опіки та піклування, щодо забезпечення прав та інтересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування, встановлюються законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Цивільного кодексу України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Відповідно до норм ч.1 ст. 300 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна.

Враховуючи вищенаведене суд не вирішує питання про призначення опіки над недієздатною особою, за відсутності подання Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, що є обов'язковим в силу положень подання ст. 300 ЦПК України.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст.13 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до частини другої ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_3, заінтересована особа Орган опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про визнання особи недієздатною та призначення опікуна підлягає частковому задоволенню в частині вимог щодо визнання ОСОБА_4 недієздатною, в іншій частині заява не підлягає задоволенню.

В силу положень ч.5 та ч.6 ст.300 Цивільного процесуального кодексу України, рішення суду після набрання ним законної сили надсилається судом органу опіки та піклування, органам ведення Державного реєстру виборців за місцем проживання фізичної особи.

Строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років.

При ухвалені судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. (ч.7 ст.294 Цивільного процесуального кодексу України)

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 39, 58, 60, 62, 63 Цивільного кодексу України, 2, 4, 12, 76-81, 89, 258,259, 263-265, 273,293, 294, 295-300, 354,355Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

в и р і ш и в :

Заяву ОСОБА_3, заінтересована особа: Орган опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про визнання особи недієздатною, встановлення опіки над недієздатною особою та призначення опікуна задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 - недієздатною.

В іншій частині заявлених вимог відмовити.

Визначити строк дії рішення щодо визнання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, недієздатною тривалістю в два роки з дня набрання рішенням суду законної сили.

Відповідно до ст. 354 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя:

Присяжні: 1.

2.