Справа № 462/2076/17 Головуючий у 1 інстанції: Палюх Н.М.
Провадження № 22-ц/811/146/18 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколота Т.І.,

секретаря: Фейір К.О.

з участю: представника КЕВ м. Львова Улинець О.М., ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , представника відділу «Служби у справах дітей» Залізничного району управління «Служби у справах дітей» департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради Панчук Т.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 03 серпня 2018 року у справі за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , законним представником якої є ОСОБА_8 , треті особи: Львівська міська рада, Орган опіки і піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради , військова частина НОМЕР_1 , Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради про виселення без надання іншого житлового приміщення,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2017 року Квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова звернувся із зазначеним позовом обґрунтовуючи свої вимоги тим, що у квартирі АДРЕСА_1 безпідставно та без реєстрації проживають ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . Дана квартира є постійним житлом, до службових не належить, перебуває в державній власності та на обліку у КЕВ м. Львова.
Згідно протоколу засідання об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 №2 від 10 лютого 2004 року вищевказану трикімнатну квартиру житловою площею 34,44 кв.м. надано ОСОБА_1 .
Зважаючи на наявність житла у відомчому гуртожитку Міністерства оборони України за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання здати це житлове приміщення у гуртожитку у разі отримання постійного житла.
Згаданого зобов`язання відповідачі не виконали, не здали квартирно-експлуатаційномим органам Міністерства оборони України та продовжують займати житлове приміщення у гуртожитку, де й продовжують бути зареєстрованими.
Ордер на вселення у квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_1 не видавався.
З урахуванням зазначених обставин на підставі ст.109 ЖК України, ст.391 ЦК України квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова просив:
Виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 з відомчого жилого приміщення Міністерства оборони України квартири АДРЕСА_1 , без надання іншого жилого приміщення (а.с.3).
Оскаржуваним рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 03 серпня 2018 року відмовлено у задоволенні позову Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , законним представником якої є ОСОБА_8 , треті особи: Львівська міська рада,Орган опіки і піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради , військова частина НОМЕР_1 , Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради про виселення без надання іншого житлового приміщення.
Рішення суду оскаржив Квартирно-експлуатаційний відділ м.Львова.
В апеляційній скарзі посилається на те, щозважаючи на наявність житла у відомчому гуртожитку Міністерства оборони України за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання здати це житлове приміщення у гуртожитку у разі отримання постійного житла. Однак, у подальшому відповідачі усупереч згаданого зобов`язання не здали квартирно-експлуатаційним органами Міністерства оборони країни та продовжують займати житлове приміщення у гуртожитку, де й продовжують бути зареєстрованими. При цьому ОСОБА_1 не видавався та вона не отримувала повідний ордер, який є єдиною правової з підставою згідно Житлового Кодексу УРСР для вселення та проживання у кв. АДРЕСА_4 .
Вказує, що спірне житлове приміщення належить до житлового фонду Міністерства оборони України та підлягає вивільненню для подальшого заселення іншими особами, які потребують покращення житлових умов за рахунок військового відомства.
Просить рішення Залізничного районного суду м.Львова від 03 серпня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника КЕВ м. Львова Улинець О.М. на підтримання апеляційної скарги, ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , представника відділу «Служби у справах дітей» Залізничного району управління «Служби у справах дітей» департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради Панчук Т.Б. на її заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Статтею 47 Конституції України закріплено право кожного громадянина України на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

До складу житлового фонду, відповідно до ст.4 ЖК Української РСР, відносяться житлові будинки, а також житлові приміщення в інших будівлях. Жилі будинки та жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі складають державний житловий фонд.
Частиною 1 ст. 5 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд).
Згідно ст.58 Житлового кодексу Української РСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.
Статтею 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_2 та перебувала на черзі на першочергове отримання житла в ЖК А2166 під №5. Наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 16 жовтня 2009 року № 55пм ОСОБА_1 звільнена у відставку за пунктом „В частини 6 статті 26 Закону України „Про військовий обов`язок і військову службу (за віком).
З витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій службі) від 11.11.2009 року №210 вбачається, що старший солдат військової служби ОСОБА_1 постійним житлом забезпечена за адресою: АДРЕСА_3 . Звільняється з служби із залишенням на квартирному обліку.
Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 21 травня 2007 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради та Львівської міської ради, треті особи: військова частина НОМЕР_1 , Орган опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, Квартирно-експлуатаційний відділ м.Львова про визнання права на отримання ордера на квартиру та зобовязання укласти договір найму житлового приміщення відмовлено.
Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 18 грудня 2017 року зобов`язано Департамент житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.03.2016 року про видачу ордера на квартиру АДРЕСА_1 .
Зазначеними судовими рішенням встановлено наступні обставини.
10 лютого 2004 року житловою комісією військової частини НОМЕР_1 було прийнято рішення про надання трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 старшому солдату ОСОБА_1 на склад сімї з пяти осіб.
Житловою комісією військової частини НОМЕР_1 було прийнято рішення № 2 від 02 березня 2006 року про підтвердження надання ОСОБА_1 трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 .
01 червня 2004 року ОСОБА_1 було видано договірне свідоцтво № 99 на право заселення та тимчасове проживання в квартирі АДРЕСА_1 до отримання у встановленому порядку ордера.
Львівська КЕВ району було складено подання №99 від 05.01.2005 року на Залізничну районну адміністрацію для оформлення ОСОБА_1 та членам її сімї ордера на квартиру АДРЕСА_1 .
В травні 2006 року ОСОБА_1 звернулась до Залізничної районної адміністрації м.Львова з поданням на оформлення ордера на квартиру АДРЕСА_1 . Листом № 32/61532-01 від 14 червня 2006 року їй було повідомлено про відмову в оформленні ордера.
У той же час, як встановлено, відповідачі на підставі договірного свідоцтва у 2004 році за згоди керівництва військової частини НОМЕР_1 вселилися у спірну квартиру, в якій з того часу постійно проживають, сплачуючи житлово-комунальні послуги. Після розірвання 24 березня 2016 році шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , останній залишив спірну квартиру і проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно ухвали Львівської міської ради від 07.12.2012р. №2062 „Про прийняття у власність територіальної громади м.Львова від управління капітального будівництва та ремонту Повітряних сил Збройних сил України відомчих житлових будинків АДРЕСА_2 та АДРЕСА_5 , наказу Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради від 24.01.2013р. №22 „Про затвердження актів приймання-передачі відомчих житлових будинків АДРЕСА_6 від управління капітального будівництва та ремонту Повітряних сил Збройних сил України у власність територіальної громади м.Львова та акту передачі-приймання відомчого житлового фонду у власність територіальної громади м.Львова від 24.01.2013р., будинок АДРЕСА_5 передано у власність територіальної громади м.Львова.
Таким чином, судом встановлено, що будинок АДРЕСА_5 з січня 2013 року перебуває у власності територіальної громади м.Львова.
Балансоутримувачем даного будинку є ЛКП «Богданівка».
Позивачем не надано суду доказів, що квартира АДРЕСА_1 має статус службового житла.
Суд першої інстанції правильно не взяв до уваги доводи позивача стосовно того, що квартира АДРЕСА_1 належить до житлового фонду Міністерства оборони України, оскільки суду не надано належних доказів на підтвердження цього і таке спростовується поясненнями представника Львівської міської ради, а також вищенаведеними доказами по справі, за якими зазначений будинок з 2013 року перебуває у власності територіальної громади м.Львова.
Відповідно до ст. 9 ЖК Української РСР України, ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян.
Можливість виселення без надання іншого житла передбачена в ст.ст.109,116,117 ЖК Української РСР, згідно з якими таке виселення може мати місце в таких випадках: 1) якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правилспівжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними; 2) самоправне зайняття жилого приміщення; 3) визнання ордера на жиле приміщення недійсним внаслідок неправомірних дій осіб, які одержали ордер.
Такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав, а саме без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідно ордера на житлове приміщення. Виселення цих осіб пов`язане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 22 червня 2017 року в справі за № 6-2010 цс 16).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції правильно зазначив, що законність вселення відповідачів в квартиру АДРЕСА_1 підтверджується договірним свідоцтвом №99 від 01.06.2004р., на підставі якого сім`я ОСОБА_1 отримала право на вселення у вказану квартиру до отримання у встановленому порядку ордера на тимчасове проживання.
В ході розгляду справи встановлено, що питання щодо ордеру на вселення у вищевказане житлове приміщення залишається невирішеним.
Незважаючи на неотримання ОСОБА_1 ордеру на вселення у квартиру АДРЕСА_1 , судом враховано, що ОСОБА_1 разом із членами своєї сім`ї відкрито користується спірним житлом з 2004 року, виконує обов`язки щодо утримання цього житлового приміщення та здійснює оплату житлово-комунальних послуг. При цьому, в суді встановлено, що користування відповідачами спірною квартирою не порушує права та інтереси інших осіб, оскільки вказане жиле приміщення не закріплене за будь-ким іншим.
За наведеного вище, враховуючи, що будинок АДРЕСА_7 з 2013 року належить територіальній громаді м.Львова і балансоутримувачем цього будинку є ЛКП «Богданівка», які не ставлять питання про виселення ОСОБА_1 та членів її сім`ї без надання іншого житла, а також враховуючи те, що сім`я ОСОБА_9 отримала право на вселення у квартиру АДРЕСА_4 вказаного будинку на підставі договірного свідоцтва №99 від 01.06.2004р., тобто не самоправно зайняла жиле приміщення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова про виселення відповідачів з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова - залишити без задоволення.
Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 03 серпня 2018 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 14 листопада 2018 року.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.