У Х В А Л А

17 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 398/931/18

провадження № 61-47850 ск 18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сімоненко В. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Олександійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 липня 2018 року та постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 07 листопада 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3, про повне звільнення від сплати заборгованості за аліментами,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про повне звільнення від сплати заборгованості за аліментами.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що на підставі виконавчого листа № 2-3774/04 від 09 серпня 2004 року з нього стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісячно, починаючи з 22 липня 2004 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01 серпня 2005 року, яке було скасовано рішенням Новосаржинського районного суду Полтавської області від 09 квітня 2013 року, його було визнано безвісно відсутнім з 01 жовтня 2002 року. В цей період ОСОБА_2 отримувала пенсію в зв'язку з втратою годувальника. Після скасування рішення про визнання його безвісно відсутнім, була нарахована заборгованість за аліментами, яка становить 35 302,84 грн. Зазначає, що заборгованість по сплаті аліментів виникла не з його вини, а у зв'язку з визнанням його безвісно відсутнім та неналежним виконанням своїх обов'язків державним виконавцем, який не встановив усіх видів його доходу. Також посилається на те, що в нього погіршився стан здоров'я, він є пенсіонером, постраждалим від Чорнобильської катастрофи третьої категорії та має третю групу інвалідності, на його утриманні перебуває його мати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. На підставі рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 9 січня 2018 року з нього на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_3, який продовжує навчання, у розмірі 1/5 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 24 червня 2017 року і до закінчення навчання, тобто до 30 червня 2020 року, але не більш ніж до досягнення 23 років. Оскільки, розмір його пенсії складає лише 1 628,63 грн, з якої стягуються аліменти, просить суд звільнити від сплати заборгованості за аліментами, яка становить 35 302,84 грн за період з 22 липня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 рік.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 липня 2018 року, яке залишено без змін постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 07 листопада 2018 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що підстав для звільнення від сплати заборгованості по аліментам немає, оскільки саме невиконання обов'язків ОСОБА_1, як боржника у виконавчому провадженні щодо виплати заборгованості по аліментам та встановлення державним виконавцем факту приховування його доходів, призвело до перерахунку та збільшення розміру такої заборгованості.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що доводи позивача щодо виникнення заборгованості за аліментами через визнання його безвісно відсутнім і неналежне виконання державним виконавцем своїх обов'язків по встановленню розміру його доходів є необґрунтованими та безпідставними, оскільки згідно з листа виконавчої служби від 02 березня 2018 року № 2414 ОСОБА_1 окрім отримання пенсії, з якої проводилось та проводиться утримання коштів в рахунок сплати аліментів і сплати боргу з аліментів, мав інші доходи - заробітну плату у Медичному центрі «Нові Санжари», а заборгованість по аліментам, виникла вже після скасування рішення про визнання його безвісно відсутнім та припинення виплат відповідачу пенсії у зв'язку з втратою годувальника.

Крім того, апеляційний суд виходив з того, що невиконання обов'язків боржника щодо сплати аліментів у виконавчому провадженні та встановлення державним виконавцем факту приховування доходів, призвело до перерахунку та збільшення розміру заборгованості за аліментами, а доводи позивача про наявність підстав для звільнення його від сплати такої заборгованості, у зв'язку з погіршенням здоров'я через що він був змушений звільнитися, та посилання на те, що він, як постраждалий від Чорнобильської катастрофи третьої категорії, отримує пенсію і має третю групу інвалідності, та про те, що на його утриманні перебуває мати похилого віку, є безпідставними, оскільки згідно з копією трудової книжки ОСОБА_1, будучи пенсіонером, продовжував працювати та був звільнений за угодою сторін, а не у зв'язку з погіршенням здоров'я.

Також апеляційний суд посилався на те, що інвалідність позивачеві була встановлена до виникнення заборгованості за аліментами, а третя група інвалідності, за якою він залишається працездатним, не є належним доказом захворювання на тяжку хворобу та підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами у розумінні частини другої статті 197 СК України.

Отже, апеляційний суд при перегляді справи в апеляційному порядку дійшов висновку, що докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та не спростовують його висновків, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду.

05 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Олександійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 липня 2018 року та постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 07 листопада 2018 року, в якій просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована порушенням судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, які полягають у тому, що судами було неповно досліджено усі обставини справи та не враховано його похилий вік, матеріальний стан, що він є інвалідом та на його утриманні знаходиться мати похилого віку, як на підставу для звільнення від сплати аліментів.

Верховний Суд, вивчивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржуване судове рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частина перша статті 274 ЦПК України визначає, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються: малозначні справи і справи, що виникають з трудових відносин, а згідно частини другої цієї статті - може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Системний аналіз частини шостої статті 19, статті 274 ЦПК України дає підстави для висновку, що малозначними у цивільному процесі є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними (за виключенням справ, які мають розглядатися тільки за правилами загального позовного провадження).

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує критерії, визначені в частині третій статті 274 ЦПК України, а саме: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

За встановленими судами обставинами справи та визначеними правовідносинами, щодо звільнення від сплати заборгованості по аліментам, правове регулювання та застосування норм матеріального права не представляє складності, а тому за цими ознаками підлягає визнанню малозначною, як справа незначної складності.

Суди ухвалювали рішення відповідно до усталеної судової практики, а доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки наявних у справі доказів, що не входить до компетенції суду касаційної інстанції (частина перша статті 400 ЦПК України). Таким чином, за встановленими фактичними обставинами, справи та правовідносинами; правовим регулювання спору, справа не представляє значної складності, не належить до виключень із категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

За таких обставин справа як така, що не представляє значної складності, є малозначною.

Крім того, відповідно до частини першої статі 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов'язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження;

У цій справі обставин, передбачених частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389 та частиною першою статі 411 ЦПК України, за наявності яких судові рішення в малозначних справах підлягають касаційному оскарженню або обставин, за яких судове рішення підлягає обов'язковому скасуванню не встановлено.

З огляду на викладене та відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389, пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження в даній справі слід відмовити.

Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Олександійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 липня 2018 року та постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 07 листопада 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Сімоненко