Постанова

Іменем України

17 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 682/1013/17-ц

провадження № 61-33289св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про витребування майна із чужого незаконного володіння за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою його представником - ОСОБА_5, на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області у складі судді Мацюка Ю. І. від 26 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області у складі колегії суддів: Корніюк А. П., П'єнти І. В., Талалай О. І., від 08 серпня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про витребування майна із чужого незаконного володіння.

Позовна заява мотивована тим, що у 2012 році він придбав за власні кошти холодильник фірми «Beko», який передав у тимчасове користування своєму сину - ОСОБА_7, та ОСОБА_6, які на той час перебували у шлюбі. Після розірвання шлюбу між ОСОБА_7 та ОСОБА_6, переданий їм у користування холодильник відповідач залишила собі та продовжує ним користуватись.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просив суд витребувати у ОСОБА_6 на його користь належний йому холодильник «Beko» вартістю 4 200 грн.

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 травня 2017 рокуу задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, а саме того, що холодильник належить йому, тому вони не підлягають задоволенню через їх необґрунтованість та недоведеність.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 08 серпня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, відхилено.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 травня 2017 рокузалишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, погодився з висновком районного суду, зазначивши також, що власник майна, який звернувся до суду з вимогою про витребування майна із чужого незаконного володіння, крім свого права на витребування цього майна, має довести що його майно знаходиться у відповідача. Проте ОСОБА_4 не надано належних та допустимих у розумінні статей 58, 59 ЦПК України 2004 року доказів на підтвердження належності йому холодильника та знаходження його у ОСОБА_6, оскільки наявність товарних чеків від 29 липня 2012 року не підтверджує сам факт знаходження спірного холодильника у відповідача.

У серпні 2017 року ОСОБА_4 в особі представника - ОСОБА_5, подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення й ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди надали оцінку поданим ним доказам без їх всебічного, повного та об'єктивного дослідження, не врахували взаємний зв'язок поданих доказів у їх сукупності, чим порушили вимоги статей 212, 213 ЦПК України 2004 року.

Також судами нижчих інстанцій не застосовано норми матеріального права, а саме частину першу статті 321, статтю 387 ЦК України, відповідно до яких право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

У жовтні 2017 року ОСОБА_6 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в яких зазначено, що оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими, суди правильно застосували норми матеріального та процесуального права відповідно до встановлених фактичних обставин справи, дали належну правову оцінку доказам, наданим сторонами.

31 травня 2018 року справа передана з Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.

У пункті 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до вимог частини третьої статті 10 ЦПК України 2004 року кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконного, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до роз'яснень, наданих судам у пунктах 19, 23 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред'явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений.

Відповідно до статті 387 ЦК України та частини третьої статті 10 ЦПК України 2004 рокуособа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача.

Проте позивачем не надано доказів знаходження спірного майна безпосередньо у відповідача, що є його процесуальним обов'язком у силу частини третьої статті 10, частини четвертої статті 60 ЦПК України 2004 року.

Судами попередніх інстанцій вірно встановлено відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження знаходження холодильника фірми «Beko» у відповідача.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК України 2004 року.

Таким чином, вирішуючи спір, суди повно та всебічно з'ясували обставини справи та дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4

Отже, висновки судів відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Доводи касаційної скарги є безпідставними, висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану його представником - ОСОБА_5, залишити без задоволення.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 08 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю. В. Черняк