Справа № 181/260/18
Провадження № 2/181/110/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" травня 2018 р. смт. Межова

Межівський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Літвінової Л.Ф.

за участі:

секретаря судового засідання - Яківець А.О.

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду смт. Межова цивільну справу

за позовом органу опіки та піклування Межівської районної державної адміністрації в особі служби у справах дітей в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_1, ОСОБА_2

до

відповідача ОСОБА_3

третя особа: ОСОБА_4

вимоги позивача: про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей,

учасники справи - не з'явилися

негайно після закінчення підготовчого судового засідання, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача.

30 березня 2018 року органу опіки та піклування Межівської районної державної адміністрації в особі служби у справах дітей (далі позивач) звернувся з позовною заявою в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 (далі відповідач) з вимогою про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач є батьком неповнолітніх дітей ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. З дітьми не проживає, не опікується ними, аліменти не сплачує. Діти проживають з бабусею ОСОБА_4. Мати дітей ОСОБА_6 померла. У зв'язку із чим позивач просив позбавити відповідача батьківських прав щодо його неповнолітніх дітей та стягнути аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на користь особи, на утриманні якої будуть перебувати діти.

Відповідач позовні вимоги визнав, що підтверджується заявою останнього від 10.05.2018 року (а.с.72).

ІІ. Заяви ( клопотання) учасників справи.

Учасники справи надіслали заяви про розгляд справи без їх участі, відповідач позовні вимоги визнав (а.с.70, 72, 73).

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді від 02 квітня 2018 року (а.с.51-52) позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

ОСОБА_3 є батьком неповнолітніх дітей - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвами про народження НОМЕР_2 та НОМЕР_3 (а.с.8, 9).

Свідоцтвом про смерть НОМЕР_4 (а.с.10) підтверджується, що мати неповнолітніх дітей ОСОБА_6 померла.

Відповідно до довідки № 2111 від 13.03.2018 року до складу сім'ї ОСОБА_4 входять:

-ОСОБА_7, чоловік, ІНФОРМАЦІЯ_3;

-ОСОБА_1, онука, ІНФОРМАЦІЯ_4;

-ОСОБА_2, онук, ІНФОРМАЦІЯ_5;

-ОСОБА_8, син, ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.11).

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї при перевірці громадянки ОСОБА_4 за місцем проживання було встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 остання проживає зі своїм чоловіком ОСОБА_7 та її неповнолітніми онуками ОСОБА_1 та ОСОБА_2. Син ОСОБА_8 за місцем проживання зареєстрований, але на теперішній час не проживає за даною адресою, так як він знаходиться у м. Кривому Розі, де працює і проживає (а.с12).

Діти бажають і надалі проживати з бабусею та дідусем, вважають, що батька ОСОБА_3 потрібно позбавити батьківських прав, що підтверджується власноручно написаними поясненнями останніх (а.с.13, 14).

Згідно з інформацією на неповнолітніх дітей КЗО «Межівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 2» Межівської селищної ради» (а.с.15, 16) діти проживають з бабусею ОСОБА_4 та дідусем ОСОБА_7. Бабуся систематично відвідує класні батьківські збори, співпрацює з класними керівниками та вчителями-предметниками. Батько участі у вихованні своїх дітей не приймає.

Письмовими поясненнями ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_4, ОСОБА_18 підтверджується, що ОСОБА_3 вихованням і утриманням своїх дітей взагалі не займається (а.с.17, 20, 22, 24, 26, 28, 20, 32, 34, 36-39, 41-43).

Актом обстеження умов проживання від 16.03.2018 року (а.с.46) підтверджуються умови проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

За місцем роботи ОСОБА_3 характеризується позитивно, що підтверджується характеристикою, виданою директором ДПТНЗ «МПТУ» (а.с.47).

Межівська районна державна адміністрація Дніпропетровської області дійшла висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно неповнолітніх дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.48-49).

V. Оцінка суду.

В даній ситуації суд звертає увагу, що статтею 32 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

З іншої сторони обов'язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітніх дітей не розлучатися з батьками і врахування при цьому „якнайкращих інтересів дитини" (статті 1, 9 Конвенції).

Досліджуючи правомірність втручання в право відповідача на особисте життя, суд розуміючи місце Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року в сфері стандартів прав людини, вважає за необхідне звернутись до принципів викладених в статті 29 Декларації, згідно із якими:

Кожна людина має обов'язки перед суспільством, у якому тільки й можливий вільний і повний розвиток її особи.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Отже, в даному випадку допускається обмеження прав особи, а процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (статті 164-167).

Зокрема, відповідно до статті 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (пункт 2 частини першої).

Тому, для суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідача має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається.

Так само, суд знаходить, що втручання у право відповідача спрямоване на захист „прав і свобод" дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Тобто, в даному випадку при втручанні у право відповідача вимоги статті 29 Декларації щодо законності та мети втручання дотримані.

Судом за обставинами справи встановлено, що відповідач практично протягом більше ніж п'яти років життям дітей не цікавиться, участі у їхньому вихованні не приймає, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їхнє навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їхній фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їхнього нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їхнього внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти, що свідчить про ухилення ним від виконання своїх батьківських обов'язків і виходячи із положень статей 164-167 СК є підставою для позбавлення батьківських прав.

Проте, в цій ситуації суду залишається дослідити найважливіше і найскладніше питання наскільки позбавлення батьківських прав буде відповідати інтересам дітей і чи не має в даному випадку підстав для попередження відповідача щодо зміни свого відношення до виховання дітей без позбавлення батьківських прав (пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав").

Отже, згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері. Більш того, в ньому втілений один з фундаментальних принципів Конвенції.

Європейський Суд в своїй прецедентній практиці виробив дві умови, які необхідно враховувати при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (наприклад див. пункт 100 рішення у справі „Мамчур проти України").

Повертаючись до обставин даної справи та оцінюючи проблему забезпечення якнайкращих інтересів неповнолітніх ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Суд підкреслює, що з огляду на те, що розлучення з батьком надає тяжкий вплив на дитину, таке розлучення повинно проводитися лише в крайньому випадку, наприклад коли існує небезпека неминучого заподіяння дитині шкоди або в інших необхідних випадках; розлучення не повинно проводитися, якщо дитина може бути огороджена від розлучення за допомогою менш радикальних заходів. Перш ніж вдатися до розлучення, держава повинна надати батькам сприяння у виконанні ними своїх батьківських обов'язків і відновити або зміцнити здатність сім'ї піклуватися про свою дитину, за винятком тих випадків, коли розлучення необхідне в інтересах захисту дитини. Матеріальна скрута не може служити виправданням для розлучення дитини зі своїми батьками.

В ситуації, що розглядається розлучення відповідача в першу чергу відбулось, ще п'ять років тому при ініціативі відповідача, який протягом тривалого часу не виявив бажання вчинити будь-які дії пов'язані з відновленням свого зв'язку із дітьми. Навіть в період до проведення підготовчого судового засідання відповідач жодним чином не продемонстрував суду свого бажання в поновленні сімейних стосунків з дітьми і в такій ситуації на думку суду без бажання відповідача держава позбавлена можливості посприяти йому у виконанні ним своїх батьківських обов'язків і відновленні або зміцненні здатності сім'ї.

Також, важливим для суду є те, що при позбавленні батьківських прав відповідача, відносини, які склались між ним і дітьми не зміняться в бік розлучення його з дітьми, які разом не проживають більше ніж п'ять років.

Так само, позбавлення батьківських прав змінить ситуацію в бік поліпшення піклування про неповнолітніх дітей, що як наслідок буде сприяти захисту інших прав дітей.

Як підсумок, аналізу елементів, які впливають на визначення „якнайкращих інтересів дитини" суд зауважує, що в даних правовідносинах позбавлення батьківських прав буде сприяти інтересам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і в подальшому зможе гарантувати повну та ефективну реалізацію прав дітей.

Суд повторює, що важливим в даній ситуації є те, що позбавлення батьківських прав не призведе до відібрання дітей у батька, оскільки вони з ним не проживають протягом тривалого часу, так само даний захід не виключає можливість побачення батька зі своїми дітьми.

Тобто, позбавлення батьківських прав відповідача фактично не змінить тривалу існуючу ситуацію між батьком та дітьми.

Окремо суд наголошує, що застосовуваний захід не є виключно безстроковим і відповідач має право у випадку зміни своєї поведінки на поновлення батьківських прав в порядку, передбаченому СК України (стаття 169).

В даних правовідносинах судом були створені передумови для дотримання процедури вирішення питання про втручання в право відповідача в його особисте і сімейне життя та при визначенні „якнайкращих інтересів дитини".

Зокрема, враховуючи складність питання, що розглядається, було призначено підготовче судове засідання, в яке були викликані всі сторони, була забезпечена участь в розгляді справи органів опіки та піклування, які мали можливість перевірити умови проживання дитини, питання вирішувалось з наданням можливості відповідачу, як висловити свою думку, так змінити своє відношення до виховання дітей.

Отже, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як ухилення від виховання дітей відповідачем, свідомого нехтування ним своїми обов'язками і не бажанням виконувати їх, що є підставою для позбавлення батьківських прав.

Таким чином, в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлений батьківських прав, що не суперечить статті 9 Конвенції і в такому випадку судом на перше місце ставляться „якнайкращі інтереси дитини", оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення в даному випадку стосовно даної особи.

Крім того, судом враховується, що відповідач позовні вимоги визнав, що відповідно до частини третьої статті 200 ЦПК є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову у підготовчому засіданні, оскільки для цього наявні законні підстави, а визнання позову є безумовним і не суперечить закону, і також не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача).

В частині позовних вимог про стягнення аліментів на дітей, суд встановив наступне.

Нормами ч. 2 ст. 166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч.1 ст.181 СК України).

Частиною 1 ст.189 цього Кодексу батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, умови якого (про розмір аліментів, строки їх виплати, тощо) не повинні порушувати її права. При цьому, розмір аліментів сторони визначають за домовленістю між собою, але за жодних обставин він не може бути меншим від передбаченого ст.182 СК України. Договір має бути укладено письмово та підлягає нотаріальному посвідченню. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом.

Згідно з ч. 3 ст.181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

У відповідності до ст. 166 СК України, у зв'язку із позбавленням відповідачів батьківських прав, суд стягує із них аліменти на утримання дитини, оскільки, згідно ст.ст. 180,182 СК України, останні зобов'язані утримувати свою дитину, незалежно від її місця проживання, а тому суд погоджується із запропонованим позивачем розміром аліментів.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд покладає судові витрати по сплаті судового збору при задоволенні позову на відповідача.

Виходячи з вищевикладеного, суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

З цих підстав,

керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 200, 258-259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 43, 141, 150, 164, 166, 180, 182, 189, 244 СК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов органу опіки та піклування Межівської районної державної адміністрації в особі служби у справах дітей (юридична адреса: 52900, Дніпропетровська область, Межівський район, смт. Межова, вул. ім. Грушевського, буд.5, ) в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1), ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1) до ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1), третя особа: ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_1) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей- задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, батьківських прав відносно його неповнолітніх дітей: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, РНОКПП НОМЕР_1, уродженця с. Ленінське Апостолівського району Дніпропетровської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2, працюючого викладачем історії та правознавства ДПТНЗ «МПТУ», аліменти на утримання дітей: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду - 30 березня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття, на користь особи, на утриманні якої будуть перебувати діти.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, РНОКПП НОМЕР_1 на користь держави судовий збір у сумі 704 гривні 80 копійок.

Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає державному органу реєстрації актів цивільного стану за місцем народження дітей.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Межівський районний суд Дніпропетровської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення складено 10.05.2018 року.

Суддя: Л. Ф. Літвінова