АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

[1]

10 травня 2018 року суддя Апеляційного суду м. Києва Немировська О.В., вивчивши матеріали цивільної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами про надання споживчих кредитів та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про визнання недійсним договору факторингу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 вересня 2017 року,

встановив:

рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 20 вересня 2017 року позов було задоволено, в задоволенні зустрічного позову - відмовлено. Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 19 жовтня 2017 року подала апеляційну скаргу.

Ухвалою судді Апеляційного суду м.Києва від 27 жовтня 2017 року апеляційну скаргу було залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків, який не може перевищувати тридцяти днів з дня отримання апелянтом копії ухвали.

30 жовтня 2017 року копію вказаної ухвали було направлено за адресою апелянта. У зв'язку з відсутністю даних щодо отримання апелянтом копії ухвали про залишення скарги без руху, 11 січня 2018 року копію ухвали було направлено ОСОБА_1 повторно, про що свідчить копія реєстру на відправлення кореспонденції, яка міститься в матеріалах справи (а.с.114). Однак, станом на 15 березня 2018 року ні зворотнє повідомлення про отримання апелянтом копії ухвали, ні конверт із поштовою відміткою про причини повернення до суду не повертались, у зв'язку з чим копію ухвали було направлено апелянту втретє (а.с.116). Станом на 10 травня 2018 року даних щодо отримання апелянтом копії ухвали або повернення конверту із вкладенням без вручення в суді відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі "Пономарьов проти України", Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 листопада 2010 у справі "Мушта проти України" зазначено: "право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, а їх застосування має відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані".

Отже, сам лише факт не отримання стороною справи кореспонденції, якою суд, з дотриманням вимог процесуального закону, надсилав копії судових рішень за належною адресою, не може вважатися поважною причиною пропуску строку на оскарження рішення суду, оскільки зумовлена не об'єктивними причинами, а суб'єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Частиною 4 ст. 357 ЦПК України визначено, що якщо заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, тривалий час перебування справи у провадженні, а також те, що апелянт пропустив строк на апеляційне оскарження рішення та не зазначає поважних на те причин, на виконання вимог ухвали заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження підтвердженою доказами подано не було, а тому у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.

Керуючись ст. ст.354, 357, 358 ЦПК України, суддя,

ухвалив:

відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 вересня 2017 року.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Суддя

№ справи: 752/18505/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1287/2018

Головуючий у суді першої інстанції: Шевченко Т.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В..