Провадження № 6/331/327/2018
Справа № 331/707/13-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2018 року місто Запоріжжя

Жовтневий районний суд міста Запоріжжя в складі :

головуючого судді - Скользнєвої Н.Г.,

при секретарі - Постарнак М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі подання Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області (адреса місцезнаходження: м. Сєвєродонецьк, пр. Хіміків, 68) про видачу дублікату виконавчого листа № 2/331/499/13, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року Сєвєродонецький міський ВДВСГТУЮ у Луганській області звернувся до суду із поданням про видачу дублікатів виконавчих листів по справі № 2/331/499/13 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 62 040 грн., та відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 грн.; на користь ОСОБА_3 відшкодування моральної шкоди у розмірі 20 000 грн.; на користь ОСОБА_4 відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 грн.

В обґрунтування заяви зазначено, що в провадженні Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції на виконанні перебувало зведене виконавче провадження № 53167723 по виконанню виконавчих листів, виданих Жовтневим районним судом м. Запоріжжя 11.11.2013 року;

- № 2/331/499/13 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відшкодування матеріальної шкоди 62 040 грн., та відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.;

- № 2/331/499/13 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 відшкодування моральної шкоди 20 000 грн.;

- № 2/331/499/13 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.

Вищезазначені виконавчі листи було втрачено колишніми працівниками служби.

На підставі вищевикладеного, Сєвєродонецький міський ВДВСГТУЮ у Луганській області просить суд видати дублікати виконавчих листів по справі № 2/331/499/13, які видана Жовтневим районним судом м. Запоріжжя 11.11.2013 року.

Представник заявника у судове засідання не зявився, але надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що заяву підтримує про просить її задовольнити.

Боржник у судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини своєї неявки суду не повідомив, заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи від нього до суду не надходило.

Стягувачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, кожен у окремості, у судове засідання не зявилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Причини своєї неявки суду не повідомили, заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи від них до суду не надходило.

Вивчивши матеріали справи, подання Сєвєродонецького міського ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області та долучені до нього документи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

15.12.2017 року набрав чинності Закон України № 2147-VIII від 03.10.2017, за яким Цивільний процесуальний кодекс України (далі ЦПК України) викладено у новій редакції.

Відповідно до пп. 9 п. 1 Перехідних положень ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до пп. 17.4 п. 17 ч. 1 розділу ХІІІ Перехідних положень до ЦПК України, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для предявлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

У листопаді 2018 року Сєвєродонецький міський ВДВС ГТУЮ у Луганській області звернувся до суду із поданням про видачу дублікату виконавчих листів по справі № 2/331/499/13 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 62 040 грн., та відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 грн.; на користь ОСОБА_3 відшкодування моральної шкоди у розмірі 20 000 грн.; на користь ОСОБА_4 відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 грн.

Відповідно до ч.ч. 4-5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» строки предявлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі предявлення виконавчого документа до виконання.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у звязку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк предявлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у звязку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Як роз'яснено у Інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов'язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25.09.2015 року, при вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа або судового наказу у звязку з його втратою заявники повинні подати докази, а суди мають обовязково перевірити, чи не було виконано втрачені судові рішення, судові накази, чи не втратили вони законної сили. Хибною є практика судів, що не зясовували підстав, за якими стягувач чи державний виконавець звертався за отриманням дубліката виконавчого листа, та обставин втрати виконавчого листа, не перевіряли дані про існування виконавчих проваджень за цими виконавчими листами або судовими наказами.

Судом перевірено та встановлено, що виконавчі листи по справі № 2/331/499/13 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 62 040 грн., та відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 грн.; на користь ОСОБА_3 відшкодування моральної шкоди у розмірі 20 000 грн.; на користь ОСОБА_4 відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 грн., втрачено, що в свою чергу унеможливлює проведення виконавчих дій (а.с. 174)

Матеріали справи не містять доказів того, що виконавчі листи № 2/331/499/13 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 62 040 грн., та відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 грн.; на користь ОСОБА_3 відшкодування моральної шкоди у розмірі 20 000 грн.; на користь ОСОБА_4 відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 грн., виконано, а отже конкретні правові докази про виконання виконавчого листа відсутні.

Враховуючи викладене судом встановлені та перевірені обставини втрати виконавчого листа № 2/331/499/13 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 62 040 грн., та відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 грн.; на користь ОСОБА_3 відшкодування моральної шкоди у розмірі 20 000 грн.; на користь ОСОБА_4 відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 грн., втрачено, що в свою чергу унеможливлює проведення виконавчих дій, а також те, що рішення суду є чинним.

Відповідно до п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обовязковість рішень суду.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного суду України № 5-рп/2013 від 26.06.2013 р по справі № 1-7/2013 є невідємною складовою права кожного на судовий захист і відновлення порушений прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Відповідно до статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі «Конвеція») та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Сферою регулювання статті 6 Конвенції є також виконання судового рішення. Зокрема Європейський суд з прав людини зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції («Право на справедливий суд») гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов'язків; таким чином, ця стаття проголошує право на доступ до суду, тобто право подати до суду позов з цивільно- правових питань. Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "суду" (див. рішення у справі «Горнсбі проти Греції», від 19 березня 1997 року, пункт 40).

Отже, на теперішній час рішення суду не виконано, заборгованість не погашена, що суперечить нормам, встановленим законодавством та ставить під загрозу права та інтереси стягувача.

Керуючись п. 17.4 Перехідних положень ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Подання Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області (адреса місцезнаходження: м. Сєвєродонецьк, пр. Хіміків, 68 ) про видачу дублікатів виконавчих листів - задовольнити.

Видати дублікати виконавчих листів, виданих Жовтневим районним судом м. Запоріжжя 11.11.2013 року:

- № 2/331/499/13 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відшкодування матеріальної шкоди 62 040 грн., та відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.;

- № 2/331/499/13 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 відшкодування моральної шкоди 20 000 грн.;

- № 2/331/499/13 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.

Повний текст ухвали складено 10 грудня 2018 року.

У відповідності до ч. 4 ст. 442 ЦПК України копію ухвали надіслати (видати) учасникам справи, а також державному виконавцю в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду в 15-денний строк з дня складення повного тексту ухвали суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: Н.Г.Скользнєва

10.12.2018