Постанова

Іменем України

12 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 676/3059/17

провадження № 61-37783св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідачі: публічне акціонерне товариство «Хмельницькгаз», товариство з обмеженою відповідальністю «Хмельницькгаз збут»,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Кам'янець-Подільська міська рада, комунальне комерційне підприємство «Господар»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Хмельницькгаз» на рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області, у складі судді Семенюк В. В.,від 12 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Хмельницької області, у складі колегії суддів: Янчук Т. О., Купельського А. В., Спірідонової Т. В., від 16 квітня 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Хмельницькгаз» (далі - ПАТ «Хмельницькгаз»), товариства з обмеженою відповідальністю «Хмельницькгаз збут» (далі - ТОВ «Хмельницькгаз збут»), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3, Кам'янець-Подільська міська рада, комунальне комерційне підприємство «Господар» (далі - ККП «Господар»), про захист прав споживача, визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що вона є власником та проживає у кв. АДРЕСА_1. Також вона є співвласником квартири АДРЕСА_2 та у якій проживає її син - ОСОБА_3 Зазначала, що в належних їй квартирах індивідуальні лічильники газу не встановлені, а квартири забезпечені газопостачанням з режимом використання газу - для приготування їжі. Вважає, що нарахування плати за постачання газу в обох квартирах повинно здійснюватися відповідно до норм споживання, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 203, у розмірі 4,4 кубометри газу на одну зареєстровану особу. Проте, з січня 2017 року відповідачі почали здійснювати облік спожитого газу за показниками лічильника, встановленого на весь багатоквартирний будинок ПАТ «Хмельницькгаз» з власної ініціативи без погодження з мешканцями цього будинку, при цьому порушуючи права позивача як споживача на безкоштовне встановлення приладу обліку в її помешканні. В результаті цього щомісячна норма нарахувань почала становити 11 і більше кубометри газу. Позивач вважає такі дії відповідачів незаконними.

Із урахуванням зазначеного, позивач просила суд позов задовольнити, визнати незаконними дії відповідачів щодо нарахування обсягу та плати за спожитий газ за показниками загальнобудинкового лічильника в квартирах АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 період з січня 2017 року по дату звернення з позовом до суду. Також просила зобов'язати відповідачів здійснити перерахунок за належними їй особовими рахунками, виходячи з діючих протягом вказаного періоду норм споживання газу для громадян, в квартирах яких не встановлені індивідуальні газові лічильники.

Рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 грудня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано незаконними дії ПАТ «Хмельницькгаз», ТОВ «Хмельницькгаз збут» щодо нарахування ОСОБА_2 обсягу та плати за спожитий газ у квартирах АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 за показниками загальнобудинкового газового лічильника з січня 2017 року по день ухвалення рішення. Зобов'язано ПАТ «Хмельницькгаз», ТОВ «Хмельницькгаз збут» здійснити ОСОБА_2 за її особовими рахунками № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 перерахунок плати за газ за період з січня 2017 року по день прийняття судового рішення, виходячи із діючих протягом вказаного періоду норм споживання газу для громадян для приготування їжі, в квартирах яких не встановлені індивідуальні газові лічильники. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ПАТ «Хмельницькгаз» у порушення вимог Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620, встановило з власної ініціативи, без погодження з мешканцями будинку, будинковий вузол обліку газу. Вузол обліку було встановлено без присутності представників мешканців будинків для фіксування показників при встановленні лічильника. За таких умов, обсяг газу та розмір оплати, які ПАТ «Хмельницькгаз» та TOВ «Хмельницькгаз збут» пред'являють мешканцям на підставі даних загальнобудинкового лічильника, є безпідставними та необґрунтованими.

Постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 16 квітня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Хмельницькгаз» залишено без задоволення, а рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 грудня 2017 року - без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції обґрунтовано задоволено позовні вимоги позивача, оскільки в даному випадку порушуються права позивача, як споживача. Дії відповідача призводять до порушення умов договору на постачання природного газу, укладеного між побутовими споживачами та газорозподільною компанією, яким передбачається, що кошти сплачуються споживачем тільки за той газ, який він дійсно спожив.

У касаційній скарзі ПАТ «Хмельницькгаз» просить скасувати рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 16 квітня 2018 року і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що поняття лічильник охоплює як індивідуальний, так і загальнобудинковий вузол обліку газу, що судами не враховано при прийнятті рішення. Обов'язок забезпечити встановлення лічильників газу трактується Законом лише з технологічної точки зору як виконання робіт і не включає в себе поняття повного фінансування таких робіт за кошти суб'єкта господарювання. Судами попередніх інстанцій не враховано положення пункту 1 глави 5 розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) № 2494 від 30 вересня 2015 року (далі - Кодекс ГРС), та положень частини другої статті 2, частини третьої статті 6, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 639 ЦК України, якими визначено загальний порядок укладення договорів. Заявник зазначає, що саме пунктом 5 Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання лічильників природного газу (будинкових або на групу будинків), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620 (зі змінами), регулюється порядок визначення обсягів спожитого мешканцями будинку (будинків) природного газу, обладнаного будинковим вузлом обліку. Ні Кодекс ГРС, ні Закон України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» на момент встановлення загальнобудинкового лічильника не вимагав отримання згоди окремого побутового споживача на встановлення загальнобудинкового вузла обліку природного газу на багатоквартирний житловий будинок.

Ухвалою Верховного Суду від 03 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

12 жовтня 2018 року ОСОБА_2 направлено до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ПАТ «Хмельницькгаз», який мотивовано тим, що касаційна скарга підлягає відхиленню, оскільки мотиви та підстави скасування оскаржених відповідачем рішень, зазначені у касаційній скарзі, є необґрунтованими, а рішення суду першої та апеляційної інстанції прийняті у відповідності до вимог чинного законодавства України, враховуючи усі фактичні обставини справи, в межах наданих суду повноважень із вірним застосуванням судами норм матеріального та процесуального права.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судами встановлено, щоОСОБА_2 є власником, фактично зареєстрована та проживає у квартирі АДРЕСА_1, є побутовим споживачем природного газу.

Також на праві власності ОСОБА_2 та членам її сім'ї належить квартира АДРЕСА_2, у якій фактично проживає її син ОСОБА_3

На ім'я ОСОБА_2 оформлено два особових рахунка № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 відповідно на кожну з квартир. Індивідуальні лічильники газу в квартирах не встановлені.

ОСОБА_2 особисто зверталася до керівника ПАТ «Хмельницькгаз» із заявою про безкоштовне встановлення квартирного приладу обліку споживання природного газу.

Будинок за адресою АДРЕСА_1 знаходиться в управлінні ККП «Господар» Кам'янець-Подільської міської ради.

Згідно з актом про введення в експлуатацію системи обліку від 20 грудня 2016 року комісією, у складі якої були представник ПАТ «Хмельницькгаз» та представник балансоутримувача ККП «Господар», прийнято та введено в експлуатацію загальнобудинковий вузол комерційного обліку споживання природного газу по АДРЕСА_1, виконано обстеження та опломбовано складові вузла обліку природного газу (далі - ВОГ).

Договір про зняття показань загальнобудинкового вузла обліку природного газу та лічильника газу, монтажу та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку між сторонами не укладався.

З січня 2017 року ТОВ «Хмельницькгаз збут» почало здійснювати облік спожитого газу споживачам, в квартирах яких відсутні індивідуальні лічильники, за показниками загальнобудинкового лічильника, встановленого самим постачальником газу з власної ініціативи на весь багатоквартирний будинок. Про це позивачу стало відомо при оплаті комунальних платежів за січень 2017 року.

Зазначені обставини не заперечувалися сторонами спору.

За змістом статті 1 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» № 3533-VI (тут і надалі, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)(далі - Закон № 3533-VI) споживачі природного газу - це фізичні особи (населення), фізичні особи-підприємці та юридичні особи, які відповідно до договору користуються послугами з газопостачання та використовують природний газ для приготування їжі, опалення, підігріву води, а також як паливо або сировину.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону № 3533-VI фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Відповідно до приписів статті 6 Закону № 3533-VI суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов'язані, зокрема, забезпечити встановлення лічильників газу: для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - до 01 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - до 01 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року.

У разі не встановлення населенню лічильників газу суб'єктами господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 5.4 глави 5 розділу ІХ Кодексу ГРС (в редакції, чинній на момент виникнення спору) визначено, що за ініціативи балансоутримувача (управителя) або оператора ГРМ та за їх рахунок в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких в повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу.

Балансоутримувач (управитель) не може відмовити оператору ГРМ в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок оператора ГРМ.

У разі наявності вузлу обліку газу, встановленого для ведення такого обліку в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків або гуртожитків, визначення об'єму спожитого природного газу мешканцями зазначених об'єктів здійснюється відповідно до Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620.

Відповідно до пункту 5.5 Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620 (в редакції чинній на момент виникнення спору), встановлення будинкового вузла обліку, в тому числі витрати на проектування, монтаж, здійснюється за кошти сторони, яка ініціювала встановлення такого вузла обліку.

Власник (власники) будинку (будинків) (квартир), особа, відповідальна за експлуатацію будинку (будинків) (далі - експлуатаційна організація), балансоутримувач будинку (будинків) тощо та оператор газорозподільної системи зобов'язані врегулювати між собою договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку та лічильників газу, установлених у квартирі (далі - квартирні лічильники газу) (за їх наявності), а також забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку. У разі не врегулювання зазначених питань газопостачання такому будинку, групі будинків, групі споживачів може бути припинено відповідно до законодавства.

Згідно зі статтею 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Аналогічна норма міститься у статті 81 ЦПК України.

Суди встановили, що загальнобудинковий вузол обліку природного газу встановлений за ініціативою ПАТ «Хмельницькгаз», однак договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку та лічильників газу, установлених у квартирі (далі - квартирні лічильники газу) (за їх наявності), а також забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку не врегульовані між балансоутримувачем будинку ККП «Господар» та відповідачем.

Як вище зазначалося, ОСОБА_2 особисто зверталася до керівника ПАТ «Хмельницькгаз» із заявою про безкоштовне встановлення квартирного приладу обліку споживання природного газу.

У відповідь на звернення ОСОБА_2 ПАТ «Хмельницькгаз» було надано відповідь, що Законом передбачено, що оператор ГРМ може встановлювати споживачам як загальнобудинкові та і індивідуальні лічильники споживання газу. ПАТ «Хмельницькгаз» повідомило, що отримує фінансування на встановлення лише загальнобудинкових лічильників, один з яких в рамках реалізації «Плану розвитку газорозподільної системи ПАТ «Хмельницькгаз» на 2016-2025 роки» було встановлено у багатоквартирному будинку, в якому проживає позивач. Ні Законом, ні іншими підзаконними нормативними актами не передбачено встановлення виключно індивідуальних лічильників газу, а мова йде лише про забезпечення приладового обліку (а.с. 11, 12).

Судами встановлено, що договори між окремими побутовими споживачами (власниками квартир, не обладнаних квартирними лічильниками газу) та відповідачами, зокрема щодо встановлення загальнобудинкового лічильника та проведення оплати за показниками такого лічильника, також не укладалися.

Доводи касаційної скарги про те, що відповідач, як суб'єкт господарювання, не зобов'язаний встановлювати за власний рахунок індивідуальні лічильники газу не заслуговують на увагу та суперечать вимогам статті 6 Закону № 3533-VI, згідно якої суб'єкти господарювання, які здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, були зобов'язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та житлових будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року.

Зміст статті 6 Закону № 3533-VI свідчить про наявність безумовного обов'язку відповідних суб'єктів господарювання - газорозподільних організацій забезпечити встановлення лічильників для такої категорії споживачів природного газу, як населення, у вигляді приладів обліку природного газу, що дозволяють визначати обсяги споживання газу кожним окремим споживачем. При цьому таких споживачів не зобов'язано відшукувати джерела фінансування приладів та робіт, які підлягають встановленню, або забезпечувати цими приладами відповідних суб'єктів господарювання.

Стаття 6 Закону № 3533-VI визначає обов'язок газорозподільної організації встановити саме квартирні прилади обліку газу в багатоквартирному будинку.

Вказаного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові № 14-347цс18 від 07 листопада 2018 року (справа № 214/2435/17).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, із урахуванням вказаних норм матеріального права, обґрунтовано виходив із того, що відмова ПАТ «Хмельницькгаз» встановити індивідуальний лічильник у належних позивачу квартирах є необґрунтованою та такою, що призводить до нарахування власникам (користувачам) квартир, необладнаних квартирними лічильниками, сум за споживання газу, який не використовувався споживачем. В той же час встановлення загальнобудинкового лічильника із позивачем та іншими власниками квартир у житловому будинку не погоджувалось.

Враховуючи те, що на вимогу споживача відповідач ПАТ «Хмельницькгаз» у відповідності до вимог статті 6 Закону № 3533-VI не забезпечило встановлення індивідуального лічильнику газу, суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу без погодження із позивачем та нарахування вартості спожитого газу на підставі показників загальнобудинкового вузла обліку газу безпосередньо порушують права позивача, оскільки в процесі обліку спожитого газу не відображається фактичне споживання газу кожним окремо споживачем багатоквартирного будинку, у квартирі якого відсутній лічильник, що призводить до нарахування вартості споживання газу, який насправді не використовувався споживачем. Внаслідок бездіяльності ПАТ «Хмельницькгаз» споживачі газу у одному будинку поставлені у нерівне становище.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, оскільки суди правильно застосували до даних правовідносин норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог позивача і проведення перерахунку плати за газ, виходячи із діючих норм споживання газу, встановлених Кабінетом Міністрів України (постанова від 23 березня 2016 року № 203). Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Хмельницькгаз» залишити без задоволення.

Рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 16 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді О. В. Білоконь
Б. І. Гулько
Є. В. Синельников
С. Ф. Хопта