Постанова

Іменем України

19 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 361/5772/2015

провадження № 61-1666св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), СімоненкоВ. М., Фаловської І. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»

представник позивача - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

третя особа: публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2016 року у складі судді Василишин В. О. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 06 липня 2016 року у складі колегії суддів: Поліщука М. А., Ігнатченко Н. В., Кулішенка Ю. М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_5, за участю третьої особи - публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), про стягнення кредитної заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 01 листопада 2007 року ОСОБА_5 уклав з акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк») кредитний договір, з наступними змінами та доповненнями, за умовами якого він отримав кредит у розмірі 38 194,00 дол. США зі сплатою 13 % річних на строк до 01 листопада 2014 року. 08 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» як правонаступник АКІБ «УкрСиббанк» передав (відступив) ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, зокрема за кредитним договором, який було укладено між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 Відповідач належним чином умов кредитного договору не виконував, унаслідок чого станом на 28 липня 2015 року за договором рахується заборгованість за кредитом у сумі 30 880,26 дол. США та процентами у сумі 46 157,63 дол. США.

На підставі викладеного позивач просив стягнути з відповідача зазначену заборгованість у гривневому еквіваленті у загальній сумі 1 699 631,34 грн.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу від 01 листопада 2007 року № 0 у сумі 1 200 584,83 грн.

У решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави судові витрати у сумі 3 654,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що умови кредитного договору визначають обов'язок боржника повернути кредит частинами (черговими платежами), останній платіж за кредитом здійснений 20 жовтня 2008 року, розмір заборгованості за кредитним договором є підтвердженим, проте вимоги позивача про стягнення суми кредиту та процентів за період з 19 грудня 2011 року до 31 липня 2012 року пред'явлені з пропуском строку позовної давності, про застосування наслідків спливу якої відповідач заявив у справі.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2016 року виправлено описку (арифметичну помилку) у резолютивній частині рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2016 року, зазначено, що з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Дельта Банк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 850 992,81 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 06 липня 2016 року рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає, банк відповідно до умов договору мав право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за кредитом з 13 до 15 % у зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_5 зобов'язань за договором.

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 06 липня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» за спливом строків позовної давності.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідач не підписував додаткової угоди на зміну умов договору, тому банк не мав права обраховувати проценти виходячи зі ставки 15 % річних. Позивач не надав суду оригіналів документів передання (відступлення) права вимоги за кредитним договором. Зазначає, що між наданим банком розрахунком заборгованості та розміром заборгованості за кредитом станом на 08 грудня 2011 року відповідно до витягу з додатка 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року є невідповідності щодо розміру залишку за кредитом. На момент передання ПАТ «Дельта Банк» прав за кредитним договором зобов'язання вже були прострочені; посилаючись на те, що останній платіж він здійснив 20 жовтня 2008 року, вважає, що з цього моменту банк набув право вимоги за кредитом та пропустив строк позовної давності. Крім того, ПАТ «Дельта Банк» перебуває у стані ліквідації, на думку ОСОБА_5, представник банку не мав права пред'являти цей позов та здійснювати представництво у суді.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У січні 2018 року справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Суди встановили, що 01 листопада 2007 року АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_5 уклали договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 (далі - кредитний договір).

За умовами цього договору банк надав ОСОБА_5 кошти у сумі 38 194,00 дол. США, які позичальник зобов'язувався повернути згідно з графіком погашення кредиту щомісячними платежами (додатки 1 і 2 до кредитного договору) з 01 листопада 2007 року до 01 листопада 2014 року.

Тобто сторони погодили порядок і строки виконання зобов'язання.

20 жовтня 2008 року ОСОБА_5 здійснив останній платіж за кредитним договором.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, а 19 грудня 2011 року підписано акт приймання-передачі прав вимоги, відповідно до якого на користь ПАТ «Дельта Банк» відбулося відступлення (передання) права вимоги, зокрема за кредитним договором від 01 листопада 2007 року № 0.

16 січня 2012 року банк направив ОСОБА_5 повідомлення про передання з 19 грудня 2011 року новому кредитору права вимоги за кредитним договором.

Спір, який виник у справі, стосується стягнення простроченої заборгованості, яка існувала на момент передання права вимоги за кредитним договором, та простроченої заборгованості за тілом кредиту і процентами, яке виникло з 19 грудня 2011 року до 01 липня 2015 року.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 та статті 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Під час судового розгляду справи ОСОБА_5 подав заяву про застосування строків позовної давності.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Зазначений строк поширюється на вимоги про стягнення заборгованості за кредитом і процентами.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Суди встановили, що ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з цим позовом 11 серпня 2015 року.

Оскільки кредитний договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок ОСОБА_5 повернути борг частинами, то перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема прострочення виконання) відповідачем обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

За викладених обставин суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, що вимоги ПАТ «Дельта Банк» про стягнення заборгованості за кредитом та процентами, нарахованими до 31 липня 2012 року, пред'явлені банком з пропуском строку позовної давності.

Водночас, установивши, що ОСОБА_5 мав повернути позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 01 листопада 2014 року, суди попередніх інстанцій не врахували, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

За викладених обставин присудження на користь банку процентів, нарахованих за кредитом після 01 листопада 2014 року (закінчення строку кредитування) не може вважатись законним, тому рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій частині відповідно до статті 412 ЦПК України підлягають зміні шляхом зменшення розміру стягнутих процентів до суми 367 044,23 грн (16 634,92 дол. США) та, відповідно, зменшення загальної суми стягнення до 647 914,68 грн.

Доводи касаційної скарги про неправомірне обрахування процентів за ставкою 15 % річних не заслуговують на увагу, оскільки були предметом розгляду суду апеляційної інстанції, який правильно виходив з того, що збільшення розміру процентів з 13 до 15 % відбулось до набрання чинності Законом України від 12 грудня 2008 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» відповідно до умов додаткової угоди від 01 листопада 2007 року у зв'язку з простроченням ОСОБА_5 зобов'язань за кредитним договором.

Твердження відповідача, що ПАТ «УкрСиббанк» відступив (передав) право вимоги новому кредитору за кредитним договором лише у розмірі 2 203 дол. США, є необґрунтованим, оскільки відомості, зазначені в додатку 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року, у графі таблиці «Балансовий рахунок за основним боргом», не визначають розміру заборгованості за кредитним договором, а стосуються найменування (класифікації) рахунка.

Доводи касаційної скарги щодо пропуску строку позовної давності стосовно позовних вимог у цілому є безпідставними, оскільки кредитор вимоги про дострокове повернення кредиту не пред'являв, строк позовної давності відповідно до частини п'ятої статті 261 ЦК України не змінювався. Тому висновок судів першої та апеляційної інстанцій щодо обрахунку строків позовної давності стосовно кожного простроченого платежу є правильним.

Також не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги щодо відсутності доказів про передання ПАТ «УкрСиббанк» позивачу прав та обов'язків за кредитним договором, оскільки суди досліджували наявний у справі договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, укладений 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» і ПАТ «Дельта Банк», судові рішення першої та апеляційної інстанцій містять висновки щодо оцінки цих доказів.

Твердження ОСОБА_5 щодо неналежного позивача у справі у зв'язку з початком процедури ліквідації ПАТ «Дельта Банк» є безпідставним, оскільки позов пред'явлено представником ПАТ «Дельта Банк» на підставі довіреності, яку видано уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації.

За викладених обставин касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанцій - зміні в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом та загальної суми стягнення.

Керуючись статтями 402, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 06 липня 2016 року в частині вирішення позовних вимог публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом та загальної суми стягнення змінити.

Зменшити розмір стягнутої з ОСОБА_5 на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованості за процентами за користування кредитом з 570 122,36 грн до 367 044,23 грн та зменшити загальний розмір стягнутої заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу від 01 листопада 2007 року № 0 з 850 992,81 грн до 647 914,68 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. С. Висоцька

Судді:С. Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко

І. М. Фаловська

С. П. Штелик