РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/3317/18

Провадження № 2/643/3366/18

26.11.2018 року Московський районний суд м. Харкова у складі: головуючого судді Єрмак Н.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження за наявними у справі матеріалами цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, -

В С Т А Н О В И В

Позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог звернулася з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, мотивуючи тим, що вона є співвласником квартири за адресою: АДРЕСА_1. Іншим співвласником є відповідач ОСОБА_2

Відповідач ОСОБА_2 15.03.2018 року самовільно без належних дозволів та погоджень з позивачем здійснив продаж зазначеної квартири ОСОБА_5, в подальшому 30.03.2018 року ОСОБА_5 здійснив відчуження спірної квартири ОСОБА_3

Про наявність та зміст вказаних цивільно-правових угод позивачу повідомлено не було, згоди на відчуження майна, що є у спільній сумісній власності позивач не надавала, про переважне право купівлі вказаної квартири їй також повідомлено не було.

Ухвалою судді Московського районного суду м.Харкова від 02.04.2018 року частково задоволено клопотання представника позивача про забезпечення позову.

Ухвалою судді Московського районного суду м.Харкова від 24.04.2018 року частково задоволено клопотання представника позивача про забезпечення позову.

Ухвалою судді Московського районного суду м.Харкова від 25.07.2018 року продовжено строк розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою судді Московського районного суду м.Харкова від 25.09.2018 року продовжено строк розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Інші процесуальні дії у справі (зупинення і поновлення провадження, тощо): не застосовувалися.

Відповідачем ОСОБА_2 у встановлений строк та станом на момент прийняття рішення по справі не надано заперечень щодо розгляду справи у порядку спрощеного провадження, відзиву на позовну заяву та доказів, котрими підтверджуються заперечення проти позову.

Відповідач ОСОБА_3 надав суду відзив, в якому заперечував проти задоволення позову.

Третя особа Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 пояснення до суду не направляла.

Третя особа ОСОБА_5 пояснення до суду не направляв.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що вказана спірна квартира, за адресою: АДРЕСА_1, належала ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16.03.2007 року.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.03.2018 року, ОСОБА_5 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу від 15.03.2018 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.04.2018 року, ОСОБА_3 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу від 30.03.2018 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6

У відповідності з ч. 1ст. 15 ЦК України та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, особа, права якої порушені, має право на захист свого порушеного права.

Однак, суд вважає, що, заявивши вимогу про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, позивач обрала невірний спосіб захисту свого можливого порушеного права з наступних підстав.

Вважаючи себе співвласником частини спірного майна, позивач просить захистити її порушене право шляхом визнання недійсними правочини про відчуження спірного майна, стороною якого вона не була. Тобто, між позивачем та відповідачами договірних відносин не виникало.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, на яку посилається позивач, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першоюстатті 203 цього Кодексу.

Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Стаття 216 ЦК України, на яку посилається позивач, визначає особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Пленум Верховного Суду України у п. 10 Постанови від 6.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» також роз'яснив, що реституція як спосіб захисту цивільного права (ч. 1 ст. 216 ЦК України) застосовується лише разі наявності між сторонами укладеного договору, який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма ч. 1 ст. 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача, з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Згідно з п. 26 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9, особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину.

Главою 29 Цивільного кодексу України передбачені цивільно-правові способи захисту права власності. Зокрема, норми ст. ст. 387,388 ЦК України надають власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння або від добросовісного набувача.

Верховний Суд України у своїй постанові від 07 листопада 2012 року № 6-107цс12, переглядаючи судове рішення у цивільній справі з приводу неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, зазначив, що права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захистові шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого статтями 215, 216 ЦК України. При встановленні наявності речово-правових відносин, до таких відносин не застосовується зобов'язальний спосіб захисту. У зобов'язальних відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача.

Враховуючи те, що позивач не є стороною оспорюваного правочину, він наділений правом звернутися до суду за захистом свого порушеного права з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння.

За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10-13,76-81,89, 264-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані згідно ухвали Московського районного суду м.Харкова від 24 квітня 2018 року, а саме: скасувати заборону відчуження двокімнатної квартири АДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_3.

Відповідно до ч.10 ст.158 ЦПК України заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним судовим рішенням по справі.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його складення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач: ОСОБА_2, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач: ОСОБА_3, який мешкає за адресою: АДРЕСА_3.

Третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, місцезнаходження: м.Харків, пр. Московський, 64-А.

Третя особа: ОСОБА_5, який мешкає за адресою: м.Харків, вул. Владислава Зубенка, 9-А.

Суддя - Н.В. Єрмак