Провадження № 2/761/3474/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.,

при секретарях Голопич Н.Р., Іовенко М.В., Горюк В.А.,

за участі

представника позивачів ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про припинення права на частку у спільному майні,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_3 звепнувся до суду з даним позовом, мотивуючи вимоги наступним. Квартира за адресою: АДРЕСА_9 була приватизована на трьох осіб: ОСОБА_3 та двох її доньок ОСОБА_4 та ОСОБА_12. Коли відповідач виходила заміж, бабуся ОСОБА_8 подарувала онучці квартиру за адресою: АДРЕСА_1 з усною умовою, що отримавши трикімнатну квартиру по вул. Червонопільська вона залишає квартиру на вул.. Мельникова матері та сестрі. Проте, подальшому відповідач відмовилась підписати договір щодо передачі своєї частки мамі або сестрі. Відповідач у спільній квартирі не проживає та навіть не зареєстрована, комунальні послуги не сплачує. Спірна квартира знаходиться в аварійному стані і потребує нагального ремонту. Крім того, останнім часом відносини між позивачами та відповідачем не складаються , на дзвінки та листи ОСОБА_5 не реагує, продати співвласникам свою частину квартири відмовляється. Жити разом трьома сім»ями в квартирі не є можливим, а тому позивачі просять: припинити право ОСОБА_5 на частку у спільному майні в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 за вимогою інших співвласників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з передачею ОСОБА_5 258 274 грн. в якості компенсації за спірну квартиру.

Провадження по справі відкрито 15 червня 2017 р.

27.11.2017 р. у зв'язку із звільненням судді Шевченківського районного суду м. Києва у відставку за розпорядженням керівника апарату суду відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу призначено повторний автоматичний розподіл справи.

29.11.2017 р. винесено ухвалу про прийняття справи до провадження та призначено розгляд справи 27.02.2018 р.

В судовому засіданні 27.02.2018 р. за участі позивача ОСОБА_3, представника позивачів, представника відповідача вирішено питання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження з урахуванням думки учасників процесу та положень ст.ст. 19, 274 ЦПК України.

17.04.2018 р. представником позивача збільшено позовні вимоги, а саме крім вимоги щодо припинення права відповідача у спільній власності заявлено вимогу про визнання боргу за комунальні платежі. Остаточно позивачі просили суд: припинити право відповідача на частку і спільному майні зі сплатою в якості компенсації суми у розмірі 258 274,00 грн. та врахувати комунальні платежі які припадають на обов»язкові виплати ОСОБА_5 за весь період часу коли вона не проживає в квартирі в розмірі 7 564 грн. 90 коп.

Від представника відповідача надійшов відзивна позовну заяву. Представник ОСОБА_5 вказує, що бабуся ОСОБА_8 подарувала онучці 2-х кімнатну квартиру, а не 3-кімнатну. Стосовно ж усної домовленості - дана обставина не відповідає дійсності і не підтверджена жодним доказом. Відповідач знявся з реєстраційного обліку після підписання договору дарування та не користується будь - якими послугами у квартирі, а отже твердження щодо боргу є безпідставними. Просив відмовити у задоволенні позову, оскільки заявлені вимоги не відповідають положенням ЦК України, кошти на компенсацію не внесені на депозит суду.

В подальшому представником відповідача подано письмове заперечення щодо визначення вартості спірного майна , викладеного у Звіті наданого позивачами.

Від представника позивачів надійшла відповідь на відзив. Наголошено, що позивачі сплачували за відповідача витрати на квартиру, які за три роки становили 8 072,40 грн. Відповідач не реагує на будь - які прохання, ремонтом та збереженням майна відмовляється категорично і викуп частки квартири (сплата її вартості) є чи не єдиним вирішенням проблем співвласників.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3, представник позивача ОСОБА_1 підтримали заявлені вимоги, просили задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Вислухавши пояснення часників процесу, дослідивши надані докази та надавши їм належну оцінку, суд вважає. що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Встановлено і не заперечується учасниками процесу, що на квартира АДРЕСА_3 належить на праві спільної власності ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Так 28.05.1997 р. відділом приватизації державного житлового фонду Шевченківської держадміністрації було видано свідоцтво про право власності на житло. Власниками вищезазначеної квартири зазначено ОСОБА_3, ОСОБА_9 та ОСОБА_10.

Як свідчать матеріали справи ОСОБА_11 змінено прізвище на «ОСОБА_10», ОСОБА_10 має прізвище «ОСОБА_11».

Також в судовому засіданні встановлено і не заперечується сторонами, їх представниками, що відповідач ОСОБА_12 проживає за адресою: АДРЕСА_10 та зареєстрована за зазначеною адресою.

Представник ОСОБА_3, представник позивача зазначають про необхідність припинення права власності відповідача на 1/3 частину квартири у зв»язку із наявністю обставин визначених чинним законодавством України.

В свою чергу представник відповідача вказує на те, що відсутні підстави для задоволення позову, припинення ж права власності ОСОБА_5 на частку у квартирі буде порушенням прав останньої.

З приписами ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю, згідно до положень ст. 356 ЦК України.

Відповідно до положень ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

В свою чергу положеннями ч. 1 ст. 365 ЦК України визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

За ч. 2 ст. 365 ЦК України Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Як вбачається з технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_4, спірне помешкання складається з двох кімнат жилою площею 34,80 кв. м., загальною площею 58,50 кв. м.

Як пояснив в судовому засіданні позивач ОСОБА_3 відповідачу було подаровано квартиру де і проживає ОСОБА_5, а саме квартиру АДРЕСА_5 з усною домовленістю. Що квартира по вулиці Мельникова буде у повному розпорядженні позивачів.

Представник ОСОБА_5 у судовому засіданні визнав ту обставину, що ОСОБА_8 подарувала відповідачу квартиру АДРЕСА_6, проте жодних домовленостей щодо передачі права власності позивачам в квартирі на вулиці Мельникова не було.

За приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

При цьому за положеннями ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

В свою чергу за положеннями ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Приймаючи рішення по суті спору, суд має зазначити про застосування положень цивільного процесуального законодавства щодо змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства.

Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Чинним законодавством України передбачена можливість припинення права власності на частку в спільному майні, але виключно за наявності певних умов (ст. 365 ЦК України).

Відповідно до ст. 183 ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Слід зазначити, що в розумінні положень ст. 183 ЦК України, спірна квартира, і це не заперечувалось сторонами під час розгляду справи, є річчю, яку не можливо поділити між співвласниками без втрати її цільового призначення.

На момент розгляду справи, позивачами 31.07.2018 р. внесено на депозитний рахунок суду суму у розмірі 266 346 грн. 00 коп. на виконання приписів ч. 2 ст. 365 ЦК України.

На підтвердження розміру вартості частки у спільному майні, що належить відповідачу, позивачами подано Звіт про оцінку майна № 11012017 -015 від 11.01.2017 р., складеного відповідно до замовлення позивача ОСОБА_4 ТОВ «Міжрегіональний експертно - правовий центр».

Відповідно до зазначеного Звіту ринкова вартість квартири АДРЕСА_7 становить 799 040,00 грн., ринкова вартість 1/3 частини квартири становить 266 346,66 грн.

Також слід зазначити про те, що визначальною при прийнятті рішення щодо можливості припинення права співвласника на частку у спільному майні на вимогу співвласників є та обставина, що шкода спричинена припиненням права власності не буде істотною.

Такий правовий висновок у постановах Верховного Суду України від 16.01.2012 року по справі № 6-81кс11, від 15.05.2013 року по справі № 6-37цс13 та від 02.07.2014 року по справі № 6-68цс14, від 23.11.2016 року по справі № 6-1943цс16.

Зважаючи на обставини, які були встановлені під час розгляду справи, а саме, те, що відповідач отримала право власності на квартиру АДРЕСА_6 де і проживає, не користується 1/3 частиною квартири по вул.. Мельникова в м. Києві та з огляду на розмір компенсації, яка пропонується - вартість 1/3 частини вартості квартири (266 346,66 грн.), підстави зробити про те, що припинення права на частку у спільному майні завдасть суттєвої (значної) шкоди відповідачу відсутні.

При цьому, слід зауважити на те, що співвласники також мають право на захист своїх прав в разі неможливості спільного користування майном.

Під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що сторони, а саме співвласники спірної квартири, мають можливість домовитись щодо спільного користування майном, з іншого боку між зазначеними особами існує спір щодо вирішення якого ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись до суду.

З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог в частині припинення права на частку у спільному майні ОСОБА_5 з виплатою відповідної компенсації.

При цьому суд вважає за можливе взяти до уваги та покласти в основу рішення щодо розміру компенсації, висновок зроблений фахівцями ТОВ «Міжрегіональний експертно-правовий центр» у відповідному звіті, виходячи з того, що відсутні підстави вважати, що висновки є помилковими чи такими, що не відповідають дійсності чи спростовані належними та допустимими доказами.

Разом з тим суд не знаходить підстав для задоволення вимог в частині врахування комунальних витрат, які припадають на обов»язкові виплати ОСОБА_5 за весь період часу коли вона не проживає в квартирі АДРЕСА_3 зважаючи на наступне.

Так, кожна особа відповідно до ст. 15 ЦК України має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

При цьому ст. 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів.

В свою чергу ч. 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Під час розгляду справи позивачами, їх представником не було доведено можливості застосування такого способу захисту права як - врахування комунальних платежів, які припадають на відповідача.

Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України, вимогами якої передбачено, що судовий збір покладається а сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 2-5,11-13,76-81,141,279, 352,354 ЦПК України, ст. 15,16, 365ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Припинити право власності ОСОБА_5 на 1/3 частину частку квартири АДРЕСА_3.

Стягнути з ОСОБА_3 (АДРЕСА_8), ОСОБА_4 (АДРЕСА_8) на користь ОСОБА_5 (АДРЕСА_1) компенсацію вартості припиненої частки в розмірі 266 346 гривні 00 копійок, внесених ОСОБА_4 на депозитний рахунок Шевченківського районного суду м. Києва 31 липня 2018 року (номер квитанції: 0.0. .1; код квитанції 1307-6393-6196-4630).

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 (АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_8), ОСОБА_4 (АДРЕСА_8) судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва, в порядку ст.ст. 353-357 ЦПК України з урахуванням п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 р.) протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: