АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/193/18Головуючий по 1 інстанції - Таратін В.О.
Категорія: 27 Доповідач в апеляційній інстанції - Нерушак Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2018 року Апеляційний суд Черкаської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах :

Головуючого Нерушак Л.В.

Суддів Василенко Л.І., Карпенко О.В.

за участю секретаря Анкудінова О.І., Наконечної М.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3; представник позивача - ОСОБА_4;

відповідач - ПАТ КБ «Надра»; представник відповідача - Гудзь О.С.

особа, що подає апеляційну скаргу - представник ПАТ «КБ «Надра» - Гудзь О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» - Гудзь Олександра Сергійовича на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 30 листопада 2017 року, ухваленого під головуванням судді Таратіна В.О., у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра», ОСОБА_6, Золотоніської міської державної нотаріальної контори, зацікавлена особа - Орган опіки та піклування Золотоніської міської ради про визнання недійсним договору іпотеки № 102п/14/2008-840 від 19.03.2008 року, - :

в с т а н о в и л а :

07.09.2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про визнання недійсним договору іпотеки № 102п/14/2008-840 від 19.03.2008 року, укладеного між ОСОБА_3 та відповідачем ВАТ КБ «Надра».

Позивач ОСОБА_3 позовні вимоги обгрунтовує тим, що ОСОБА_6 згідно до кредитного договору № 102п/14/2008-840 від 19.03.2008 року отримав від ВАТ КБ «Надра» кредит у розмірі 26 тисяч доларів США строком до 18.03.2023 року. Кредит призначений на споживчі цілі та виданий під заставу нерухомого майна. Позивач ОСОБА_3 була близько знайома з ОСОБА_6, довіряла йому та була впевнена в його платоспроможності. Вона згідно договору поруки виступила поручителем за даним кредитним зобов'язанням, а згідно договору іпотеки ОСОБА_3 також виступила іпотекодавцем та передала банку належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 в іпотеку. Позивач вказує, що всі необхідні документи для укладання договору іпотеки збирав ОСОБА_6 Він не пояснив позивачу, що у разі невиплати кредиту в рахунок погашення боргу у неї можуть забрати іпотечну квартиру, в якій вона проживає разом зі своїми малолітніми дітьми: ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5., ІНФОРМАЦІЯ_2. Як стало відомо позивачу для укладання договору іпотеки потрібний був дозвіл Органу опіки та піклування, оскільки в квартирі були зареєстровані та проживали її неповнолітні діти. Даний дозвіл ОСОБА_6 не отримував. Дізнавшись про можливі наслідки укладеного договору, позивач ОСОБА_3 стурбованат им, що її діти можуть бути позбавлені місця проживання в квартирі. Передана в іпотеку квартира є єдиним житлом сім'ї позивача і в разі невиконання кредитних зобов'язань за договором іпотеки банк матиме змогу одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки - квартири, в якій проживають неповнолітні діти. Тому ОСОБА_3 вона просила визнати договір іпотеки недійсним, оскільки він укладений без дозволу Органу опіки та піклування.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 30 листопада 2017 року позов ОСОБА_3 - задоволено повністю.

Визнано договір іпотеки № 102п/14/2008-840 від 19.03.2008 року, укладений між ОСОБА_3 та ВАТ КБ «Надра» - недійсним.

Скасовано заборону щодо відчуження зазначеного в договорі нерухомого майна: квартири АДРЕСА_1

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ПАТ КБ «Надра» в стані припинення в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Стрюкової І.О. - Гудзь О.С. оскаржив рішення в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі зазначається, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, при вирішенні спору суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для вирішення справи, а тому рішення підлягає скасуванню. Також в апеляційній скарзі вказано, що в оскаржуваному рішенні, суд першої інстанції неправильно застосував норми статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. 177 СК України, оскільки в ході розгляду справи не встановлено жодного порушення права дітей. Також, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції не врахував, що іпотекодавець не визнала право проживання дітей в спірному жилому приміщенні, що підтверджується заявою ОСОБА_3 від 19.03.2008 року.

Банк просить скасувати рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 30.11.2017 року, поставити нове рішення, яким в позові ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра», ОСОБА_6, Золотоніської міської державної нотаріальної контори, зацікавлена особа - Орган опіки та піклування Золотоніської міської ради про визнання недійсним договору іпотеки № 102п/14/2008-840 від 19.03.2008 року - відмовити.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення позивача, представників сторін, представника органу опіки і піклування, які з'явились в судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступних підстав.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8 ).

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції (далі - Конвенція).

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вирішуючи спір, та ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору іпотеки, суд першої інстанції виходив з того, що передана в іпотеку квартира є єдиним житлом, що належить сім`ї позивача на праві власності і в разі невиконання кредитних зобов`язань, банк матиме змогу одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки - квартири, де проживають неповнолітні діти, чим будуть порушені їх майнові права, гарантії збереження прав дітей на житло, оскільки суд першої інстанції послався на відсутність дозволу Органу опіки і піклування при укладенні договору іпотеки, оскільки в квартирі були зареєстровані та проживали неповнолітні діти.

Колегія суддів, виходячи із порушених прав та законних інтересів неповнолітніх дітей на дату укладення договору іпотеки, погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 19.03.2008 року між ВАТ КБ «Надра» в особі Черкаського РУ та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір № 102п/14/2008-840, згідно до умов якого банк надав ОСОБА_6 кредит у розмірі 26000 доларів США строком до 18.03.2023 року. Кредитні кошти призначені на споживчі цілі під заставу нерухомого майна - квартири АДРЕСА_2, яка належить на праві власності ОСОБА_3 (а. с.7).

19.03.2008 року між ВАТ КБ «Надра» в особі Черкаського РУ та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, за яким ОСОБА_3 поручилася перед банком за належне виконання ОСОБА_6 кредитного договору № 102п/14/2008-840 (а.с.9).

В забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором 19.03.2008 р. було укладено договір іпотеки № 102п/14/2008-840, посвідчений державним нотаріусом Золотоніської міської нотаріальної контори Компанієць О.Г., зареєстрований в реєстрі за № 976.

Згідно даного договору іпотекодавець - ОСОБА_9 передала іпотекодержателю - ВАТ КБ «Надра» в особі Черкаського РУ в іпотеку належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_3 (а.с.14).

Відповідно даних договору дарування від 09.10.2001 року, посвідченого державним нотаріусом Золотоніської міської нотаріальної контори Компанієць О.Г., зареєстрований в реєстрі за № 2450 ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_4, яку отримала в дар від ОСОБА_10 (а.с.10).

Згідно даних довідки ПрАТ «Янтарь» від 30.11.2017 року ОСОБА_3 зареєстрована за адресою : АДРЕСА_5. В даній квартирі з 16.01.2007 р. по 16.09.2016 р. були зареєстровані: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_6, 1973 р.н.(а.с.13).

Згідно свідоцтва про народження неповнолітнього ОСОБА_12 серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 є матір'ю ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.11).

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_13 серії НОМЕР_2 ОСОБА_3 є матір'ю ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с.12).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, на момент укладення оспорюваного договору іпотеки № 102п/14/2008-840 від 19.03.2008 року позивач ОСОБА_3 мала двох неповнолітніх дітей, які були зареєстровані в квартирі, яка є предметом іпотеки та є їх законним представником.

Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

За змістом цієї норми закону, а також статей 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», статті 177 СК України дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах - обов'язок батьків. З метою гарантування декларованого державою пріоритету інтересів дитини закон передбачає додаткові засоби контролю з боку держави за належним виконанням батьками своїх обов'язків, установлюючи заборону для батьків малолітньої дитини вчиняти певні правочини щодо її майнових прав без попереднього дозволу органу опіки та піклування.

Згідно з положеннями частин четвертої та п'ятої статті 177 СК України Орган опіки та піклування проводить перевірку заяви про вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини та надає відповідний дозвіл, якщо в результаті вчинення правочину буде гарантоване збереження права дитини на житло.

Відповідно до ч.6 ст.203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками ( усиновителями), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.1 ст.39 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом.

Відповідно до ч.3 ст.17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх заміняють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. (ч.ч.2,3 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місце проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ч.3 ст.29 ЦК України місце проживання фізичної особи у віці до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачі) або одного з них, з ким вона проживає.

Згідно зі статтею 16 Цивільного кодексу України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 цього Кодексу.

Так, відповідно до частин першої - третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність установлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За змістом частини шостої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, суд може визнати недійсним. Такий правочин є оспорюваним.

У правовому висновку Верховного Суду України у справі № 6-1002цс17 зазначено, що вчинений батьками (усиновлювачами) правочин стосовно нерухомого майна, право власності на яке чи право користування яким мають діти, без обов'язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування суд може визнати недійсним (частина шоста статті 203, частина перша статті 215 ЦК України) за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини: звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує її права та інтереси щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження прав дитини на житло.

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (стаття 3 ЦК України). Відповідно до частин другої та третьої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який вірно встановив, що передана в іпотеку квартира є єдиним житлом, що належить сім'ї позивача ОСОБА_3 на праві власності, і в разі невиконання кредитних зобов'язань, банк матиме змогу одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки - квартири, де проживають неповнолітні діти, чим будуть порушені їх майнові права, гарантії збереження прав дітей на житло. На день укладення договору іпотеки неповнолітні діти іпотекодавця мали право проживати у спірній квартирі за місцем проживання своєї матері відповідно до частини третьої статті 29 ЦК України, у зв'язку із чим необхідна була наявність попередньої згоди органів опіки та піклування, передбаченої статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», відсутність якої на момент укладення договору іпотеки є підставою для визнання такого договору недійсним.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є доказами, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатнім є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Доводи апеляційної скарги про те, що права дітей позивача не порушено, а позивач надала недостовірні дані щодо місця реєстрації і проживання неповнолітніх дітей не підлягають задоволенню, оскільки колегія суддів вважає, що неповнолітні діти проживають з одним із батьків, а в данному випадку лише з матір 'ю та сторонами не надано доказів того, що на дату укладення договору іпотеки діти та позивач мали інше житло на праві власності, де б вони проживали та були зареєстровані разом з позивачем - їх матір 'ю, а тому права неповнолітніх дітей підлягають захисту.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги, оскільки доводи банку не спростовують висновків суду першої інстанції, були предметом розгляду суду першої інстанції , яким судом дана належна оцінка, тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги.

Інших доводів, які слугували підставою для скасування рішення суду першої інстанції та відмови у задоволенні позовних вимог позивача апеляційна скарга не містить.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обгрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб'єктивний характер, не відповідають обставинам справи, зводяться до невірного трактування норм матеріального права і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 35, 258,268, 367, 368,374,375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» - Гудзь О.С. - залишити без задоволення.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 30 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра», ОСОБА_6, Золотоніської міської державної нотаріальної контори, зацікавлена особа - Орган опіки та піклування Золотоніської міської ради про визнання недійсним договору іпотеки № 102п/14/2008-840 від 19.03.2008 року - залишити без змін.

Судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення в порядку та за умов, визначених цивільно - процесуальним законодавством.

Головуючий Нерушак Л.В.

Судді Карпенко О.В.

Василенко Л.І.

Повний текст постанови виготовлений 26.04.2018 року.