Постанова

Іменем України

03 травня 2018 року

м. Київ

справа № 295/5373/14-ц

провадження № 61-5777св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Корольовського районного суду м. Житомира у складі судді Шалоти К. В. від 26 травня 2016 року та постанову Апеляційного суду Житомирської області у складі колегії суддів: Косигіної Л. М., Худякова А. М., Григорусь Н. Й., від 19 липня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

08 квітня 2014 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», банк) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки, стягнення заборгованості.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 21 травня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є ПАТ «РайффайзенБанк Аваль») та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір № Z012/110/372, відповідно до умов якого ОСОБА_7 отримав у кредит 139 000 доларів США на строк до 20 травня 2014 року зі сплатою 12 % річних. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором в цей же день між банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки № Z012/110/372/1, а 22 травня 2007 року між банком і ОСОБА_5, ОСОБА_7 - договір іпотеки, предметом якого є магазин непродовольчих товарів. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер. Після смерті позичальника погашення заборгованості по кредиту здійснював поручитель - ОСОБА_4 За період з 15 лютого 2011 року по 31 липня 2013 року ОСОБА_4 зробила 22 платежі на загальну суму 64 064,73 долари США. Станом на 03 квітня 2014 року залишок боргу становить 24 699,95 долари США. Заборгованість по відсоткам відсутня.

Із урахуванням зазначеного, уточнивши позовні вимоги, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просило позов задовольнити, звернути стягнення на предмет іпотеки - магазин непродовольчих товарів, літ «А», цегляний, загальною площею 112 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і належить ОСОБА_5 в розмірі 75/100 частин на підставі свідоцтва про право власності від 26 травня 2004 року та ОСОБА_4 в розмірі 25/100 частин на підставі договору про поділ спадкового майна від 13 вересня 2011 року, шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, з метою задоволення вимог банку в сумі 24 699,95 доларів США позичкової заборгованості за кредитним договором № Z012/110/372 від 21 травня 2007 року. Стягнути з ОСОБА_4, як поручителя, на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 24 699,95 доларів США позичкової заборгованості за кредитним договором № Z012/110/372 від 21 травня 2007 року.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 26 травня 2016 року у задоволенні позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що якщо боржник та iпотекодавець - одна й та сама особа, то після її смерті до спадкоємця в разі порушення боржником своїх зобов'язань переходять обов'язки iпотекодавця у межах вартості предмета іпотеки. Прийнявши спадщину після смерті боржника ОСОБА_7 на передану ним в іпотеку 25/100 ідеальних частин магазину за адресою: АДРЕСА_1, його донька ОСОБА_4 перебрала на себе обов'язки iпотекодавця в межах вартості предмета іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки є можливим лише за умови, якщо зобов'язання боржником було порушене. Враховуючи відсутність порушення зобов'язань з боку боржника, відсутність заборгованості на день смерті, правові підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки - 25/100 ідеальних частин вказаного магазину, що ОСОБА_4 отримала в порядку спадкування після померлого боржника ОСОБА_7, - відсутні. Крім того, зобов'язання по погашенню кредиту, після смерті спадкодавця, тривалий час виконувалося поручителем ОСОБА_4 Правові підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки - 75/100 ідеальних частин магазину за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_5, - відсутні, оскільки боржник за кредитним договором ОСОБА_7 не був іпотекодавцем 75/100 частини предмета іпотеки, що згідно договору іпотеки належало на праві власності ОСОБА_5, яка не є спадкоємцем після смерті боржника, згоди відповідати за зобов'язаннями нових боржників не давала, а тому зобов'язання за договором іпотеки є припиненими з дня смерті ОСОБА_7

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 19 липня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції при розгляді справи не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права. Суд апеляційної інстанції, зокрема, вказав, що банком пропущено шестимісячний строк для пред'явлення вимог до спадкоємців боржника, передбачений частиною другою статті 1281 ЦК України, який не підлягає поновленню, внаслідок чого основне зобов'язання за кредитним договором № Z012/110/372 від 21 травня 2007 року є припиненим, а відтак припиненим є договір поруки та іпотеки, що є предметом судового розгляду.

У серпні 2016 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 26 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 19 липня 2016 року і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Заявник вказує на те, що положення статті 1281 ЦК України, на яку посилалися суди попередніх інстанцій, регулюють порядок пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців щодо виконання зобов'язань спадкодавця перед своїм кредитором, а не порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. Строк, в межах якого іпотекодержатель може звернутися із вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, встановлюється загальними положеннями про позовну давність. У пункті 8.5 договору іпотеки від 22 травня 2015 року № 7232 визначено, що сторони, у тому числі ОСОБА_5, дійшли згоди, що ця іпотека зберігає силу у випадку, коли у встановленому законом порядку відбувається переведення боргу ОСОБА_7 за кредитним договором на іншу особу. ОСОБА_4 є одночасно і новим боржником у зобов'язанні, і майновим поручителем по цьому зобов'язанню, а тому її відмова від виконання зобов'язання є недопустимою згідно припису статті 525 ЦК України. Статтями ЦК України, які регулюють питання припинення зобов'язань, не передбачено автоматичне припинення кредитного договору (договору позики), договору застави (договору іпотеки) та поруки у зв'язку із смертю позичальника.

05 вересня 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження в указаній справі.

30 вересня 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ представником ОСОБА_4 - ОСОБА_6 було скеровано заперечення на касаційну скаргу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». У поданих запереченнях представник відповідачапосилається на те, що судами при вирішенні даного спору правильно застосовані норми матеріального права, зокрема відповідно до частини першої статті 523 ЦК України, порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов'язання новим боржником. У договорі іпотеки не міститься положень про те, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки та зміни боржника у зобов'язанні іпотекодавець несе відповідальність за нового боржника. Спадкоємці позичальника стали новими боржниками за кредитними договорами. Свої зобов'язання спадкоємці виконали в повному обсязі, в межах вартості отриманого спадкового майна. Враховуючи, що новими боржниками за кредитними договорами основне зобов'язання виконано у повному обсязі, відсутні інші особи, які відповідають за зобов'язаннями померлого позичальника - у банка (іпотекодержателя) відсутні правові підстави для задоволення своїх вимог у судовому порядку, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім того, банком пропущено установлений законом строк пред'явлення вимоги до нових боржників-спадкоємців.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 грудня 2016 року справу за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки, стягнення заборгованості призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2018 року вказану справу передано до Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду не відповідають.

Судами встановлено, що 21 травня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_7 (позичальником) було укладено кредитний договір № Z012/110/372, на підставі якого позичальник отримав кредит у сумі 139 000 доларів США під 12 % річних строком до 20 травня 2014 року (а.с. 5-8).

22 травня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»), ОСОБА_7 та ОСОБА_5, з метою забезпечення повного та своєчасного виконання зобов'язань за кредитним договором № Z012/110/372 від 21 травня 2007 року, було укладено договір іпотеки, предметом якого виступає магазин непродовольчих товарів, літ. «А», цегляний, загальною площею 112,0 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який належав на праві власності іпотекодавцям, в частках: 25/100 - ОСОБА_7 і 75/100 - ОСОБА_5 відповідно до свідоцтв про право власності від 26 травня 2004 року (а.с.12,13,15).

Також у цей день між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4, з метою забезпечення повного та своєчасного виконання зобов'язань за кредитним договором № Z012/110/372 від 21 травня 2007 року, було укладено договір поруки № Z012/110/372/1 (а.с.10).

29 грудня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_7 було укладено додаткову угоду до кредитного договору № Z012/110/372, згідно якої графік погашення кредиту та сплати відсотків був змінений (а.с. 9).

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_7 помер, що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 07 лютого 2011 року (а.с. 17).

13 вересня 2011 року спадкоємці померлого (його діти) - ОСОБА_4 і ОСОБА_8 уклали договір про поділ спадкового майна, на підставі якого ОСОБА_4 стала власником 25/100 ідеальних частин магазину непродовольчих товарів по АДРЕСА_1, літ «А», загальною площею 112 кв. м (а.с. 18).

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 09 вересня 2014 року у справі № 296/3325/14-ц визнано припиненим з 03 лютого 2011 року договір поруки № Z012/110/372/1, укладений 21 травня 2007 року між ОСОБА_4 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 16 жовтня 2014 року у справі № 296/3325/14-ц скасовано рішення районного суду, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено (а.с. 72-74).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 березня 2015 року рішення Апеляційного суду Житомирської області від 16 жовтня 2014 року скасовано, а рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 09 вересня 2014 року залишено в силі (а.с. 90-92).

Ухвалою Верховного Суду України від 06 липня 2015 року відмовлено у задоволенні заяви ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у допуску до провадження про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 березня 2015 року (а.с. 164-165).

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 08 липня 2015 року у справі № 295/7602/15-ц частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_5, та припинено зобов'язання за кредитними договорами, укладеними між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» і ОСОБА_7 № Z012/110/334 від 11 серпня 2008 року та № Z012/110/372 від 21 травня 2007 року (а.с. 125-128).

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 28 жовтня 2015 року у справі № 295/7602/15-ц вищевказане рішення районного суду скасовано в частині задоволених вимог ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_5 та ухвалено нове, яким відмовлено у задоволенні вказаних вимог. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін (а.с. 129-134).

Стаття 17 Закону України «Про іпотеку» визначає підстави для припинення іпотеки, серед яких немає такої як смерть іпотекодавця, оскільки за змістом частини першої статті 1282 ЦК України та частини першої статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки в порядку спадкування іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, який як спадкоємець набуває статус іпотекодавця. Відтак, іпотека у зв'язку з фактом набуття її предмета у власність спадкоємцями боржника-іпотекодавця не припиняється.

Відповідно до статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За змістом пункту 1 частини першої статті 593 ЦК України та частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» право застави (іпотеки) припиняється у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою.

Частиною третьою статті 61 ЦПК України, 2004 року, визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 28 жовтня 2015 року у справі № 295/7602/15-ц рішення Богунського районного суду м. Житомира від 08 липня 2015 року скасовано в частині часткового задоволення вимог ОСОБА_4, ОСОБА_8 та ОСОБА_5 та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову про припинення зобов'язань за кредитними договорами, укладеними між ОСОБА_7 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» № Z012/110/334 від 11 серпня 2008 року та № Z012/110/372 від 21 травня 2007 року. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін (а.с. 129-134). Одним із мотивів відмови позивачам у задоволенні позовних вимог було те, що відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Оскільки ринкова вартість спадкового майна на момент відкриття спадщини не визначена, тому відсутні підстави вважати, що спадкоємці задовольнили вимоги кредитора спадковим майном у повному обсязі (а.с. 133).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що на момент смерті спадкодавця ОСОБА_7 (позичальник за кредитним договором № Z012/110/372 від 21 травня 2007 року) заборгованість по погашенню кредиту була відсутня. При цьому судом встановлено, що після смерті боржника погашення заборгованості за кредитним договором продовжувалося та за період з 15 лютого 2011 року по 31 липня 2013 року спадкоємцем було здійснено 22 платежі на загальну суму 62 064,73 доларів США. Такі висновки суду є взаємовиключними. Суд не встановив розмір неповернутого кредиту станом на момент смерті спадкодавця та ліміт відповідальності спадкоємців по боргах останньої. Отже, суд не надав оцінки доводам учасників справи відносно припинення основного зобов'язання у зв'язку із його виконанням, проведеним належним чином в межах ліміту відповідальності спадкоємців, зокрема ОСОБА_4, яка отримала у спадок 25/100 ідеальних частин магазину за адресою: АДРЕСА_1.

Висновок судів про те, що ОСОБА_5 не є боржником за кредитним договором № Z012/110/372 від 21 травня 2007 року, не є спадкоємцем майна ОСОБА_7 та не погоджується забезпечувати виконання зобов'язання іншим боржником, а тому зобов'язання за договором іпотеки є припиненими з дня смерті позичальника, є передчасним.

Частиною другою статті 523 ЦК України передбачено, що застава, встановлена первісним боржником, зберігається після заміни боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судами попередніх інстанцій належним чином не досліджено договір іпотеки від 22 травня 2007 року (а.с. 12-13), зокрема пункт 8.5, умовами якого визначено, що сторони, у тому числі ОСОБА_5, дійшли згоди, що ця іпотека зберігає силу у випадку, коли у встановленому законом порядку відбувається переведення боргу ОСОБА_7 за кредитним договором на іншу особу.

Таким чином, ОСОБА_5 при підписанні договору іпотеки дала свою згоду відповідати за зобов'язаннями за кредитним договором у разі зміни боржника у зобов'язанні.

Вказані недоліки судом апеляційної інстанції усунуті не були.

Також судом першої інстанції не було досліджено, чи було пред'явлено кредитором вимогу до спадкоємців в межах строків, визначених статтею 1281 ЦК України.

Зі смертю боржника зобов'язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини. Строки пред'явлення кредитором вимог до спадкоємців, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Тобто, стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред'явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов'язань, забезпечених іпотекою.

Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 березня 2018 року у справі № 14-38цс18.

Таким чином, судами неповно встановлені фактичні обставини справи, що мають значення для її правильного вирішення.

Суди при розгляді справи не дотримались вимог статті 212 ЦПК України, у редакції, чинній на час постановлення судових рішень, що оскаржуються, не дослідили докази, необхідні для встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, та дійшли передчасного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з визначених підстав.

До того ж справу було розглянуто судами без участі спадкоємця боржника ОСОБА_8.

Частиною третьою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Частиною першою статті 400 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки недоліки, допущені судами першої та апеляційної інстанцій не можуть бути усунуті при касаційному розгляді справи, рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню з передачею справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. Касаційна скарга при цьому підлягає частковому задоволенню, оскільки рішення судів підлягають скасуванню не тільки з мотивів, наведених у касаційній скарзі, а і з мотивів, наведених у цій постанові.

При новому розгляді справи суду необхідно об'єктивно дослідити вказані в даній постанові докази у сукупності з іншими доказами у справі, надати оцінку наведеним сторонами доводам в обґрунтування своїх вимог та заперечень, мотивуючи відхилення або врахування кожного основного доводу, повно встановити обставини справи, а також врахувати правові висновки Великої Палати Верховного Суду, які містяться у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 14-38цс18.

Керуючись статтями 409, 411, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити частково.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 26 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 19 липня 2016 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді О. В. Білоконь
Є. В. Синельников
С. Ф. Хопта
Ю. В. Черняк