Справа № 346/1178/17
Провадження № 22-ц/4808/194/18
Головуючий у 1 інстанції Беркещук Б. Б.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Бойчука І.В., Фединяка В.Д.,

секретаря: Петріва Д.Б.,

з участю: сторін та їх представників,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту, що має юридичне значення та надання права на спадкування разом із спадкоємцем другої черги за законом, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Коломийського міськрайонного суду, ухвалене головуючим суддею Беркещук Б.Б. 05 вересня 2018 року,

в с т а н о в и в:

У березні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4, про встановлення факту, що має юридичне значення та надання права на спадкування разом із спадкоємцем другої черги за законом. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його дружина ОСОБА_5, з якою він перебував у незареєстрованому шлюбі з 10 лютого 2001 року по день її смерті. Право на спадкування за законом у другій черзі має брат спадкодавця - ОСОБА_4, а він, ОСОБА_3, - у четвертій черзі. Із спадкодавцем позивач проживав однією сім'єю, був пов'язаний спільним побутом, мав взаємні права та обов'язки. Позивач вказав, що дружина хворіла і він здійснював догляд за нею, а його мати надавала кошти на ремонт квартири, в якій вони спільно проживали. ОСОБА_3 зазначив, що основним доходом у їхній сім'ї були його заробітки. Стосунки померлої з братом ОСОБА_4 були неприязними. Після смерті ОСОБА_5 позивач здійснив поховання за свій кошт. Позивач стверджував, що опікувався, доглядав та матеріально забезпечував ОСОБА_5 протягом 15 років, а тому вважає, що позов підлягає задоволенню з підстав, передбачених частиною другою статті 1259 ЦК України. Із урахуванням зазначеного, позивач просив встановити факт його проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу із спадкодавцем ОСОБА_5 з лютого 2001 року до дня її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 та допустити його як спадкоємця за законом четвертої черги до спадкування у другій черзі із братом померлої - ОСОБА_4

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 05 вересня 2018 року позов задоволено. Встановлено факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 із спадкодавцем ОСОБА_5, померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Коломия Івано-Франківської області, з лютого місяця 2001 року до дня смерті ОСОБА_5. Визнано за ОСОБА_3 право на спадкування після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Коломия Івано-Франківської області, разом із спадкоємцем другої черги - ОСОБА_4. Вирішено питання судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач протягом тривалого часу опікувався, матеріально забезпечував, надавав допомогу спадкодавцю, яка була у безпорадному стані, про що ствердили свідки, а також підтверджено дослідженими матеріалами справи.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, представник ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, у якій посилався на необґрунтованість рішення суду першої інстанції. Зокрема, апелянт зазначає, що судом не досліджено належним чином наявні у справі докази, однобічно оцінено докази та не взято до уваги пояснень свідків з боку відповідача. Апелянт вказав, що померла не потребувала опіки та в неї раніше не було серйозних проблем із здоров'ям. На думку апелянта, позивач не надав жодної належної лікарняної довідки, яка б підтверджувала захворювання ОСОБА_5 протягом тривалого часу і які зумовили перебування хворої у безпорадному стані. Крім того, відповідач вказує, що померла працювала та могла себе матеріально забезпечити, а те, що ОСОБА_3 купляв дружині певні ліки та проводив ремонтні роботи в квартирі було його особистою ініціативою. Крім того, апелянт зазначає, що на момент смерті ОСОБА_5 було 42 роки, тобто вона не була похилого віку.

В надісланому на адресу апеляційного суду відзиві ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги заперечив, оскільки вважає її безпідставною, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Крім того, позивач зазначив, що зі сторони відповідача жодний свідок не допитувався, клопотання про допит свідків не заявлялося, і сам Романов жодного разу в засіданні не був присутній. Позивач вважає, що доводи апелянта, про відсутність у ОСОБА_5 проблем із здоров'ям спростовуються медичною карткою, посмертним епікризом та лікарським свідоцтвом про смерть. Також вказав, що ОСОБА_5 не могла матеріально себе забезпечити, оскільки з її трудової книжки вбачається, що вона звільнилася з роботи 24.04.2000 року та останні роки не працювала. На думку позивача, жодного порушення норм процесуального права суд не допустив.

У відповіді на відзив представник відповідача зазначив, що жоден свідок не вказав, що ОСОБА_5 перебувала у безпорадному стані чи серйозно хворіла. Крім того, всі медичні документи стосуються причин, які призвели до смерті спадкодавця, а не того, що вона була хворою ще задовго до смерті. Апелянт вважає, що позивач не надав жодних доказів того, що кошти, які надсилала йому мати з Італії були витрачені на утримання ОСОБА_5

В засіданні апеляційного суду відповідач та його представник апеляційну скаргу підтримали з мотивів, наведених у ній, просили її задовольнити.

Позивач та його представник доводи апеляційної скарги заперечили. Рішення суду вважають законним та обґрунтованим, а тому просять залишити його без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено і з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_4 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 (а.с.15,17,18).

ОСОБА_5 проживала в цій квартирі однією сім'єю тривалий час з ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 раптово померла, про що 07 листопада 2016 року складено відповідний актовий запис № 529 (а.с.5).

Копією свідоцтва про поховання № 5297 від 07.11.2016 підтверджується, що ОСОБА_3 здійснював поховання ОСОБА_5 (а.с. 14).

Однак, об'єктивних і належних доказів того, що ОСОБА_5 перебувала на утриманні ОСОБА_3, немає.

Те, що згідно копії трудової книжки ОСОБА_5 звільнена з останнього місця роботи 24 квітня 2000 року (а.с.128-129), і те що мати позивача іноді переказувала з Італії грошові кошти в сумі по 100-200 євро (копії квитанцій - а.с.21-24), не доводить посилання ОСОБА_3 про надання ним постійної матеріальної допомоги ОСОБА_5 та її утримання.

Відповідно до частини першої статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» (далі - Постанова) роз'яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

Суд першої інстанції встановив факт того, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу з лютого 2001 року до дня смерті ОСОБА_5, що підтверджено поясненнями свідків та не заперечувала відповідач.

За загальним правилом дії законів та інших правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. Отже, не можна встановити факт спільного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_5 до 01 січня 2004 року, оскільки законодавством України, яке діяло до 2004 року, встановлення такого факту не мало правового значення.

Таким чином, для визнання за позивачем права на спадкування п'ятирічний термін охоплюється дією СК України. Отже, термін проживання позивача зі спадкодавцем однією сім'єю без реєстрації шлюбу має обраховуватися з 01 січня 2004 року до дня смерті ОСОБА_5

Установлення цього факту дає позивачу право на спадкування майна ОСОБА_5 як спадкоємцю четвертої черги відповідно до статті 1264 ЦК України.

Частина перша статті 1258 ЦК України передбачає, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання за ним права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 разом зі спадкоємцем другої черги, суд першої інстанції, дійшов висновку, що ОСОБА_3 протягом тривалого часу опікувався ОСОБА_5, яка була у безпорадному стані. Проте, з таким висновком суду погодитися не можна.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред'явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); матеріальне забезпечення спадкодавця; надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; тривалий час здійснення зазначених вище дій; безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Таким чином, для задоволення позову необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин.

З матеріалів справи вбачається, що спадкодавець ОСОБА_5, померла раптово у віці 42 роки, що за загальними правилами не є похилим віком для жінок (класифікація Всесвітньої організації охорони здоров'я людей).

У пункті 6 Постанови роз'яснено, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Безпорадний стан повинен бути підтверджений відповідними записами в медичних документах.

Доводити факт тривалого безпорадного стану тільки поясненнями позивача та свідків є недостатнім з огляду на те, що відповідач - спадкоємець другої черги заперечує право позивача на спадщину.

Апеляційний суд вважає, що лікарським свідоцтвом про смерть, посмертним епікризом та медичною картою не підтверджено безпорадного стану спадкодавця під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, тому суд відхиляє надані позивачем докази (а.с.130-139).

Отже, оскільки покійна ОСОБА_5, не була особою похилого віку, а доказів неможливості нею самостійно забезпечити умови свого життя, потреби в постійному сторонньому догляді, допомоги та піклуванні, а також тривалості надання позивачем померлій допомоги матеріали справи не містять, у суду першої інстанції не було правових підстав для застосування положень ч. 2 ст. 1259 ЦК України та, відповідно, для задоволення позовних вимог.

Що стосується вимоги про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу позивача із спадкодавцем ОСОБА_5 колегія суддів зауважує таке.

Як роз'яснено у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Враховуючи те, що позивачем не доведено право на зміну черговості для спадкування разом із спадкоємцем другої черги за законом, то встановлення факту проживання однією сім'єю не породжує юридичних наслідків для позивача, а тому в задоволенні цієї вимоги слід також відмовити.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Приймаючи до уваги вище викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для встановлення факту проживання однією сім'єю позивача із спадкодавцем та визнання за ОСОБА_3 права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, разом зі спадкоємцем другої черги спадкування.

Оскільки суди повно з'ясували всі обставини, що мають значення для справи, проте неправильно застосували норми матеріального права, що регулюють зміну черговості одержання права на спадкування, ухвалене у справі рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно ч. ч. 1, 8, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням наведеної норми судові витрати за апеляційний розгляд справи слід віднести за рахунок ОСОБА_3

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 05 вересня 2018 року в даній справі скасувати. Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу його із спадкодавцем ОСОБА_5 та надання права на спадкування разом із спадкодавцем другої черги за законом відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 2114 грн 41 коп. на відшкодування судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Повний текст постанови складено 14 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач В.А. Девляшевський

Судді: І.В. Бойчук

В.Д.Фединяк