Номер провадження 2/243/878/2018
Номер справи № 243/1015/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 15 » травня 2018 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Хаустової Т.А.,

за участю:

- секретаря судового засідання - Кобець О.М.,

- представника позивача - ОСОБА_2,

- відповідачів - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

- представників відповідачів - ОСОБА_5, ОСОБА_6,

- представника третьої особи - ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі №19 Слов'янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою Комунального підприємства «ЖЕК № 7» до ОСОБА_4, ОСОБА_3, за участю третьої особи: Слов'янської міської ради Донецької області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «ЖЕК №7» звернулося до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до ОСОБА_4, ОСОБА_3, за участю третьої особи: Слов'янської міської ради Донецької області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що Комунальне підприємство «ЖЕК №7» є балансоутримувачем житлового будинку АДРЕСА_1 та надає послуги з утримання будинку та прибудинкової території.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_3 є членами сім'ї наймача та зареєстровані в квартирі НОМЕР_3 вищезазначеного будинку.

Відповідачі вселилися у квартиру як члени сім'ї ОСОБА_9, який є їх батьком, на підставі Ордеру № 27 від 05 червня 1986 року.

Відповідачі добровільно виселилися з квартири та з 2007 року в ній не проживають.

Посилаючись на приписи ст. 15 ЦК України, ст. 71, 72 ЖК просять суд визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 та стягнути з них судові витрати.

Представник позивача Комунального підприємства «ЖЕК № 7» ОСОБА_2, який діє на підставі Довіреності №19 від 24 січня 2018 року (а.с.16), у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги, на обґрунтування яких послався на обставини, викладені у позовній заяві та зазначив, що не складали Актів про не проживання відповідачів у спірній квартирі з 2007 року по 2017 рік тому, що будинок, в якому знаходиться спірна квартира перебував на балансі КСП «Червоний молочар» і був прийнятий на баланс до Комунального підприємства» ЖЕК №7» тільки в 2014 році. З 2014 року по 2017 року Акту про не проживання відповідачів не складали, оскільки не було такої потреби. В лютому 2017 року до Комунального підприємства « ЖЕК №7» надійшла інформація від Ліквідатора КСП «Червоний молочар» ОСОБА_11 про те, що в квартирі АДРЕСА_1 ніхто не проживає та не зареєстрований. На теперішній час власник цього житла - Слов»янська міська рада, а балансоутримувач будинку - Комунальне підприємство «ЖЕК №7».

Просить суд визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою НОМЕР_3 в будинку АДРЕСА_1

Представник Слов'янської міської ради - ОСОБА_7, яка діє на підставі Довіреності № 01.01-12/31 від 05 січня 2018 року (а.с.45) у судовому засіданні підтримала позовні вимоги Комунального підприємства «ЖЕК №7» до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та просила їх задовольнити. Надала суду письмові пояснення за вих. № 01.01-12/315 від 20 лютого 2018 року в яких зазначила, що квартиру АДРЕСА_1 було надано як службову ОСОБА_9, а позивачі вселилися у квартиру як члени родини.

У відповідності зі ст. 124 Житлового кодексу робітники, що припинили трудові відносини з підприємством, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ним проживають, без надання іншого жилого приміщення.

У відповідності до ст. 125 Житлового кодексу без надання іншого жилого приміщення не можуть бути виселені особи, які пропрацювали на підприємстві, яке надало їм як службове житло, не менше ніж 10 років.

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_9, був робітником радгоспу «Червоний молочар» та помер ІНФОРМАЦІЯ_11 (Довідка Слов'янського міського Відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 23 січня 2018 року № 15-3-362/15.22-25).

Пунктом 15 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними, затвердженим Постановою Ради Міністрів Української РСР № 37 від 04 лютого 1988 року визначено, що службове жиле приміщення надається робітникам, службовцям і колгоспникам на час виконання ними обов'язків, які потребують проживання в такому приміщенні.

Крім того, квартира надавалася як службова не відповідачам по справі, а їх батькові, а згідно ст. 123 Житлового кодексу до користування службовим жилим приміщенням застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених статтями 73-76, 79-83, 85, 90, частиною шостою статті 101, статтями 103-106 Кодексу.

Тобто, до користування службовими жилими приміщеннями не застосовуються правила щодо зміни договору найму жилого приміщення, а тому відповідачі не мають законних підстав для оформлення договору найма жилого приміщення.

Відповідно до ст. 71 Житлового кодексу при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а у разі спору - судом.

Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у виключних випадках.

До Слов'янської міської ради 15 січня 2018 року надійшло звернення від ОСОБА_6, яка представляє інтереси ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Із даного Листа та даної Довіреності, яка надана ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо надання повноважень вирішення питань, підтверджується та вбачається, що вони у квартирі АДРЕСА_1 тривалий час не проживають.

Відповідно до ст. 177 Житлового кодексу наймачі жилих приміщень на умовах та в порядку, що визначаються законодавством повинні провадити за свій рахунок поточний ремонт жилих приміщень.

Також, Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що співвласники житлового приміщення повинні забезпечувати технічне обслуговування та у разі необхідності проведення поточного і капітального ремонту спільного майна багатоквартирного будинку.

Крім того, відповідно до ст. 177 Житлового кодексу громадяни зобов'язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно - технічного та іншого обладнання, до об'єктів благоустрою. Додержувати правил утримання жилого будинку і при домової території, правил пожежної безпеки, додержувати чистоти і порядку в під'їздах, кабінах ліфтів на сходових клітках і в інших місцях загального користування.

Наймачі жилих приміщень на умовах і порядку, що визначаються законодавством повинні провадити за свій рахунок поточний ремонт жилих приміщень, а при звільненні приміщення - здати його в належному стані.

Згідно Актів обстеження наданих позивачем та фотоматеріалів, відповідачі не виконували покладені на них обов'язки щодо схоронності житлового фонду взагалі протягом тривалого часу не здійснювали догляд за житловим приміщенням, що у свою чергу вплинуло і на технічний стан в цілому усього житлового будинку, який знаходиться у віданні територіальної громади міста Слов'янська.

Відповідно до Рішення Слов'янської міської ради від 02 вересня 2014 року № 9-LXVI «Про прийом до комунальної власності територіальної громади м. Слов'янська майна колективного сільськогосподарського підприємства «Червоний молочар» прийнято до комунальної власності майно КСП «Червоний молочар», у тому числі квартира АДРЕСА_1

На підставі викладеного Слов'янська міська рада просить задовольнити позовні вимоги Комунального підприємства «ЖЕК № 7» у повному обсязі (а.с.47).

У судовому засіданні ОСОБА_7 пояснила, що 04 січня 2017 року представник Комунального підприємства « ЖЕК №7» повідомив Слов»янську міську раду про квартиру, яка пустує. Було здійснено запит про обстеження квартири до Комунального підприємства «ЖЕК №7», до Комунального підприємства «БТІ» м. Слов»янська про право власності на квартиру, до ЖКГ для складання акту на відповідність житлового приміщення будівельним, технічним та санітарним нормам. Спірна квартира є службовим житлом радгоспу «Червоний молочар», яка була надана ОСОБА_9 і видано Ордер №27 від 05 червня 1986 року. ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_11. Їй не відомо чи працював ОСОБА_9 на підприємстві 10 років та коли саме було ліквідовано КСП «Червоний молочар». Також їй невідомо яким саме чином перевірялася інформація ліквідатора КСП «Червоний молочар» ОСОБА_11, що у спірній квартирі ніхто не проживає і не зареєстрований. На теперішній час вказана квартира не є службовим житлом, оскільки з 2014 року таке рішення Виконавчим комітетом Слов»янської міської ради не приймалося. 07 лютого 2017 року було здійснено обстеження квартири тільки працівниками ЖЕКу. Як вони проникли до квартири, їй не відомо. Квартира знаходилася у неналежному для життя стані, про що було зазначено в Акті. 13 лютого 2017 року комісія ЖКГ провела обстеження квартири на відповідність санітарним та технічним нормам.

Просить суд задовольнити позовні вимоги Комунального підприємства « ЖЕК №7».

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що був зареєстрований у АДРЕСА_1 у 1986 році, як член сім»ї ОСОБА_9, його син. Він мешкав у квартирі постійно до 2005-2006 року, а з 2007 року мешкав періодично. З 2007 року по 2013 рік він проживав у дружини в будинку АДРЕСА_2 Наприкінці 2013 року він з дружиною та дочкою переїхали мешкати у м. Київ тимчасово. В квартирі залишилися його особисті речі - фотографії, інструменти, особисті речі, а також меблі та речі батька. Він постійно приїздив до квартири, в період війни у місті Слов»янську не приїздив 3 місяці, а потім приїздив один раз в 3-4 місяці. Електроенергію, воду, газ в квартирі було відключено за їх заявами. Квартирну плату вони не сплачували, оскільки не приходили квитанції. На теперішній час квитанції приходять іншим людям, які мешкають в квартирі. Він постійно в квартирі не мешкає, іноді з»являється. Почав у 2007 році робити в квартирі ремонт і частково його зробив. Ще до 07 лютого 2017 року, в жовтні 2016 року в квартирі були виламані двері і все було перевернуто, був безлад. Після цього він поставив новий замок в двері і не знає, як члени комісії могли потрапити до квартири. Після війни в м. Слов»янську він вперше відвідав квартиру наприкінці осені 2014 року. В м. Київ він офіційно працевлаштований з 2016 року, а в період часу з 2014 року до 2016 року працював, але не був працевлаштований. Він приїздив у м. Слов»янськ потягом, але квитків немає. Спадщину після смерті батька він не приймав. В 2003- 2005 роках батько хворів, вони за ним доглядали, він приїздив до батька з вул. Володарського, де мешкав на той час. Батько після пожару мешкав один, вони йому допомагали - привозили продукти харчування, ліки. Його брат - ОСОБА_4 виїхав із квартири у 2005 році і мешкає в м. Київ. Брат з 2005 року по 2008 рік проживав на п. Артема, оскільки знімав там квартиру. З 2005 року брат періодично приїздив у квартиру, а з 2008 року мешкає в м. Київ. Брат не допомагає йому робити в квартирі ремонт, грошових коштів на будівельні матеріали не витрачав.

Просить суд відмовити в задоволенні позову Комунального підприємства « ЖЕК№7».

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні не визнав позовні вимоги Комунального підприємства «ЖЕК №7» та суду пояснив, що неможливо позбавити громадянина житла безпідставно. Він з 2013 року мешкає в м. Києві. До переїзду в м. Київ мешкав у АДРЕСА_3 разом зі своєю сестрою та її чоловіком. З 2013 року мешкає у м. Київ зі своєю цивільною дружиною. В квартирі АДРЕСА_1 він постійно не мешкає з 2005 року. Особисто він не сплачував плату за комунальні послуги, іноді надавав гроші своєму батькові, сподіваючись, що він буде сплачувати плату комунальні послуги. Він виїхав із квартири у 2005 році, оскільки там не було нормальних побутових умов для життя. Він особисто не звертався до КСП «Червоний молочар» з приводу неналежного стану квартири, не повідомляв, що в квартирі неможливо мешкати. Чи зверталися з цього приводу батьки, йому не відомо. В останні раз він був у квартирі у 2015 році, хотів оглянути обстановку в районі і провідати свою квартиру. Він зареєстрований у квартирі, це квартира його батька і він бажає залишити цю квартиру своїм дітям. Мети вселення у квартиру у 2015 році, при останньому її відвідуванні, у нього не було. З 2013 року по 2015 рік він тричі відвідував квартиру тільки з метою подивитися її стан. Просить відмовити Комунальному підприємству «ЖЕК №7» у задоволенні позовних вимог.

Представник відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - ОСОБА_14, який діє на підставі Довіреності від 21 лютого 2018 року, посвідченої приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу Таранушенко В.М., зареєстрованої в Реєстрі за № 409 та Довіреності від 05 січня 2018 року, посвідченої приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу Таранушенко В.М., зареєстрованої в Реєстрі за № 48 (а.с.29-31), у наданих суду Відзиві на позовну заяву та Запереченнях зазначає, що позов не визнає в повному обсязі, посилаючись на незаконність вимог Позивача необґрунтованість та відсутність права у останніх на звернення до суду з позовом виходячи з наступного.

Позивач незаконно та самовільно позбавляє громадян України права користування житловим приміщенням.

У своїй позовній заяві, Позивач, зокрема говорить, про те що Відповідачі добровільно виселилися з квартири за адресою: АДРЕСА_1 та у ній не проживають з 2007 року.

Відповідачі добровільно не виселялися з квартири, про що свідчить підписний Лист від сусідів та знайомих.

Відповідачі періодично відвідували квартиру та займалися в ній господарською діяльністю: засклення вікон, міняли замки на вхідній двері, приводили до ладу квартиру після пожежі. Останній раз приїжджали у вересні 2017 року. Побачили, що двері були зламані та все було перевернуто.

Придбали новий замок і сусід ОСОБА_16 який мешкає в цьому ж АДРЕСА_4 поміняв старий замок. Ключі були залишені сусіду ОСОБА_16, щоб він доглядав за квартирою.

05 січня 2018 року в черговий раз Відповідач ОСОБА_3 приїхав додому, але попасти до своєї квартири не зміг. Невідомими людьми в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 були встановлені нові двері. Відповідачем до Слов'янського відділу поліції ГУНП в Донецькій області була направлена Заява - повідомлення про злочин згідно ч.2 статті 162 КК України «Порушення недоторканості житла».

По-друге, Позивач у позовній заяві вказує:

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Житлового Кодексу УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї, за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідачі фактично проживали в квартирі. Під час військових дій у 2014 році були змушені залишити своє рідне місто - Слов'янськ та виїхати в надії зберегти своє життя та життя своїх рідних. Після звільнення Слов'янська постійно навідувались до квартири. Збирали гроші на ремонт. Більше ніж на 3-4 місяці Відповідачі не залишали квартиру.

Відповідно до ст.71 Житлового Кодексу України за тимчасової відсутності наймача або членів сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців цей строк, за заявою відсутнього, може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Тимчасова відсутність особи може бути безперервною, але не повинна перевищувати шести місяців.

Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. Тимчасова відсутність Відповідачів не перевищувала шести місяців.

Крім того, Відповідачі вважають вимоги Позивача щодо визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою є необгрунтованими з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 Житлового Кодексу України, ніхто не може виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством. Але Позивачем були порушені права Відповідачів, їх обмежили у праві користування приміщенням де вони зареєстровані.

Згідно матеріалів доданих до позовної заяви, маються два Акти огляду від 07 лютого 2017 року та 05 лютого 2018 року. У першому Акті (07 лютого 2017 року), який мав би складатися в присутності посадових осіб уповноважених органів а також свідків, проте даний Акт комісією складений без участі свідків, а саме сусідів, що є недопустимим при складані актів. Під час огляду квартири Позивачем були зламані двері квартири.

Другий Акт огляду (05 лютого 2018 року) комісією був складений вже після того, як Відповідачі почали захищати свої права, що підтверджується письмовими доказами доданими до заперечення проти позовної заяви.

По-третє, Позивач надав не правдиву та не перевірену інформацію Слов'янській міській раді, про те що в квартирі ніхто не живе, і органи місцевого самоврядування прийняли незаконне рішення та вселили в квартиру за адресою: АДРЕСА_1 невідомих громадян.

Особливе значення щодо забезпечення прав і свобод, законних інтересів людини та громадянина на місцевому рівні належить органам місцевого самоврядування, які є важливим інститутом громадянського суспільства.

Стаття 64 Житлового кодексу передбачає принцип рівності прав і обов'язків наймача житла та членів його сім'ї.

Окрім того, слід звернути увагу на норми міжнародного законодавства, які регулюють дану сферу правовідносин. Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п.1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція), яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Так стаття 25 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 р. встановлює, що кожна людина має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд та необхідне соціальне обслуговування, який є необхідним для підтримки здоров'я та благополуччя його самого та його сім'ї. Право на достатній життєвий рівень, що включає достатню їжу, одяг та житло закріплене також у ст. 11 Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права, прийнятого Генеральною асамблеєю ООН 16 грудня 1966 року.

У разі порушення цих прав передбачено право на судовий захист. Ніхто не може примусово бути позбавлений житла, безпідставно виселений із нього або визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Невід'ємною умовою становлення правової держави є дотримання прав і свобод громадянина, особливо тих що гарантовані Конституцією. Відповідно до ст. 47 Конституції України, яка закріплює право людини на житло як одне з найважливіших цінностей, невід'ємне право кожної людини.

Просить суд у задоволені позовних вимог Позивачеві за участю третьої особи: Слов'янської міської ради про визнання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 такими, що втратили право користування квартирою НОМЕР_3 у житловому будинку АДРЕСА_1 - відмовити в повному обсязі.

В судовому засіданні також вказав, що ОСОБА_3 виїхав до м. Київ АДРЕСА_2 де мешкав з 2007 року за місцем мешкання своєї дружини, а ОСОБА_4 з квартири на п. Артема, в якій мешкав на той час.

Представник відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - ОСОБА_6 яка діє на підставі Довіреності від 05 січня 2018 року, посвідченої приватним нотаріусом Слов»янського міського нотаріального округу Донецької області Таранушенко В.М., зареєстрованої в Реєстрі за № 48 (а.с. 66), та на підставі Довіреності від 11 січня 2018 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шершун Н.К., зареєстрованої в Реєстрі за № 40 (а.с.29-31), у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що ОСОБА_3 не проживав у АДРЕСА_1 з поважних причин. Змушений був мешкати за місцем мешкання дружини. Батько вирізав у квартирі всі труби, батареї, квартира була непридатна для мешкання. Батько зловживав спиртними напоями.

ОСОБА_4 з 2005 року постійно не мешкав у квартирі, а ОСОБА_3 з 2006 року. Після смерті батька у 2007 році, відповідачі також у квартирі постійно не мешкали. ОСОБА_4 виїхав до м. Київ в жовтні 2013 року, а ОСОБА_3 у грудні 2013 року. В квартирі вони не могли зробити ремонт, але в квартирі вони періодично з»являються - змінили замок на вхідних дверях, а також займалися приготуванням до ремонту.

Квартиру ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не залишали, у них не було можливості привести її у придатний для житла стан. ОСОБА_4 виїхав із квартири у 2005 році і переїхав мешкати до неї. В 2007 році помер їх батько. Квартирну плату та комунальні послуги вони не сплачували. Відомо, що сусіди сплачують за своє житло плату за комунальні послуги, а за квартирну плату квитанції не приходять. Вони не сплачували комунальну плату, оскільки постійно в квартирі не мешкали і не мешкають. З 2007 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не намагалися вселитися в квартиру та мешкати в ній.

Доказів, які б свідчили про те, що квартира АДРЕСА_1 була непридатна для житла, у неї немає. ОСОБА_4 останній раз приїздив у квартиру в травні місяці 2017 року, більше в квартирі не з»являвся.

Квартиру АДРЕСА_1 відповідачі навідували з метою перевірки її стану. Приходили до квартири, оглядали квартиру, щось робили та уходили. Мети вселитися до квартири у відповідачів не було.

Свідок ОСОБА_20 пояснила, що вона мешкає в АДРЕСА_1 Знайома з відповідачами та їх сестрою - ОСОБА_6. Відносин між ними немає ніяких, оскільки вона не зустрічалася з ними 20 років. Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не мешкають в квартирі АДРЕСА_1 більше 20 років. Вона мешкає в кв. №4 цього ж будинку з 1991 року. В квартирі НОМЕР_3 була пожежа у 1992-1993 роках, в якій був винним батько відповідачів. Він мешкав у квартирі один. Жінка та діти - відповідачі по справі та їх представник спочатку мешкали в квартирі, а потім поїхали. Після пожежі в квартирі ніхто нічого не робив. З 1993 року вона не бачила, щоб відповідача приїздили у квартиру. Вона особисто допомагала їх батькові оформлювати пенсію, відповідачі батькові не допомагали. Також вона допомогла оформити батькові відповідачів групу інвалідності. Сусіди годували батька відповідачів. Вона та сусідка ОСОБА_21 зайшли до ОСОБА_9, він лежав паралізований в ліжку, не рухався зовсім. Вони викликали «Швидку допомогу» і повідомили дітей. До лікарні діти приїздили, а потім похоронили батька. Це було в 2007 році. Після цього в квартирі ніхто не мешкав, сусіди забивали вікна плівкою, щоб не дуло взимку, щоб у квартиру не йшов дождь. Вона бачила в минулому році одного разу влітку, в червні чи в липні ОСОБА_3, але бачила не в квартирі, а у дворі будинку, він сидів на лавочці. До того, як квартиру АДРЕСА_1 надали на теперішній час іншим людям, в цій квартирі ніхто ніякого ремонту не робив. В квартирі було тільки сміття і все було побито. Коли в квартирі була пожежа, то вибивали двері і вони так і залишилися побитими, потім їх залатали і вони так і стояли пошкоджені. Замка у вхідних дверях не було і до квартири ходили всі. Вона ніколи не бачила, щоб у квартиру приходили ОСОБА_3, ОСОБА_4 та їх сестра ОСОБА_6 Вікон в квартирі після пожежі не було. Вони, сусіди, перед кожною зимою забивали вікна плівкою.

Свідок ОСОБА_21 пояснила, що мешкає в АДРЕСА_1. Знайома з відповідачами та їх сестрою ОСОБА_6 Відносини нормальні. Вона мешкає в цьому будинку з 1988 року. Спочатку в квартирі НОМЕР_3 мешкала родина ОСОБА_3, потім мати з дітьми виїхали, залишився тільки ОСОБА_9, який помер у 2007 році. Його жінка з дітьми виїхали з квартири у 90-х роках. Діти батька провідували один раз на рік. Квартира була в поганому стані. Після смерті ОСОБА_9 в квартирі ніхто не мешкав, за квартирою ніхто не доглядав. Восени минулого разу вона один раз бачила, як приїздив ОСОБА_3 Вона бачила його на вулиці. Ремонт у квартирі ніхто не робив. Вхідні двері були розламані, висів навісний замок на дверях. Після смерті ОСОБА_9 в 2007 року вона в квартирі ніколи нікого не бачила, відповідачів не бачила, ОСОБА_6 також не бачила. Вікна в квартирі НОМЕР_3 плівкою забивав її чоловік. Відповідачі та їх сестра ОСОБА_6 нічого в квартирі не робили. Вона була в квартирі після 2007 року коли восени 2017 року приїздили обстежувати квартиру, разом з нею був ще їх сусід. В квартирі НОМЕР_3 вона не бачила ніяких ознак мешкання в квартирі людей. Квартира була повністю розбита. Вона також не пам»ятає щоб перед смертю ОСОБА_9 з ним будь- який час мешкав його син - ОСОБА_4 Після пожежі ніхто квартиру не чистив, ОСОБА_9 так і жив у квартирі. ОСОБА_3 так і не почав робити в квартирі ремонт. Їй невідомо про те, що в квартирі змінювали замок, в квартирі було все перевернуто, був безлад.

Коли обстежували квартиру, то ключ брали у сусіда ОСОБА_16 Сусід ОСОБА_16 робив у своїй квартирі ремонт, виніс частину своїх меблів до квартири НОМЕР_3 і зачинив двері на замок.

Свідок ОСОБА_22 пояснила, що вона є Начальник Відділу обліку та розподілу житлової площі Слов»янської міської ради. З відповідачем ОСОБА_4 не знайома, знає його представника ОСОБА_6 та ОСОБА_3 з січня 2018 року. Інформацію про незаселену квартиру вони отримали 04 січня 2017 року від КП «ЖЕК №7». Для перевірки інформації вони 06 лютого 2017 року направили запит до КП «ЖЕК №7» щодо перевірки та обстеження квартири та складання Акту. Комісія склала Акт, в якому вказала, що в квартирі ніхто не мешкає. 10 лютого 2017 року направили запит до КП «БТІ м. Слов»янська « з метою встановлення щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 - об»єкт нерухомого майна. Встановили, що інвентаризація та реєстрація права власності не проводилася. 13 лютого 2017 року направили запит до УЖКГ з метою проведення обстеження квартири з метою визначення її відповідності санітарним та технічним вимогам і визнання приміщення придатним чи не придатним для мешкання. Склали Акт та встановили, що квартира придатна для житла з умовою виконання ремонту. 06 листопада 2017 року зареєстрували право власності на квартиру за Слов»янською міською радою. ОСОБА_6 вперше звернулася до неї 15 січня 2018 року як представник відповідачів на підставі Довіреностей.

Свідок ОСОБА_24 пояснила, що вона працює техніком -доглядачем Комунального підприємства «ЖЕК №7». Була в квартирі АДРЕСА_1 два рази. Їх підприємству передали на баланс дві квартири від КСП «Червоний молочар». Вперше вони приїхали до квартири в жовтні - листопаді 2014 року. До квартири не заходили. На вхідних дверях замка не було, була верьовка. Вони залишили Пам»ятку, що тепер потрібно мешканцям звертатися до КП «ЖЕК№7» Потім, через деякий час, вони складали Акт про не проживання. Сусідка повідомила, що вже 10 років, після того, як помер ОСОБА_9, у квартирі ніхто не мешкає. Вони зайшли до квартири по фотографували. Склали Акт огляду, що квартира в нежилому стані, який підписали сусіди. В квартирі слідів мешкання людей не було. Навіть не було скла у вікнах, сусіди забивали плівкою вікна. Один Акт по цій квартирі вони складали з участю сусідів, другий тільки працівники ЖЕКу. Квартира на момент складання Актів була відчинена, квартира перебуває на балансі у них на підприємстві і вони не повинні були викликати поліцію.

Свідок ОСОБА_26 пояснив, що він є колишнім чоловіком ОСОБА_6 - сестри та представника відповідачів. В квартирі АДРЕСА_1 він разом з дружиною мешкав до 1993 року. Мешкали три роки. Потім вони мешкали на п. Артема, але разом з дружиною приїздили до її батька, провідували його. Після пожежі наводили в квартирі порядок. Потім приїздив до квартири з братами ОСОБА_3. З ОСОБА_4 приїздили до квартири у травні місяці 2017 року, а з ОСОБА_3 у липні чи серпні 2017 року. Відповідачі іноді навідувалися у квартиру. Він розірвав шлюб з ОСОБА_6 у 2000 році, але відносини підтримують. На 2000 рік ОСОБА_4 вже з батьком не мешкав, а мешкав у сестри - ОСОБА_6, а ОСОБА_3 мешкав за місцем мешкання своєї дружини по вул. Володарській. Не може сказати, щоб відповідачі будь-який час мешкали в квартирі. З ОСОБА_3 відвідував квартиру, навели порядок після пожежі, замінили вхідні двері. ОСОБА_3 приїздив до м. Слов»янська раз в 3-4 місяці - на День народження, поминальні дні, інші події і періодично відвідував квартиру. ОСОБА_4 приїздив рідко. Завжди зупинялися у нього. В травні 2017 року разом з ОСОБА_4 навідувалися до квартири - відкрили, подивилися, все було на місці. Попросили сусіда ОСОБА_16 доглядати за квартирою.

Свідок ОСОБА_27 пояснив, що він є рідним братом матері відповідачів та ОСОБА_6 Родина ОСОБА_3 мешкала в квартирі АДРЕСА_1 Його сестра у 1993 році разом з дітьми виїхала з квартири і переїхала мешкати до їх батька. Відомо, що ОСОБА_3 переїхав мешкати за місцем мешкання дружини, але коли, він не знає. В квартирі не мешкали, оскільки була пожежа і не було умов для мешкання. Коли була пожежа, він не пам»ятає. Після смерті батька діти приїздили у квартиру, робили ремонт, але в квартирі не мешкали. ОСОБА_4 він бачив весною 2016 року на роботі у ОСОБА_6 ОСОБА_3 бачив в травні, жовтні та листопаді 2017 року, коли той приїздив до нього у гості. ОСОБА_3 повідомив його, що навідувався у квартиру.

Свідок ОСОБА_29 пояснив, що мешкає неподалік від будинку, в якому знаходиться спірна квартира. Знайомий з братами ОСОБА_3 з дитинства. Відносини нормальні, вони спілкуються. В квартирі ОСОБА_3 мешкав до 2013 року, а за ОСОБА_4 точно не знає. Він був у квартирі ще за життя батька відповідачів, був після пожежі, а також коли ОСОБА_3 проважали в армію. Декілька разів був у квартирі у жовтні місяці 2017 року, ОСОБА_3 просив його скласти кошторис на ремонт квартири. Двері у квартирі були зламані. ОСОБА_3 дав грошей сусіду ОСОБА_16, щоб той полагодив двері та вставив замок, оскільки сам поїхав у м. Київ. Вхідні двері були старі, обшарпані. Вікна в квартирі старі, дерев»яні, скло у вікнах було. Квартира майже була порожня, тільки на кухні -плитка, диванчик та шафа. Ознак, що в квартирі мешкають люди, не було. ОСОБА_3 мешкав у своєї жінки по вул. Володарського, але з якого часу, він не знає. В м. Київ ОСОБА_3 виїхав з вул. Володарського.

Свідок ОСОБА_30 пояснив, що має дружні стосунки з відповідачами та їх представником. З 1998 року він бував у квартирі АДРЕСА_1, коли батько відповідачів був ще живий. До початку бойових дій - квітень 2014 року в квартирі був приблизно три рази на рік. Приміщення було непридатне для життя, але ОСОБА_9 в ньому мешкав. Відповідачі не змогли там мешкати. У 2007 році помер ОСОБА_9 і відповідачі думали робити ремонт. ОСОБА_3 їздив з ним у крамниці, але для ремонту нічого не купував. В лютому 2018 року з ОСОБА_3 та ОСОБА_6 вони приїхали до квартири, побачили нові вхідні двері, пластикові вікна. Вони викликали майстра, вскрили квартиру і побачили, що в квартирі відбувається ремонт. Поїхали до квартири, оскільки ОСОБА_3 просив його поїхати відвідати квартиру.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги Комунального підприємства «ЖЕК № 7» до ОСОБА_4, ОСОБА_3, за участю третьої особи: Слов'янської міської ради Донецької області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість.

Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Також, у відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та статті ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У судовому засіданні встановлено, що на підставі Ордеру № 27 від 05 червня 1986 року, виданого профкомом радгоспу «Червоний молочар» ОСОБА_9, який має склад сім'ї: ОСОБА_31, 1953 року народження (дружина); ОСОБА_32, 1974 року народження (донька); ОСОБА_3, 1977 року народження (син) та ОСОБА_4, 1984 року народження (син), було надано право надання службової квартири за адресою АДРЕСА_1 (а.с.9).

Відповідно до частин першої, другої статті 64 Житлового кодексу Української РСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно Довідок Слов'янської міської ради № 22-15/141 та № 22-15/142 від 17 січня 2018 року, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10).

Як вбачається з Листа Слов'янського міського Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 23 січня 2018 року за вихідним номером 5-3-362/15.22-25 повідомлено про наявність актового запису про смерть № 1354, складеного ІНФОРМАЦІЯ_11 на ім'я ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_10 (а.с.14).

Відповідно Рішення Слов'янської міської ради від 02 вересня 2014 року №9-LXVI-6 «Про прийом до комунальної власності територіальної громади м. Слов'янська майна кооперативного сільськогосподарського підприємства «Червоний молочар» Рада вирішила прийняти до комунальної власності Слов'янської міської ради», зокрема квартиру АДРЕСА_1 (а.с.11).

Відповідно відомостей про звільнення житлової площі Комунального підприємства ЖЕК № 7 станом на 04 січня 2017 року, квартира АДРЕСА_1 звільнена з 2007 року, ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_11, квартира не благоустроєна. Відомості підписані директором КП «ЖЕК № 7 ОСОБА_34 та паспортистом ОСОБА_35 (а.с.13 зворот).

Відповідно до Паспорта громадянина України ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що виданий Слов'янським МВ УМВС України в Донецькій області 16 липня 2005 року, Серія НОМЕР_4, ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.5-6).

Відповідно до Паспорта громадянина України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що виданий Слов'янським МВ УМВС України в Донецькій області 05 вересня 1996 року, Серія НОМЕР_5, ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7-8).

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції гарантує кожному,

хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути

підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Як вбачається з Довідки Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» від 13 лютого 2017 року за вихідним № 373-2/0.83/01 право власності на квартиру АДРЕСА_1 станом на 31 грудня 2012 року, не зареєстроване (а.с.13).

Стаття 71 Житлового кодексу УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами.

За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності ( статті 13, 41 Конституції України).

Відповідно до статті 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обов'язки, а й орієнтовно вказує на його зобов'язання.

Основоположні принципи здійснення повноважень власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Відповідно до вимог ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року (з відповідними змінами) у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з Акту огляду від 07 лютого 2017 року, складеного техніком-доглядачем КП «ЖЕК №7» ОСОБА_24 за участі старшого інженера КП «ЖЕК №7»- ОСОБА_36, паспортиста КП «ЖЕК №7»- ОСОБА_35 та майстра КП «ЖЕК №7», при обстеженні квартири АДРЕСА_1 встановлено, що квартира знаходиться у невпорядкованому вигляді, в якому не передбачена за проектом ванна та туалет. В квартирі маються міжкімнатні перегородки, дощаті поли, часткове застеклення. В квартирі АДРЕСА_1 ніхто не проживає (а.с.12).

Відповідно Акту огляду від 05 лютого 2018 року, складеного техніком-доглядачем КП «ЖЕК №7» ОСОБА_24 за участі майстра КП «ЖЕК №7» ОСОБА_37, паспортиста КП «ЖЕК №7» ОСОБА_38, власника квартири АДРЕСА_6 - ОСОБА_21, власника квартири АДРЕСА_5 ОСОБА_20, власника АДРЕСА_7 - ОСОБА_16, встановлено, що зі слів сусідів прописаний ОСОБА_9, 1953 року народження, на момент смерті в квартирі проживав один. А від дня смерті ОСОБА_9, а ні ОСОБА_3, 1977 року народження, а ні ОСОБА_4, 1984 року народження, в квартирі АДРЕСА_1 не проживали та не вели господарської діяльності (а.с.15).

Суд приймає до уваги вказані Акти як належний та допустимий доказ відсутності відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у спірному житловому приміщенні понад 6 місяців.

Як зазначають представники відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - ОСОБА_14 та ОСОБА_6 15 січня 2018 року ОСОБА_6 звернулася до Відділу Головного управління національної поліції у Донецької області в інтересах ОСОБА_3 із Заявою-повідомленням про вчинення кримінального правопорушення щодо прийняття заходів про внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення кримінального правопорушення, що виразилося у тому, що 05 січня 2018 року він приїхав за місцем своєї та брата реєстрації, а саме: АДРЕСА_1, але потрапити до квартири не зміг у зв'язку з тим, що невідомими особами були встановлені нові двері (а.с.33).

Крім того, ОСОБА_6 зверталася до Слов'янської міської ради з приводу надання інформації по спірному житлу від 15 січня 2018 року.

Вказані твердження представників відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - ОСОБА_14 та ОСОБА_6 суд не приймає як доказ на підтвердження того, що відповідачі проживали у спірній квартирі.

Твердження представників відповідачів ОСОБА_14 та ОСОБА_6 про те, що на час складання Акту огляду від 05 лютого 2018 року про непроживання осіб у квартирі АДРЕСА_1 позивачем було отримано Інформаційного листа ОСОБА_3 на підставі ст.ст. 5, 9, 28, 29, 32, 33 Закону України «Про доступ до публічної інформації» з приводу надання інформації по спірному житлу, отриманого Комунальним підприємством «ЖЕК №7», про що свідчить печатка підприємства в правому нижньому куті Листа (а.с.38), і це підтверджує факт зацікавлення відповідачами долею спірного майна, суд до уваги не приймає, оскільки виниклі правовідносини між сторонами регулюються ст. 71 Житлового кодексу в якому визначено правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами - відсутності наймача або членів його сім'ї протягом шести місяців. Саме зацікавлення долею майна, що виражається у направленні запитів щодо нього у компетентні органи, не є доказом про проживання у ньому чи користування спірним майном.

Статтею 71 ЖК УРСР передбачена можливість збереження жилого приміщення за відсутніми наймачами або членами їх сімей протягом шести місяців або протягом більш тривалого часу при наявності конкретних обставин, перелічених також в ст. 71 цього ж кодексу, зокрема призовна та строкова військова служба, тимчасовий виїзд з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв'язку з навчанням, поміщенням дитини (дітей) на виховання в дитячий заклад, до родичів, опікуна чи піклувальника, виїздом у зв'язку з виконанням обов'язків опікуна (піклувальника), влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей-інвалідів, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги, виїзду на лікування в лікувально-профілактичний заклад, взяття під варту або засудження).

Тимчасова відсутність особи може бути безперервною, але не повинна перевищувати шести місяців. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до житлового приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. Таким чином, у разі встановлення судом факту лише тимчасової відсутності наймача за місцем мешкання, строк якого не перевищує шести місяців, підстав для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщення немає.

При цьому під тимчасовою відсутністю розуміються такі випадки, коли особа протягом певного часу не проживає в жилому приміщенні, але інтересу щодо користування ним не втрачає в силу закону. Тимчасова відсутність повинна нести безперервний характер. Якщо особа повертається на місце проживання, вважається, що переривається і строк тимчасової відсутності. Разом з тим, обставиною, яка перериває шестимісячний строк, не може вважатися епізодичні появи особи не з метою постійного проживання, а з метою лише утримати за собою житло.

Відповідно до Ордеру № 27 від 05 червня 1986 року спірна квартира надавалася як службова батькові відповідачів - ОСОБА_9, відповідно Довідки Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» від 13 лютого 2017 року за вихідним № 373-2/0.83/01 право власності на квартиру АДРЕСА_1 станом на 31 грудня 2012 року, не зареєстроване, члени сім'ї наймача ОСОБА_9, а саме ОСОБА_4 та ОСОБА_3 були відсутні без поважних причин понад шість місяців, (з 2007 року) у спірному житловому приміщенні, добровільно виселилися з неї, що підтверджують свідки ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_27 та ОСОБА_39, а також не визнано та не заперечувалося відповідачем ОСОБА_3 та його представниками ОСОБА_14 та ОСОБА_6

Окрім того, в судовому засіданні відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, їх представники вказували, що відповідачі постійно не мешкали в квартирі - ОСОБА_3 вказав, що фактично не мешкав постійно у квартирі з 2007 року, а - ОСОБА_4 - з 2005 року, а іноді її відвідували, але не з метою вселення до квартири. Вказані обставини підтвердили в судовому засіданні і свідки, які були допитані за клопотанням представників відповідачів - ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_29, ОСОБА_30

Суд не приймає до уваги ствердження відповідачів та їх представників в тій частині, що відповідачі не втратили право користування житловим приміщенням - квартирою НОМЕР_3 в будинку АДРЕСА_8 Донецької області, оскільки протягом тривалого часу періодично іноді навідувалися до квартири, перевіряли стан квартири, оскільки обставиною, яка перериває шестимісячний строк, не може вважатися епізодичні появи особи не з метою постійного проживання, а з метою лише утримати за собою житло.

Також суд не може погодитися з твердженнями відповідачів та їх представників в тій частині, що понад десять років тому відповідачі - ОСОБА_4 у 2005 році, ОСОБА_3 у 2007 році були вимушені припинити мешкання в квартирі &#8470;6 будинку &#8470;АДРЕСА_1 оскільки вказана квартира була не придатна для проживання у зв»язку з відсутністю побутових умов, оскільки будь - яких належних та допустимих доказів цьому факту відповідачі та їх представники суду не надали та на їх наявність не посилаються.

Оскільки Відповідно до ст. 179 Житлового кодексу користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Так відповідно до п. 8 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 р. N 572, з відповідними змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2016 р. № 1024 , співвласники житлового будинку, гуртожитку зобов'язані забезпечувати належне утримання, експлуатацію, реконструкцію, реставрацію, поточний і капітальний ремонт, технічне переоснащення спільного майна житлового будинку, гуртожитку пропорційно до частки співвласника на умовах співфінансування.

Тобто, суд вважає належним зазначити, що у відповідності до вказаних вимог закону відповідачі самі повинні були утримувати квартиру в належному для проживання стані.

Таким чином, суду надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження того, що у спірному житловому приміщенні відповідачі не проживають більше 10 років без поважних причин, у квартирі відсутні особисті речі відповідачів, протягом тривалого часу відповідачі не намагалися вселитися та мешкати у квартирі, у зв'язку з чим позовні вимоги Комунального підприємства «ЖЕК № 7» про визнання відповідачів втратившими право на житло в квартирі АДРЕСА_1 є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до Платіжних доручень № 47 та 48 від 02 лютого 2018 року Комунальним підприємством «ЖЕК № 7» при подачі позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 1762 грн. (а.с.1-2).

Відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв'язку з задоволенням позовних вимог Комунального підприємства «ЖЕК № 7» до ОСОБА_4, ОСОБА_3, про визнання осіб такими. Що втратили право користування житловим приміщенням, в повному обсязі, з відповідачів на користь Комунального підприємства «ЖЕК № 7» підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору. Оскільки солідарного стягнення судових витрат чинним законодавством не передбачено, з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 слід стягнути на користь КП «ЖЕК № 7» судові витрати у розмірі по 881 грн. з кожного.

На підставі викладеного, керуючись 12, 13, 76, 78, 81, 89, 133, 141, 229, 235, 259, 263, 264, 265, 268, 353, 355, 356 ЦПК України, ст. 64, 65, 71-72 Житлового кодексу, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» (з відповідними змінами), суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Комунального підприємства «ЖЕК № 7» до ОСОБА_4, ОСОБА_3, за участю третьої особи: Слов'янської міської ради Донецької області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, Паспорт серії НОМЕР_4, виданий Слов'янським МВ УМВС України в Донецькій області 16 липня 2005 року, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, Паспорт Серії НОМЕР_5, виданий Слов'янським МВ УМВС України в Донецькій області 05 вересня 1996 року, такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою НОМЕР_3 у житловому будинку АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, Паспорт серії НОМЕР_4, виданий Слов'янським МВ УМВС України в Донецькій області 16 липня 2005 року, РНОКПП НОМЕР_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, Паспорт Серії НОМЕР_5, виданий Слов'янським МВ УМВС України в Донецькій області 05 вересня 1996 року, РНОКПП НОМЕР_2 на користь Комунального підприємства «ЖЕК № 7», ідентифікаційний код: 32599207, юридична адреса: Донецька область, місто Слов'янськ, провулок Героїв Чорнобиля, будинок № 23, судові витрати по справі по 881 грн. 00 коп. з кожного.

Рішення може бути оскаржене в судову палату по цивільних справах Апеляційного суду Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повне рішення складено 16 травня 2018 року.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Головуючий:

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду Т.А.Хаустова.