КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 760/17584/17 Головуючий у 1-й інстанції суддя: Оксюта Т.Г.

13 листопада 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Саліхова В.В.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.

секретаря судового засідання: Дячук І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11 липня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» про визнання заборгованості безнадійною, зобов'язання скасувати та знати заборгованість з особового рахунку,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» та з урахуванням збільшених та уточнених позовних вимог, просила заборгованість станом на 01.09.2012 в сумі 13 027,89 грн. по особистому рахунку НОМЕР_1 визнати як безнадійну дебіторську заборгованість по квартирній платі, опаленню, газопостачанню за адресою: АДРЕСА_1; зобов'язати відповідача скасувати та зняти зазначену заборгованість з особового рахунку.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 11 липня 2018 року у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Посилається на невідповідність рішення суду нормам матеріального та процесуального права та фактичним обставинам справи.

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1148/2018
В обґрунтування своїх доказів вказує на упереджене ставлення суду по відношенню до позивача, оскільки не досліджені докази надані останнім на підтвердження своїх вимог, не враховано клопотання про витребування доказів. Зазначає, що відповідач не є правонаступником попереднього комунального підприємства, яке не надає ніяких послуг позивачу. Вказує, що відповідач не зробив коригування своїх розрахунків, зважаючи на рішення Київської міської ради від 09.09.2010 за №74819, виплати боргу по особовому рахунку та виконання рішення судів за попередній період. Звертає увагу на те, що не пропущено строків позовної давності, оскільки початок його перебігу слід вважати 14.03.2018, коли позивач дізналась про порушення свого права.

У судовому засіданні представники позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3 підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі з підстав наведених в ній та просили останню задовольнити.

Представник КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» в судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи.

На підставі викладеного, та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що остання не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача заявлені після спливу строку позовної давності. Зобов'язання КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» щодо скасування та зняття з особового рахунку заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг не передбачено чинним законодавством, як спосіб захисту. Чинним законодавством не встановлено процедури визнання боргу за житлово-комунальні послуги безнадійним та не визначено механізму його списання, а тому така заборгованість зазначається в довідках про стан заборгованості.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів.

Судом першої інстанції та апеляційної інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 є співвласником квартири АДРЕСА_1 (а. с. 8).

Будинок АДРЕСА_1 перебуває в комунальній власності територіальної громади міста Києва, переданий до сфери управління Солом'янської районної м. Києві державної адміністрації, закріплений на праві господарського відання за КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» та обслуговується ЖЕД №902.

КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» здійснює нарахування за житлово-комунальні послуги відповідно до діючих розпоряджень Київської міської державної адміністрації.

Квартира АДРЕСА_1 є придатною для проживання, підключена до системи централізованого опалення, водопостачання та водовідведення.

ОСОБА_1 зазначила, що разом із співвласником квартири АДРЕСА_1 сплачують всі рахунки по мірі своїх можливостей. Незважаючи на перебіг строку позовної давності КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» продовжує проводити нарахування до сплати суми за час надання комунальних платежів, які є поза строком позовної давності. Вказала про невідповідність нарахувань боргів згідно розрахунку по таблиці боргів по вказаній квартирі за 2016 рік на 01.09.2012 року з сальдо нарахувань по довідці в листі, а саме виходячи із інформації по боргам в довідці позивач має борг станом на 01.09.2012 року в сумі 11655,92 грн. Однак, згідно останнього листа з КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» вказано сальдо станом на 01.09.2012 року в сумі 13027,89 грн.

Розбіжність у сумах між двома юридичними документами відповідача складає 1371,97 грн. У розрахунку боргу відповідача за 2016 рік, не ввійшли виплати за жовтень 2012 року на суму 1714,80 грн., не врахована сплачена сума погашення боргу по особовому рахунку 1338,13 грн. та не врахована сума 6038,92 грн. на підставі постанови державної виконавчої служби від 12.05.2015 року.

При нарахуванні заборгованості відповідач не зазначив підстав невиконання перерахунків при не наданні комунальних послуг в повному обсязі. Крім того, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» не укладала договір з позивачем на обслуговування їх квартири, що є порушенням її прав.

Враховуючи вищевикладене, позивач звернулася до суду із відповідним позовом.

Згідно положення ч. ч. 1, 3 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правам та обов'язками наділені обидві сторони договору.

У відповідності до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

У силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Згідно з ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку здійснюється на підставі договору, що укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою.

Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, які затверджені постановою КМУ від 08.10.1992 року N 572, встановлено, що власники та наймач (орендар) квартири зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору, оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов'язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов'язком - оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору.

Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою. У платіжному документі мають бути передбачені графи для зазначення поточних та попередніх показань засобів обліку споживання комунальних послуг, різниці цих показань або затверджених норм, ціни/тарифу на даний вид комунальних послуг і суми, яка належить до сплати за надану послугу. У разі зміни цін/тарифів на житлово-комунальні послуги виконавець/виробник не менше ніж за 15 днів до введення їх у дію повідомляє про це споживачів з посиланням на рішення відповідних органів. Платіжний документ може містити графи, в яких зазначаються суми до сплати за надані послуги, не проплачені повністю споживачем у попередній розрахунковий період. Платіжний документ не може містити графи, в яких зазначаються суми за оплату послуг, не передбачених договором, або суми доплат за надані послуги понад ті, що передбачені діючими тарифами.

Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що споживач має право на одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, наданих виконавцем та оплатити житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

За наведеного висновки позивача про не укладення в письмовому вигляді договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій не є підставою для несплати наданих житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Встановлено, що КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної у м. Києві ради утворене рішенням Солом'янської районної у місті Києві ради від 19.12.2007 № 218. Рішенням Київської міської ради від 23.06.2011 №291/5678 «Про деякі питання діяльності комунальних підприємств та установ, що належать до комунальної власності територіальної громади м. Києва та передаються до сфери управління Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації» (із змінами від 10.11.2011 №607/6843), найменування комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної у м. Києві ради змінено на Комунальне підприємство «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації.

Рішенням Київської міської ради від 09.10.2014 № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва» Комунальне підприємство «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації перейменоване на Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» та віднесено до сфери управління Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації.

Вказаним рішенням Солом'янської районної у м. Києві ради від 19.12.2007 № 218 також було утворено комунальні підприємства сфери технічного обслуговування та ремонту житлового фонду району Солом'янської районної у м. Києві ради: «Залізничне», «Чоколівське», «Батиївське», «Відрадненське», «Грушківське», «Індустріальне».

Взаємовідносини між КП «Дирекція» та комунальним підприємством «Чоколівське» були врегульовані Договором на утримання житлових будинків і прибудинкових територій від 31.03.2008, відповідно до якого останньому було передано функцій з утримання будинків, споруд і об'єктів благоустрою та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо), надання споживачам комунальних послуг (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо), забезпечення укладення договорів на споживання тепло-, водопостачання та водовідведення з виробниками та споживачами таких послуг.

Відповідно до додаткової угоди від 27.01.2015 Договір на утримання житлових будинків і прибудинкових територій від 31.03.2008, укладений між КП «Дирекція» та КП «Чоколівське» було розірвано з 01.05.2015. Починаючи з 01.05.2015 комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва», як балансоутримувач будинку АДРЕСА_1 самостійно надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території.

КП «Дирекція» (з 09.10.2014 перейменоване на комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва»), як балансоутримувач будинків комунальної власності територіальної громади міста Києва, які розташовані в Солом'янському районі, перед споживачами було єдиним виконавцем житлово-комунальних послуг.

Таким чином, КП «Чоколівське» надавало житлово-комунальні послуги за спірний період, зокрема будинку АДРЕСА_1, з яким відповідач - КП «Дирекція» (перейменовано на комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва») був укладений Договір на утримання житлових будинків і прибудинкових територій від 31.03.2008

Колегія суддів вважає, що в при розгляді вказаної справи, з урахуванням вимог позовної заяви а ні суд першої ані суд апеляційної інстанції не повинен встановлювати чи є комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» правонаступником КП «Чоколівське» чи ні, оскільки основним питанням є чи вірно обрано позивачем спосіб захисту порушеного права і чи порушено таке право взагалі.

Матеріали справи свідчать про те, що однією з підстав подання вищезгаданого позову було те, що в розрахунку боргу відповідача за 2016 рік, не ввійшли виплати за жовтень 2012 року на суму 1714,80 грн., не врахована сплачена сума погашення боргу по особовому рахунку 1338,13 грн. та не врахована сума 6038,92 грн. на підставі постанови державної виконавчої служби від 12.05.2015 року.

Встановленої, що дійсно позивачем погашена сума боргу по особовому рахунку за НОМЕР_1, кв. 13 на виконання судових рішень, які набрали законної сили в спірний період по справам №2-4184/08, №2-1588/09, №2-126/10, №2-1973/10, №2-н-115/11, №2-н-136/13 (а. с. 85-89).

Разом з тим, в судовому засідання представники позивача підтвердили той факт, що з оскарженням вказаних дій та бездіяльності відповідача він особисто до останнього або до судових органів не звертався, а відповідач в судовому порядку до позивача будь яких вимог по вказаної заборгованості не пред'являв.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що до відмови у задоволенні вказаного позову.

Крім того, приймаючі таке рішення колегія суддів враховує, що пунктом 4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08 жовтня 1999 року № 237 передбачено, щобезнадійна дебіторська заборгованість - це поточна дебіторська заборгованість, щодо якої існує впевненість про її неповернення боржником або за якою минув строк позовної давності.

Відповідно до ст. 8 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Для забезпечення ведення бухгалтерського обліку підприємство самостійно з дотриманням вимог цього Закону обирає форми його організації:

введення до штату підприємства посади бухгалтера або створення бухгалтерської служби на чолі з головним бухгалтером; користування послугами спеціаліста з бухгалтерського обліку, зареєстрованого як підприємець, який здійснює підприємницьку діяльність без створення юридичної особи; ведення на договірних засада бухгалтерського обліку централізованою бухгалтерією або підприємством, суб'єктом підприємницької діяльності, самозайнятою особою, що провадять діяльність у сфері бухгалтерського обліку та/або аудиторської діяльності; самостійне ведення бухгалтерського обліку та складання звітності безпосередньо власником або керівником підприємства. Ця форма організації бухгалтерського обліку не може застосовуватися на підприємствах, звітність яких повинна оприлюднюватися, та в бюджетних установах.

Згідно зі ст. 9 даного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

За наведеного, виключення з активів підприємства (списання) безнадійної дебіторської заборгованості, в тому числі за якою минув строк позовної давності, є господарською діяльністю підприємства.

Особовий рахунок, відкритий на ім'я ОСОБА_1, як співвласника квартири АДРЕСА_1 є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій відповідача і списання з цього внутрішнього господарського документа будь-яких сум є правом кредитора, тобто відповідача, тому саме комунальне підприємство має коригувати свої розрахунки, а саме за спірний період.

За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із способів захисту цивільних прав.

Отже, кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до ст. 55 Конституції Україниправа і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За положеннями ст. 124 Конституції Україниюрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміються визначені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Колегія суддів вважає, що обставини зазначені позивачем не дають підстави вважати, що відповідач порушує будь-які її права.

За наведеного, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374-375, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 15.11.2018.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: І.М. Вербова

О.І.Шахова