Провадження № 22-ц/773/378/18 Категорія: 59 Доповідач: Киця С. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Киці С.І.,

суддів - Данилюк В.А., Шевчук Л.Я.,

секретар судового засідання - Черняк О.В.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Міністерства закордонних справ України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_4, про оскарження нотаріальної дії за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 січня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Міністерства закордонних справ України про оскарження нотаріальної дії. Позов мотивує тим, що 03 листопада 2015 року віце-консулом Посольства України в Португальській Республіці ОСОБА_5 вчинено нотаріальну дію з посвідчення заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_4, відповідно до якої сторони домовились передати у власність кожної наступне майно: - у власність ОСОБА_2 передати гаражі АДРЕСА_3 та автомобіль марки AUDI А4, номер НОМЕР_1, колір синій, 1999 року випуску; - у власність ОСОБА_6 передати квартиру, яка знаходиться у АДРЕСА_4, після сплати компенсації в розмірі 10000 (десять тисяч) євро.

Нотаріальне посвідчення такої заяви суперечить законодавству, оскільки виходить за межі повноважень консульських установ України. Відповідно до вимог Закону України «Про нотаріат» та Положення про порядок вчинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України, віце-консул не мав права на посвідчення такої угоди, оскільки така заява є угодою про відчуження нерухомого майна. Нотаріальна дія з посвідчення віце-консулом Посольства України в Португальській Республіці ОСОБА_5 заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_4 від 03.11.2015 року про відчуження нерухомого майна, суперечить вимогам ст.ст. 203, 215 ЦК України, ч. 1 ст. 38 Закону України «Про нотаріат», п.п.1.3, 3.1.7 Положення про порядок учинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України, тому, відповідно до ч.1 ст. 236 ЦК України, підлягає визнанню недійсною з моменту її вчинення.

Просить визнати недійсною нотаріальну дію з посвідчення віце-консулом Посольства України в Португальській Республіці ОСОБА_5 заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_4 від 03 листопада 2015 року про відчуження нерухомого майна.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 січня 2017 року в позові ОСОБА_2 до Міністерства закордонних справ України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, ОСОБА_4, про оскарження нотаріальної дії відмовлено.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на вказане рішення суду першої інстанції, в якій, покликаючись на його незаконність, неправильне застосування судом норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Зазначає, що посвідчення віце-консулом Посольства України в Португальській Республіці заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про передачу у власність кожного з них відповідного майна виходить за межі повноважень консульських установ, оскільки ця заява є договором про відчуження нерухомого майна. Вказана дія суперечить п. 3.1.7 Положення про порядок учинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України, яким передбачено, що договори щодо майна, належного подружжю на праві спільної сумісної власності, крім нерухомого, можуть бути посвідчені консулом при наявності письмової згоди другого з подружжя.

Відповідачем Міністерством закордонних справ України подано відзив на апеляційну скаргу. Вказує, що вважає рішення суду першої інстанції законним, таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права. Статтею 38 Закону України «Про нотаріат» визначено, що консульські установи України, окрім іншого, засвідчують справжність підпису на документах. ОСОБА_2 та ОСОБА_4 звернулися до Посольства України в Португальській Республіці із заявами про вчинення нотаріальної дії, а саме - засвідчення справжності підпису на документі, надавши при цьому оскаржувану заяву від 03.11.2015 року. Вказана заява була добровільно підписана ОСОБА_2 в присутності посадової особи Посольства України в Португальській Республіці, про що було зазначено в посвідчувальному написі.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, рішення суду - залишенню без змін з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що віце-консул Посольства України в Португальській Республіці ОСОБА_5., вчиняючи нотаріальну дію, діяла законно, в межах наданих їй повноважень та відповідно до вимог законодавства.

Такі висновки суду є правильними, ґрунтуються на повно встановлених обставинах справи і нормах матеріального права.

Судом встановлено, що 03 листопада 2015 року віце-консул Посольства України в Португальській Республіці ОСОБА_5 засвідчила справжність підписів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на заяві, яка адресована всім, кого стосується. За змістом заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_4, діючи добровільно, відповідно до власного волевиявлення, що відповідає їх внутрішній волі, усвідомлюючи значення своїх дій, за своєю внутрішньою волею, домовились розділити спільне майно наступним чином: 1. У власність ОСОБА_2 передати: гараж АДРЕСА_5 автомобіль марки AUDI А4, номер НОМЕР_1, колір синій, 1999 року випуску. 2. У власність ОСОБА_4 передати: квартиру, яка знаходиться у АДРЕСА_2, після сплати компенсації в розмірі 10000 (десять тисяч) євро.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріальними діями є посвідчення права, а також фактів, що мають юридичне значення, та інші дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

У ч. 5 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» зазначено, що вчинення нотаріальних дій за кордоном покладається на консульські установи України, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на дипломатичні представництва України.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про нотаріат» право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Предметом справ про оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні є перевірка законності дії нотаріусів або відповідних посадових осіб, які вчиняють нотаріальні дії чи які відмовили в їх вчиненні.

Згідно ст. 38 Закону України «Про нотаріат» консульські установи України вчиняють такі нотаріальні дії: 1) посвідчують угоди (договори, заповіти, довіреності тощо), крім іпотечних договорів, угод про відчуження та заставу жилих будинків, квартир, дач, садових будинків, гаражів, земельних ділянок, іншого нерухомого майна, що знаходиться в Україні; 2)вживають заходів до охорони спадкового майна; 3) видають свідоцтва про право на спадщину; 4) видають свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя; 5) засвідчують вірність копій документів і виписок з них; 6) засвідчують справжність підпису на документах; 7) засвідчують вірність перекладу документів з однієї мови на іншу; 8) посвідчують факт, що громадянин є живим; 9) посвідчують факт знаходження громадянина в певному місці; 10) посвідчують тотожність громадянина з особою, зображеною на фотокартці; 11) посвідчують час пред'явлення документів; 12) приймають в депозит грошові суми і цінні папери; 13) вчиняють виконавчі написи; 14) приймають на зберігання документи; 15) вчиняють морські протести; 16) видають дублікати посвідчених ними документів. Законодавством України можуть бути передбачені й інші дії, що вчиняються консульськими установами України.

Порядок вчинення нотаріальних дій консульськими установами встановлюється цим Законом, Консульським статутом України та іншими актами законодавства України (ч. 2 ст. 39 Закону).

Порядок вчинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України регулюється Положенням про Порядок вчинення нотаріальних дій дипломатичними представництвами та консульськими установами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України, Міністерства закордонних справ України 27 грудня 2004 року за № 142/5/310 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2004 року за № 1649/01248 ( далі - Положення).

Згідно п. 1.4 цього Положення консули відповідно до статті 7 Закону України "Про нотаріат" у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства закордонних справ України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 1.3 Положення консулами вчиняються такі види нотаріальних дій: 1) посвідчуються правочини (договори, заповіти, довіреності та ін.), крім іпотечних договорів, договорів про відчуження та заставу житлових будинків, квартир, дач, садових будинків, гаражів, земельних ділянок, іншого нерухомого майна, що знаходиться в Україні; 2) вживаються заходи до охорони спадкового майна; 3) видаються свідоцтва про право на спадщину; 4) видаються свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя; 5) засвідчується вірність копій (фотокопій) документів і виписок з них; 6) засвідчується вірність підпису на документах; 7) засвідчується справжність електронного цифрового підпису на електронних документах (за наявності технічної можливості роботи з електронними документами); 8) засвідчується вірність перекладу документів з однієї мови на іншу; 9) посвідчується факт, що фізична особа є живою; 10) посвідчується факт перебування фізичної особи в певному місці; 11) посвідчується тотожність фізичної особи з особою, зображеною на фотокартці; 12) посвідчується час пред'явлення документів; 13) приймаються у депозит грошові суми та цінні папери; 14) учиняються виконавчі написи; 15) учиняються морські протести; 16) приймаються на зберігання документи.

Законодавством України можуть бути передбачені й інші дії, що вчиняються консулами.

Згідно п. 2.14. при посвідченні правочинів, засвідченні достовірності копій (фотокопій) документів і виписок з них, справжності підпису на документах, правильності перекладу документів з однієї мови на іншу, при посвідченні часу пред'явлення документа на відповідних документах учиняються посвідчувальні написи. Посвідчувальний напис може бути розміщений як на лицьовому боці оформлюваного документа, так і на його звороті. Посвідчувальний напис повинен бути написаний зрозуміло, чітко, без підчисток, дописок та інших виправлень і застережений підписом консула та його печаткою. Для вчинення посвідчувальних написів можуть застосовуватись штампи з текстом відповідного напису.

Відповідно до п. 3.13. консул засвідчує справжність підпису на документах, зміст яких не суперечить законові і які не мають характеру угод та не містять у собі відомостей, що паплюжать честь і гідність людини.

Консул, засвідчуючи справжність підпису, не посвідчує факти, викладені в документі, а лише підтверджує, що підпис зроблений певною особою.

Пунктом 3.1.7 Положення встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Договори щодо майна, належного подружжю на праві спільної сумісної власності майна, крім нерухомого, можуть бути посвідчені консулом при наявності письмової згоди другого з подружжя. Справжність підпису на заяві другого з подружжя про згоду на укладення такого договору повинна бути нотаріально засвідчена.

Встановлено, що вказана заява не є угодою про відчуження нерухомого майна подружжя, як це трактує позивач, оскільки не містить в собі обов'язкових істотних умов, що мають бути у договорі відчуження, а посвідчувальний напис не містить обов'язкових реквізитів, передбачених Положенням. Сторони - ОСОБА_2 та ОСОБА_4, назвали її саме «заявою», а не угодою і визнавали, що відбулося лише посвідчення консулом справжності їх підписів. В даному випадку консул лише засвідчив, що підпис на заяві дійсно вчинений ОСОБА_2 та ОСОБА_4, а не посвідчував факти, що викладені в заяві.

Засвідчуючи справжність підпису ОСОБА_2 та ОСОБА_4, консул діяв в межах наданих йому повноважень та відповідно до норм законодавства.

Як на підставу визнання недійсною нотаріальної дії з посвідчення віце-консулом заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_4 позивач посилається на ст. 236 ЦК України. У апеляційній скарзі представник позивача зазначає, що нотаріальна дія суперечить, в тому числі і ст. ст. 203, 215 ЦК України та підлягає визнанню недійсною з моменту вчинення.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно із ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Вчинення нотаріальної дії у вигляді здійснення посвідчувального напису не є правочином.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 202 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно зі ст.215 ЦК поняття недійсності застосовується до правочинів.

А тому, нотаріальна дія, вчинена консульською установою, не може бути визнана недійсною з зазначених підстав.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 16 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності, що оспорюється, не встановлювався факт укладення договору про відчуження майна, а вирішувалось питання про визнання права власності на квартиру.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції. Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 січня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді