Справа №442/4844/18
Провадження №2/442/1770/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2018 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Крамара О.В.

з участю секретаря судових засідань: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Дрогобича цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Малого колективного підприємства «Транс-Екіпаж» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, треті особи: Приватне Акціонерне Товариство «Страхова компанія «ВУСО», ОСОБА_3

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся в суд із вказаним вище позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що їй на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 22.09.2016 року СХО № 594759, належить транспортний засіб «Dennis Javelin» 1996р.в., д.н.з. НОМЕР_1.

16.11.2017 року о 08:37 год., на автодорозі Дрогобич-Стрий, на вул. Стрийській в с. Гаї Верхні, ОСОБА_3, який працює водієм у МКП «ТРАНС-ЕКІПАЖ» керуючи транспортним засобом марки „БАЗ А079.19 д.н.з. НОМЕР_2, не був уважний, не стежив за дорожнім покриттям, відповідно і за його зміною, не вибрав безпечної швидкості, не дотримався безпечної дистанції та безпечного інтервалу, в результаті чого допустив ДТП з її транспортним засобом, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів.

Постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 грудня 2017 року №442/8400/17, ОСОБА_3 визнано винним та накладено адміністративне стягнення за ст.124 КУпАП у виді штрафу в розмірі 340,00 грн. в дохід держави.

В результаті ДТП транспортний засіб «Dennis Javelin» 1996р.в., д.н.з. НОМЕР_1, отримав механічні пошкодження, вартість відновлюваного ремонту, згідно Висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 15/18 від 07.05.2018 року складеного судовим експертом ОСОБА_4 становить 31095,51 грн.

ОСОБА_5 виконаних робіт №01-06/18 від 01.06.2018 року складеного ФОП ОСОБА_6, сума витрат на ремонт автобуса «Dennis Javelin» 1996р.в., д.н.з. НОМЕР_1, становить 31230 грн.. Представником позивача оплачено вказану вартість ремонтних робіт, що підтверджується рахунком № 03/05-18 від 04.06.2018 року.

ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» нарахувала суму страхового відшкодування позивачу у розмірі 15529, 67 грн., що підтверджено листом №3472 від 27.03.2018 року, оскільки нарахованих страховою компанією коштів не достатньо для повного відшкодування завданої шкоди, то в неї виникла необхідність звернутися з позовом до відповідача, про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим «відшкодуванням»).

Крім того, внаслідок винних та неправомірних дій відповідача, їй було заподіяно моральну шкоду. Розмір відшкодування моральної шкоди повинен відповідати моральним стражданням з урахуванням ступені і тривалості фізичних страждань, порушення нормального укладу життя та наданих доказів, тому вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди має становити 10000 грн., ця сума є достатньою і реальною компенсацією за перенесені нею переживання, пов'язані з ДТП, у зв'язку з якою був порушений звичайний спосіб життя, вона перенесла душевні хвилювання, була змушена витрачати час на оформлення відповідних документів, поїздок до юристів та суду.

Оскільки зі сторони відповідача не було жодних пропозицій відшкодувати їй матеріальну та моральну шкоду в добровільному порядку, то в неї виникла необхідність звернутися в суд за захистом своїх прав та інтересів.

Представник позивача ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, а також судові витрати: судовий збір у розмірі 704,80 грн., витрати пов»язані із проведенням експертизи у розмірі 1500 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 4000 грн.

Відповідач та треті особи, в судове засідання не з'явилися, хоча про місце та час проведення судового засідання були повідомлені вчасно та належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями, причини неявки суду невідомі, відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, їхня неявка не перешкоджає розгляду справи по суті.

Вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 2 зазначеної статті закріплено обов'язок суду та учасників судового процесу керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Отже, завданнями судочинства мають керуватися не лише суд, а й сторони.

Поряд з цим, ч. 1 ст. 44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Вислухавши пояснення представників позивача, дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів

Відповідно до положень ст.5 ЦПК України, «здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Під способами захисту цивільних прав розуміють передбачені законом заходи примусового характеру, за допомогою яких відновлюються порушені, невизнані або оспорювані права.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

За принциповими положеннями ст. 12 ЦПК України, які встановлюють змагальність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Нормами ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог п.8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Матеріалами справи встановлено, що позивачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 22.09.2016 року СХО № 594759, належить транспортний засіб «Dennis Javelin» 1996р.в., д.н.з. НОМЕР_1.

Постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 грудня 2017 року №442/8400/17, ОСОБА_3 визнано винним та накладено адміністративне стягнення за ст.124 КУпАП у виді штрафу в розмірі 340,00 грн. в дохід держави, за те, що він 16.11.2017 року о 08:37 год., на автодорозі Дрогобич-Стрий, на вул. Стрийській в с. Гаї Верхні, керуючи транспортним засобом марки «БАЗ А079.19» д.н.з. НОМЕР_2, не був уважний, не стежив за дорожнім покриттям, відповідно і за його зміною, не вибрав безпечної швидкості, не дотримався безпечної дистанції та безпечного інтервалу, в результаті чого допустив ДТП, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів, про що було складено протокол про адміністративне правопорушення серія БД № 085163 від 16.11.2017 року. Цією постановою також, підтверджується той факт, що ОСОБА_3 перебуває у трудових відносинах з МКП «Транс-Екіпаж».

У відповідності до ч.6 ст. 82 ЦПК України «Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою».

В результаті ДТП, належний позивачу транспортний засіб «Dennis Javelin» 1996р.в., д.н.з. НОМЕР_1, отримав механічні пошкодження, вартість відновлюваного ремонту, згідно Висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 15/18 від 07.05.2018 року складеного судовим експертом ОСОБА_4 становить 31095,51 грн.

ОСОБА_5 виконаних робіт №01-06/18 від 01.06.2018 року складеного ФОП ОСОБА_6, сума витрат на ремонт автобуса «Dennis Javelin» 1996р.в., д.н.з. НОМЕР_1, становить 31230 грн.. Представником позивача за довіреністю ОСОБА_7 оплачено вказану вартість ремонтних робіт, що підтверджується рахунком № 03/05-18 від 04.06.2018 року.

ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» нарахувала суму страхового відшкодування позивачу у розмірі 15529, 67 грн., що підтверджено листом №3472 від 27.03.2018 року.

В роз'ясненнях наданих в п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завдана джерелом підвищеної небезпеки», відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦКУ) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст. 1187 ЦК, п. 1 ч.2 ст. 1167 ЦКУ). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до п.1 ч.1ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоду майну відшкодувати її в натурі (передатит річ того ж роду і тої ж якості, полагодити пошкоджену річ, тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

За -загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

ОСОБА_5 зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової _суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов'язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується із відповідним обов'язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас, така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов»язанні ним є страховик.

Зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода буде кваліфікована як страховий випадок.

Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому потерпілою стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь, страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи право щодо боржника та (або) кредитора.

ОСОБА_5 з ч.1, 4 ст. 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином виходячи із наведеного вище, потерпілому належить право вимоги в обох видах зобов»язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдана шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляху звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов»язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов'язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконання проведеним належним чином.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, а його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36, 37 Закону № 1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов'язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України.

Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов'язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно зі статтею 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

За загальним правилом частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (частина перша статті 1188 ЦК України).

У випадках завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки іншим особам застосовується положення частини другої статті 1188 ЦК України.

Нормою частини першої статті 1172 ЦК України встановлено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Така конструкція цивільно-правової відповідальності надає потерпілому можливість більш ефективно та оперативно захистити свої права та інтереси.

У ч.1 ст. 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини.

Аналіз положень статей 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб'єктами, у спеціальний спосіб тощо).

Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб'єктного складу відповідальних осіб (коли обов'язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювана, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювана.

Так, стаття 1187 ЦК України встановлює особливого суб'єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки.

ОСОБА_5 з частиною другою статті 1187 ЦК України таким суб'єктом є особа, яка в відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди то ще« володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання аб утримання якого створює підвищену небезпеку.

Не є таким суб'єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдай джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речові право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Зазначений висновок узгоджується і з нормою частини першої статті 1172 ЦК України т; частиною другою статті 1187 ЦК України.

В пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди» зазначено, що за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під чаї виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу.

Отже, загальний розмір матеріальної шкоди заподіяний позивачу становить 31230 грн. (вартість матеріалів та робіт згідно рахунків, актів та квитанцій, долучених до матеріалів справи, які затрачені реально позивачем + вартість запчастин зі зносом). Враховуючи грошові кошти, які вже виплачено позивачу третьою особою - страховою компанією, до стягнення: відповідача в користь позивача підлягають витрати у розмірі 15700, 33 грн., а тому позов в цій частині підставний та підлягає задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача в користь позивача моральної шкоди в розмірі 10000 (десять тисяч) грн., то така підлягає до стягнення частково у зв»язку з наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини

Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров»я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди у відповідності з ст. 23 Цивільного кодексу України визначається судом залежно від глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеню вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов»язана з розміром цього відшкодування.

Суд виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, врахувавши при цьому характер вчиненого працівником відповідача правопорушення, у зв»язку з чим позивач переніс душевні хвилювання, був позбавлений можливості використовувати свій транспортний засіб за призначенням, вважає, що позов про стягнення моральної (немайнової) шкоди з відповідача необхідно задоволити частково

Відповідно до п. 6 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до п.1, 2 ч.3 ст. 133 ЦПК України «Види судових витрат»: До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

ОСОБА_5 ч. 6 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Із представленої квитанції № 83 та рахунку № 0705/18 від 07.05.2018 року, вбачається, що позивачем оплачено за проведення судової експертизи 1500 грн., а тому ця сума підлягає стягненню з відповідача в користь позивача.

ОСОБА_5 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Судом встановлено, що між ОСОБА_7, який діє від імені та в інтересах позивача та Адвокатським об»єднанням «Мицик і Партнери», 06.09.2018 року укладено Договір № 552 про надання правової допомоги, згідно якого Адвокатське об»єднання «Мицик і Партнери» прийняло на себе зобов'язання здійснювати захист ОСОБА_7 та надавати йому правову допомогу.

Понесені витрати ОСОБА_7, у зв'язку із наданням послуг правничої допомоги, підтверджується квитанцією банку від 14.09.2018 року та актом виконаних робіт від 19.09.2018р..

З квитанції, яка мається при матеріалах справи вбачається, що ОСОБА_7 здійснив оплату за надання правової допомоги в сумі 4000 грн..

Вказані обставини свідчать, що витрати в сумі 4000,00 грн. пов'язані з розглядом справи, є обгрунтованими та пропорційними до предмета спору.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн. слід стягнути з відповідача в користь позивача.

Виходячи із вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь: позивача понесені ним витрати по оплаті судового збору в розмірі 704,80 грн., окрім цього з відповідача в користь держави слід стягнути 704,80 грн. судового збору за позовні вимоги не майнового характеру.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 223, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позов задоволити частково.

Стягнути з Малого колективного підприємства «Транс-Екіпаж», юридична адреса: 82192, с.Залокоть, вул..Миру, будинок 244, Дрогобицький район, Львівська обл. Код 0 на користь ОСОБА_2, яка проживає за адресою: 79000, АДРЕСА_1: 15700,33 грн. майнової шкоди; 2000 грн. моральної шкоди; 1500 грн. витрати на проведення судової експертизи; 4000 грн. витрати на правничу допомогу та 704,80 грн. витрати по оплаті судового збору, а всього 23905 (двадцять три тисячі дев»ятсот п»ять) гривень 13 (тринадцять) копійок.

Стягнути з Малого колективного підприємства «Транс-Екіпаж», юридична адреса: 82192, с.Залокоть, вул..Миру, будинок 244, Дрогобицький район, Львівська обл. Код 0 - в користь держави судові витрати в сумі 704 гривні 80 копійок.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 16.11.2018 року.

Суддя ___________________ О.В. Крамар