ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2018 року

м. Харків

справа № 639/2132/17

провадження № 22-ц/818/614/18

Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1,

відповідач: ОСОБА_2,

розглянув в порядку спрощеного провадження в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 25 квітня 2018 року (в складі судді Єрмоленко В.Б.),

встановив:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь 29181,35 гривень (3 % річних - 5853,92 гривень та сума за індексом інфляції 23327,83 гривень).

Позов мотивований тим, що рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 22 червня 2010 року позов ОСОБА_1 задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача 29269,59 грн., тобто сума еквівалентна за офіційним курсом Національного Банку України 3700 доларам США, а також судовий збір.

Згідно постанови Жовтневого відділу державної виконавчої служби Харківського управління юстиції від 13.05.2011 року відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого листа за вищевказаними рішенням суду. Стягнута судом сума боргу ОСОБА_2 не повернута, зобов'язання не виконано, відповідач продовжує користуватися чужими коштами з 25.05.2008 року коштами.

Представник позивача ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві.

Відповідач по справі в судове засідання не з'явився, про день і час слухання справи повідомлений завчасно, належним чином, надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, просив відмовити у позові та застосувати строк позовної давності.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Харкова від 25 квітня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за прострочення виконання грошового зобов'язання інфляційні витрати за період з 05.07.2010 року по 01.03.2017 рік у сумі 23327,83 грн., три проценти річних від простроченої суми - 5850,71 грн., а всього 29178 грн. 54 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Не погодившись із вказаним вище рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 звернувся на це рішення з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на момент подачі позову позивачем було пропущено строк позовної давності про стягнення сум за період, що перевищує три роки. Наведений позивачем розрахунок є хибним, оскільки проведений за період, що перевищує строк позовної давності та розрахунки за останні 3 роки базуються і включають в себе суми, що знаходяться поза межами строку позовної давності. Таким чином, оскільки позивач звернулась до суду більш ніж через 6 років від дня, з якого вона нарахувала свої суми, то вона пропустила строк позовної давності, що є підставою для відмови у позові.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 16 жовтня 2018 року розгляд справи призначено в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок невиконання боржником грошового зобов'язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статті 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов'язання до моменту його усунення.

З таким висновком суду першої інстанції судова колегія повністю погодитись не може виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на виконання домовленості між сторонами, за якою ОСОБА_2 запропонував позивачу придбати у нього гараж вартістю 6500 доларів США, ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 25.05.2008 року 3700 доларів США в рахунок купівлі гаражу, проте відповідач від укладання договору ухилився, гроші відмовився повертати.

Заочним рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 22 червня 2010 року позов ОСОБА_1 задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача 29269,59 грн., тобто сума еквівалентна за офіційним курсом Національного Банку України 3700 доларам США, а також судовий збір.

Згідно постанови Жовтневого відділу державної виконавчої служби Харківського управління юстиції від 13.05.2011 року відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого листа за вищевказаними рішенням суду. Стягнута судом сума боргу ОСОБА_2 не повернута, зобов'язання не виконано, відповідач продовжує користуватися чужими коштами з 25.05.2008 року коштами.

Предметом позову у цій справі є стягнення на підставі статті 625 ЦК України 3 % річних та інфляційних втрат за невиконання грошового зобов'язання, яке підтверджено заочним рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 22 червня 2010 року.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов'язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов'язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов'язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов'язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов'язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов'язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов'язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань.

Грошове зобов'язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з рішення суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов'язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов'язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

При цьому передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_2 має грошове зобов'язання перед ОСОБА_1, що підтверджується рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 22 червня 2010 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача 29269,59 грн., тобто сума еквівалентна за офіційним курсом Національного Банку України 3700 доларам США, а також судовий збір.

Главою 19 ЦК визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених вище норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених статтею 625 ЦК, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК).

Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із статтею 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Частиною першою статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 в ході розгляду в суді першої інстанції, а саме 07 грудня 2017 року та 23 січня 2018 року, були заявлені клопотання про застосування строків позовної давності, однак судом першої інстанції було помилково відхилено доводи відповідача, з тих підстав, що нарахування зазначених витрат вважається особливим засобом відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання та способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора.

Судова колегія с таким висновком суду першої інстанції погодитись не може, оскільки Верховний Суд України у постанові від 26.04.2017 року у справі № 3-1522гс16 зробив висновок, що вимоги про стягнення грошових коштів передбачених статтею 625 ЦК України не є додатковими вимогами, в розумінні статті 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу строку позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення строку позовної давності за вимогою про стягнення 3% річних та інфляційних витрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливо до моменту фактичного виконання зобов'язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

Враховуючи вищевказане, судова колегія приходить до висновку, що ОСОБА_1 має право на стягнення 3% річних та інфляційних витрат за три роки, які передували моменту звернення з позовом до суду.

Матеріали справи свідчать, що позивач звернувся до суду 05.04.2017 року. Отже, належний трирічний строк для розрахунку 3% річних та інфляційних витрат становить з 04.04.2014 року по 04.04.2017 року з наступним розрахунком:

Травень 2014 29269,59 х 103,8% = 30381,83 - 29269,59 = 1112,24

Червень 2014 29269,59 х 101,0% = 29562,28 - 29269,59 = 292,69

Липень 2014 29269,59 х 100,4% = 29386,86 - 29269,59 = 117,07

Серпень 2014 29269,59 х 100,8% = 29503,74 - 29269,59 = 234,15

Вересень 2014 29269,59 х 102,9% = 30118,40 - 29269,59 = 848,81

Жовтень 2014 29269,59 х 102,4% = 29972,06 - 29269,59 = 702,47

Листопад 2014 29269,59 х 101,9% = 29825,71 - 29269,59 = 556,12

Грудень 2014 29269,59 х 103,0% = 30147,67 - 29269,59 = 878,08

всього з травня по грудень 2014 року - 4741,63

січень 2015 29269,59 х 103,1% = 30176,94 - 29269,59 = 907,35

лютий 2015 29269,59 х 105,3% = 30820,87 - 29269,59 = 1551,28

березень 2015 29269,59 х 110,8% = 32430,70 - 29269,59 = 3161,11

квітень 2015 29269,59 х 114,0% = 33367,33 - 29269,59 = 4097,74

травень 2015 29269,59 х 102,2% = 29913,52 - 29269,59 = 643,93

червень 2015 29269,59 х 100,4% = 29386,66 - 29269,59 = 117,07

липень 2015 не індексується, індекс інфляції не перевищує 100%

серпень 2015 не індексується, індекс інфляції не перевищує 100%

вересень 2015 29269,59 х 102,3% = 29942,79 - 29269,59 = 673,20

жовтень 2015 не індексується, індекс інфляції не перевищує 100%

листопад 2015 29269,59 х 102,0% = 29854,98 - 29269,59 = 585,39

грудень 2015 29269,59 х 100,7% = 29474,47 - 29269,59 = 204,88

всього за 2015 рік - 11941,95

січень 2016 29269,59 х 100,9% = 29533,01 - 29269,59 = 263,42

лютий 2016 не індексується, індекс інфляції не перевищує 100%

березень 2016 29269,59 х 101,0% = 29562,28 - 29269,59 = 292,69

квітень 2016 29269,59 х 103,5% = 30294,02 - 29269,59 = 1024,43

травень 2016 29269,59 х 100,1% = 29298,85 - 29269,59 = 29,26

червень 2016 не індексується, індекс інфляції не перевищує 100%

липень 2016 не індексується, індекс інфляції не перевищує 100%

серпень 2016 не індексується, індекс інфляції не перевищує 100%

вересень 2016 29269,59 х 101,8% = 29796,44 - 29269,59 = 526,85

жовтень 2016 29269,59 х 102,8% = 30089,13 - 29269,59 = 819,54

листопад 2016 29269,59 х 101,8% = 29796,44 - 29269,59 = 526,85

грудень 2016 29269,59 х 100,9% = 29533,01 - 29269,59 = 263,42

всього за 2016 рік - 3746,46

січень 2017 29269,59 х 101,1% = 29591,55 - 29269,59 = 321,96

лютий 2017 29269,59 х 101,0% = 29562,28 - 29269,59 = 292,69

березень 2017 29269,59 х 101,8% = 29796,44 - 29269,59 = 526,85

квітень 2017 29269,59 х 100,9% = 29533,01 - 29269,59 = 263,42/30х5 = 43,9

всього з січня по 05 квітня 2017 рік - 1185,40

Всього інфляційних витрат за період з4.04.2014 року по 04.04.2017 року- 21615,44 гривень. (4741,63 + 11941,95 + 3746,46 + 1185,40)

Розмір 3% річних складає 2566,90 гривень (29269,59 х 1067 (кількість днів прострочення) х 3 : 100 : 365)

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно змінити у сумі та періоді стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за прострочення виконання грошового зобов'язання інфляційних витрат та 3 процентів річних, застосувавши до вказаних вимог строк позовної давності.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 25 квітня 2018 року - змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за прострочення виконання грошового зобов'язання інфляційні витрати за період з 04.04.2014 року по 04.04.2017 рік у сумі 21615,44 гривень, три проценти річних від простроченої суми - 2566,90 гривень, а всього 24182 гривень 34 копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 19 грудня 2018 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

І.С. Сащенко