ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 4-с/753/271/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2018 р. суддя Дарницького районного суду міста Києва Мицик Ю.С., вивчивши матеріали скарги ОСОБА_2 на дії та бездіяльність державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві та скасування арешту

ВСТАНОВИВ:

01 листопада 2018 року на адресу Дарницького районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_2 на дії та бездіяльність державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві та скасування арешту.

Відповідно до ч. 9 ст. 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Ухвалою суду від 14 листопада 2018 року, у зв'язку з порушенням скаржником вимог ст. 177 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України), дана заява залишена без руху та встановлено заявнику строк у п'ять днів для усунення недоліків, що зазначені в ухвалі.

На виконання вимог даної ухвали, на адресу Дарницького районного суду м. Києва від ОСОБА_3 надійшла заява про усунення недоліків та скарга в новій редакції, однак ні до скарги, а ні до заяви про усунення недоліків не додано довіреності або іншого документу, що підтверджує повноваження ОСОБА_3 діяти в інтересах ОСОБА_2.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, заява повертається у випадках, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано. Зазначена норма Закону має імперативний характер.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Європейський суд зазначає, що право на суд не є абсолютним; воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулюванню з боку держави ( рішення у справі «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року, рішення у справі «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року).

За вищенаведених обставин, суддя прийшов до висновку, що заяву ОСОБА_3 слід повернути останній, а скаргу ОСОБА_2 на дії та бездіяльність державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві та скасування арешту слід повернути скаржнику, оскільки недоліки, що були зазначені в ухвалі суду не виконані. Роз'яснити при цьому право скаржника на повторне звернення із даною скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 185 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_2 на дії та бездіяльність державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві та скасування арешту - повернути заявнику.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання її копії.

СУДДЯ: МИЦИК Ю.С.