Провадження № 2/521/3846/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
18 грудня 2018 року м. Одеса
Малиновський районний суд міста Одеси у складі:
головуючого судді: Мирончук Н.В.,
при секретарі судового засідання: Власової В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, в якому просив визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою № 3 в будинку № 127 по вулиці Святослава Ріхтера в місті Одесі.
В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що він є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради.
Як вказує позивач, за вищевказаною адресою, зареєстрована ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживала разом з позивачем за вищевказаною адресою.
Проте, з березня 2014 року відповідач поїхала та по теперішній час в зазначеній квартирі не проживає.
Спроб відповідачки щодо вселення до вказаної квартири не здійснювалося.
Оскільки позивач сплачує всі видатки по будинку та комунальні платежі, в яких відповідачка участі не бере, факт реєстрації відповідача в його квартирі створює позивачу перешкоди в користуванні власністю, тому позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав.
Позивач надав до суду заяву про слухання справи за його відсутністю, на позовних вимогах наполягав, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не зявилася, про час та місце судового засідання повідомлялася за зареєстрованою адресою, згідно довідки відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області.
У зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що, відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 09.03.2000 року, виданого управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради, квартира за адресою: м. Одеса, вул. Щорса (ОСОБА_3)АДРЕСА_2, дійсно належить на праві приватної власності ОСОБА_1.(а.с. 8)
Згідно Довідки/виписки з домової книги про склад сімї та прописку № 7700 від 21.06.2018 року, виданої КП ЖКС «Черьомушки», відповідач зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (ОСОБА_3)АДРЕСА_2. (а.с. 12)
Як вбачається з акту про не проживання від 21.06.2018 року, підписаного мешканцями квартир № 5, 8 будинку № 127 по вул. Святослава Ріхтера, в м. Одесі та засвідченого головою КРЕП № 6 КП ЖКС «Черьомушки» - ОСОБА_2 не проживає за місцем реєстрації в квартирі під № 3 в будинку № 127 по вулиці Святослава Ріхтера в місті Одесі з березня 2014 року. (а.с. 13)
Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р., кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. Тому такими діями відповідачів порушені права та законні інтереси позивача у справі.
Згідно зі ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки з наданих суду доказів вбачається відсутність відповідача в спірному жилому приміщенні понад встановлені законом строки, суд задовольняє позов.
Суд враховує, що, відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.
Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Таким чином, рішення суду по справі про задоволення позову після набуття ним законної сили, є підставою для скасування реєстрації відповідача за вищевказаною адресою.
Оскільки, відповідач за вказаною адресою не проживає, ця квартира не є її місцем проживання або місцем перебування, її має бути визнано особою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права, у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі.
Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Керуючись ст. ст. 16, 29 ЦК України, ст. 72 ЖК України, ст. ст. 13, 141, 258-259, 263 265, 267, 268, 280, 284, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено, у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів, з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку, шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення.

Суддя: Н.В. Мирончук