Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/1653/18

Номер провадження: 2/511/668/18

06 листопада 2018 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Теренчук Ж. В.,

при секретарі - Ніколас С.О.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (Швец), в якому просить зменшити розмір аліментів стягнутих з нього на користь відповідача на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, на підставі судового наказу виданого Роздільнянським районним судом Одеської області 22.05.2018 року, у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви, тобто з 07.05.2018 року, до досягнення донькою ОСОБА_3, повноліття, тобто до 04.06.2028 року, після цієї дати стягнутив розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення сином ОСОБА_5, повноліття, тобто до 08.02.2030 року, а саме стягувати з нього аліменти в розмірі 800,00 грн щомісячно на кожну дитину.

Свої вимоги мотивував тим, що він та відповідачка є батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. На підставі судового наказу від 05.05.2018 року з нього на користь ОСОБА_2 (Швец) стягнуто аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви, тобто з 07.05.2018 року, до досягнення донькою ОСОБА_3, повноліття, тобто до 04.06.2028 року, після цієї дати стягнутив розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення сином ОСОБА_5, повноліття, тобто до 08.02.2030 року.

Однак вважає, що при винесені судового наказу судом не було враховано, що син ОСОБА_7 проживає разом з ним, матеріальне становище його та відповідачки. Він офіційно працевлаштований та отримує постійний дохід, але син ОСОБА_7 є студентом, він несе витрати по його утриманню, окрім того разом з ним проживає його матір ОСОБА_8, яка є пенсіонеркою та також потребує його матеріальної підтримки. Вважає, що аліменти в розмірі 800 грн щомісячно на кожну дитину будуть достатніми, а тому просив задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, змінивши спосіб їх присудження і таким чином розмір аліментів.

В судовому засідання ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 (Швец) в судове засідання не зявилась про час та місце слухання справи була повідомленою належним чином, надала суду заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутність, також зазначила, що позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає, так як аліменти стягнуті за судовим наказом з травня 2018 року їй не сплачуються, просить суд стягувати аліменти в розмірі зазначеному в судовому наказі від 05.05.2018 року, а в задоволені позовних вимог відмовити.

Суд, на підставі наданих доказів по справі, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм спірні правовідносини.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (Швец) є батьками неповнолітніх ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно судового наказу виданого Роздільнянським районним судом Одеської області 05.05.2018 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви, тобто з 07.05.2018 року, до досягнення донькою ОСОБА_3, повноліття, тобто до 04.06.2028 року, після цієї дати стягнутив розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення сином ОСОБА_5, повноліття, тобто до 08.02.2030 року. (а.с.4)

ОСОБА_1 працює в ТОВ «Бруклін-Київ» на посаді докера-механізатора з 2010 року, що підтверджується трудовою книжкою, наявною в матеріалах справи. (а.с.5)

Відповідно до довідки Виноградарської сільської ради Роздільнянського району Одеської області №339 від 01.06.2018 року ОСОБА_1 проживає без реєстрації на території Виноградарської сільської ради по вул. Зелена, 24 с. Виноградар Роздільнянського району Одеської області, разом з ним проживає без реєстрації його син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3. (а.с.7)

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, є студентом 2 курсу денної форми навчання Одеського технічного коледжу Одеської національної академії харчових технологій, термін закінчення навчання 30.06.2020 року. (а.с.8)

Згідно довідки про доходи №151 від 18.06.2018 року ОСОБА_6 стипендію не отримує. (а.с.9)

ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5, мати позивача є пенсіонеркою, що підтверджується посвідченням наявним в матеріалах справи. (а.с.11)

Позивач вважає, що на теперішній час його матеріальне становище змінилося, на його утриманні знаходиться син та мати-пенсіонерка, а тому просив змінити спосіб присудження аліментів та стягувати аліменти не в частині від заробітку, а в твердій грошовій сумі по 800 грн, так як в частці аліменти на двох дітей стягуються з нього 3400 грн щомісячно.

Дані спірні правовідносини регулюються наступними нормами права.

За змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права і обов'язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину, до досягнення нею повноліття, а відповідно до п.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 СК України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

Згідно правової позиції ВСУ, у справі №143цс13 з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Суд, дослідивши надані по справі докази, давши оцінку їм на відповідність нормам права, які регулюють дані правовідносини, прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову з огляду на наступне.

Відповідач після винесення судового наказу про стягнення з нього аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей, які залишилися проживати з матірю ОСОБА_2, дійсно відповідно до ч.6 ст.170 ЦПК України, не маючи змоги оскаржити судовий наказ, у законний спосіб звернувся до суду з позовом про зменшення розміру стягуваних за наказом аліментів.

Підстави для зменшення розміру аліментів визначені в ст.192 СК України, а підстави для зміни способу їх присудження їх визначення аліментів в грошовій твердій сумі визначені в ст.184 СК України.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд вважає, що в ході розгляду даної справи відповідач не довів в суді наявність підстав для зменшення розміру стягуваних аліментів на підставі судового наказу на користь його дітей.

Позивачем зокрема, не надано суду довідку з місця роботи про розмір його доходу та розмір стягуваних аліментів, що взагалі виключає можливість визначення його матеріального становища на час розгляду справи у суді та визначення розміру його доходу, який після стягнення аліментів залишається в його розпорядженні.

Із наданої суду довідки Виноградарської сільської ради судом встановлено, що на час розгляду справи у суді батько ОСОБА_1 та його син ОСОБА_6 без реєстрації проживають в ІНФОРМАЦІЯ_6, однак як встановлено судом, дитина фактично зареєстрована за іншою адресою.

Суду не надано доказів, що мати позивача ОСОБА_8 проживає разом з ним та знаходиться на його утриманні, не отримує пенсію, що робить голослівним твердження позивача, що він утримує непрацездатного члена сімї.

Відтак з врахуванням наведених мотивів, суд приходить до висновку про те, що позивачем по справі не доведено наявності змін в його матеріальному, сімейному стані, які б свідчили про те, що позивач не має змоги сплачувати аліменти в розмірі, визначеному судовим наказом, виданим Роздільнянським районним судом Одеської області 05.05.2018 року на користь ОСОБА_2 (Швец) на утримання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_8.

Дані обставини дають підстави для відмови позивачу в задоволенні його позовних вимог.

Керуючись ст. ст. ст. 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У х в а л и в :

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, - відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а у випадку оголошення вступної та резолютивної частини - протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення до апеляційного суду Одеської області через Роздільнянський районний суд Одеської області на підставі п.15.5. Розділу Х11 Перехідних положень ЦПК України.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ж. В. Теренчук