Справа № 487/4727/18
Провадження № 2/487/2112/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

01.11.2018 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Сухаревич З.М., за участю секретаря судового засідання Лунгол А.Г., позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Семра, ОСОБА_2, ОСОБА_2 Мікаіл, ОСОБА_2 Джунейтемір Абдулкадировича, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

20.07.2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 Семра, ОСОБА_2, ОСОБА_2 Мікаіл, ОСОБА_2 Джунейтемір Абдулкадировича, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в обґрунтування якого зазначила, що вона є власником квартири АДРЕСА_1, в якій зареєстровані відповідачі. Проте, з 2011 року відповідачі у зазначеній квартирі не проживають, витрат по сплаті комунальних послуг не несуть, що перешкоджає їй реалізувати права як власника квартири, у звязку з чим була змушена звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою від 09.08.2018 року зазначений позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

03.10.2018 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

Відповідачі ОСОБА_4 Семра, ОСОБА_2, ОСОБА_2 Мікаіл, ОСОБА_2 Джунейтемір Абдулкадировича, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове засідання не зявились, причини неявки суду не повідомили, про час, місце та день розгляду справи були повідомлені належним чином, відзив до суду не надали, у зв'язку з чим справа розглядалась відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України.

Заслухавши позивача, пояснення свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище Сорочан) на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 16.03.1998 року є власником квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до довідки ЖКП "Бриз" ЖЕК№2 від 05.05.2018 року з 01.06.1999 року у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_4 Семра, ОСОБА_2, ОСОБА_2 Джунейтемір Абдулкадировича, ОСОБА_3, ОСОБА_4. З 10.07.2007 року у спірній квартирі зареєстрований відповідач ОСОБА_4 Мікаіл.

Відповідачі ОСОБА_4 Семра, ОСОБА_2, ОСОБА_2 Мікаіл, ОСОБА_2 Джунейтемір Абдулкадировича, ОСОБА_3, ОСОБА_4 з 2011 у квартирі АДРЕСА_1 не проживають, витрати по її утриманню не несуть, особистих речей у квартирі не мають, що підтверджується актом про не проживання від 18.07.2018 року.

Свідки ОСОБА_6, ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснили, що в квартирі ОСОБА_1 зареєстровані відповідачі, однак вже близько 10 років в ній не проживають. Покинули квартиру добровільно, позивач нікого не виганяла, замки у квартирі не змінювала.

Статтею 55 Конституції України гарантується судовий захист прав і свобод людини і громадянина. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на повагу до приватного і сімейного життя і зазначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 383 ЦК України визначено, що власник жилого будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і має право розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Права власника житлового приміщення також визначені ст. 150 ЖК України, зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

У відповідності до ст. 156 ч. 1 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Частиною 1 статті 405 ЦК України встановлено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Згідно ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі йог відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Оскільки між позивачкою та відповідачами відсутні будь-які договірні відносини з приводу користування житловим приміщенням, останні не проживають та не користуються квартирою 40 по вулиці Лазурній 16-В в м. Миколаєві, суд вважає, що ОСОБА_4 Семра, ОСОБА_2, ОСОБА_2 Мікаіл, ОСОБА_2 Джунейтемір Абдулкадирович, ОСОБА_3, ОСОБА_4 втратили право користування жилим приміщенням у спірній квартирі.

Керуючись ст. ст. 259, 263-265, 282, 352, 354-355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка м. Мелітополь Запорізької області, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до ОСОБА_4 Семра (ІНФОРМАЦІЯ_3, АДРЕСА_2) , ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_4, АДРЕСА_2) , ОСОБА_2 Мікаіл (ІНФОРМАЦІЯ_5, АДРЕСА_2), ОСОБА_2 Джунейтемір Абдулкадировича (ІНФОРМАЦІЯ_6, АДРЕСА_2), ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_7, АДРЕСА_2) , ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_8, АДРЕСА_2), про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 Семра, ОСОБА_2, ОСОБА_2 Мікаіл, ОСОБА_2 Джунейтемір Абдулкадировича, ОСОБА_3, ОСОБА_4 такими, що втратили право на користування квартирою 40 по вулиці Лазурній 16-в в м. Миколаєві.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом 30 днів з дня складення повного заочного рішення суду.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення, апеляційної скарги, якщо їх не буде подано, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення складено 09.11.2018 року.

Суддя З.М.Сухаревич