АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 629/4053/15-ц Головуючий І інстанції: Смірнова Н.А.
Провадження № 22ц/790/2287/18 Суддя - доповідач: Кісь П.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2018 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: - Бурлаки І.В.,

- Яцини В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 19 січня 2018 року (суддя Смірнова Н.А.) у цивільній справі № 629/4053/15-ц за позовом ОСОБА_3 до Кредитної спілки «Лозівський взаємний кредит», треті особи ОСОБА_5, Товариство з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма «СІРІУС-А» про визнання припиненим договору поруки , -

встановив:

22.09.2015 року ОСОБА_3 звернулася у суд з позовом до Кредитної спілки «Лозівський взаємний кредит»(далі за текстом - КС «Лозівський взаємний кредит») , у якому просила припинити договір поруки № 89/03-1 від 03.09.2008 року, укладений між нею та відповідачем.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 03 вересня 2008 року вона уклала з КС «Лозівський взаємний кредит» договір поруки № 89/03-1 з метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_4 за кредитним договором № 89 від 03.09.2008 року. Згідно умов кредитного договору ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 72000 гривень на 24 місяця зі сплатою 45% річних, зі строком повернення до 03.09.2010 року. В серпні 2015 року відповідач направив на її адресу довідку, з якої їй стало відомо, що ОСОБА_4 кредитні зобов'язання не виконував з 15.12.2008 року, а починаючи з лютого 2009 року зовсім припинив виплати за кредитним договором. Відповідач не звертався до неї з вимогою про сплату заборгованості. 01 жовтня 2009 року між відповідачем та ОСОБА_4 було укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору, яким збільшено обсяг її відповідальності як поручителя шляхом збільшення строку кредиту до 34 місяців, а відповідно й збільшення суми відсотків за користування кредитом, але її про це не повідомили, згоди на укладання додаткового договору вона не надавала. ІНФОРМАЦІЯ_1 року боржник за кредитним договором помер.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 19 січня 2018 року в задоволені позову відмовлено.

ОСОБА_3 звернулася з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на те, що рішення ухвалене при неповному і не всебічному досліджені обставин справи, з порушенням норм процесуального права та невірним застосування норм матеріального права, що висновки суду прямо суперечать правовим висновкам, викладеним в постановах Верховного Суду України, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що висновок суду про те, що позивач не довела факту неотримання вимоги відповідача, спростовується матеріалами справи, а саме тим, що на зворотному поштовому повідомленні про вручення від 05..06.2010 р. немає її підпису.

Вказує, що судом невірно застосовані положення ч. 4 ст. 559 ЦК України, стосовно визначення строку виконання основного зобов'язання за кредитним договором.

Судом не надано правової оцінки підставами позову, стосовно того , що договір поруки припинився внаслідок смерті позичальника.

Також суд прийшов до невірного висновку, що укладена між відповідачем та ОСОБА_4 додаткова угода №1 до кредитного договору не призвела до збільшення зобов'язань поручителя.

12.04.2018 року КС «Лозівський взаємний кредит» надано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому вони просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Зазначає, що 20.09.2010року КС «Лозівський взаємний кредит» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ТОВ ВКФ «СІРІУС-А» про стягнення заборгованості за кредитним договором № 89 від 03..09.2008 р. Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 16 червня 2016 року позов задоволено, Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.04.2017 року рішення суду змінено в частин стягнення заборгованості з ТОВ ВКФ «СІРІУС-А». З посиланням на норми ч.4 ст. 82 ЦПК України , зазначає, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч. 3 ст. 3 ЦПК України ( в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. ст. 7, 368 ЦПК України, з урахуванням того, що будь-яких клопотань про необхідність виклику сторін у судове засідання не надходило, розглядає скаргу, за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними у справі доказами, що 03 вересня 2008 року між КС «Лозівський взаємний кредит» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 89, згідно умов якого останньому було надано кредит у розмірі 72000 гривень зі сплатою 45% річних за користування кредитними коштами, строком до 03 вересня 2010 року.

Додатковим договором №1 від 01 жовтня 2009 року до кредитного договору №89 від 03.09.2008 року було внесено зміни, встановлено строк повернення кредиту до 03 липня 2011 року за графіком, зазначеним додатком № 2 до договору щомісячно у розмірі 3250 гривень.

В забезпечення виконання ОСОБА_4 прийнятих за кредитним договором 03 вересня 2008 року між КС «Лозівський взаємний кредит» та ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ТОВ «ВКФ «СІРІУС-А» з кожним окремо було укладено договори поруки, відповідно до умов яких вони кожен окремо зобовїязалась відповідати перед КС «Лозівський взаємний кредит» солідарно з ОСОБА_4 за виконання усіх боргових зобов'язань позичальника, які виникають з вказаного вище кредитного договору.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 06 травня 2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 16 червня 2016 року та частково зміненим ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 квітня 2017 року в частині позовних вимог кредитної спілки «Лозівський взаємний кредит» до ТОВ ВКФ «СІРІУС-А» про солідарне стягнення заборгованості з ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ТОВ ВКФ «СІРІУС-А» суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 90 435,00 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат. Зазначене рішення набрало законної сили.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, виданого виконавчим комітетом Підопригорівської сільської ради Лебединського району Сумської області (том № 1 а.с. 176).

Згідно з частиною першою статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Згідно із частиною першою статті 598, статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 609 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Згідно із частиною п'ятою статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 14 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов'язковість рішень суду.

За статтею 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Таким чином, положення статті 559 ЦК України стосовно припинення поруки з припиненням забезпеченого нею зобов'язання не може застосовуватися до правовідносин, у яких обов'язок поручителя щодо виконання зобов'язання за основним договором виник з рішення суду, а не лише з договору поруки.

Зазначений правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 29 березня 2017 року у справі за № 6-2013цс16.

Припинення основного зобов'язання внаслідок смерті боржника за цим зобов'язанням не припиняє поруку, якщо кредитор реалізував своє право на стягнення заборгованості в судовому порядку за життя позичальника.

Інші доводи ОСОБА_3 не свідчать про наявність підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, який ретельно перевірив доводи позивача і надав їм належну правову оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, то апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 19 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 11 травня 2018 року.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: І.В.Бурлака

В.Б.Яцина