Постанова

Іменем України

12 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 274/3080/14-ц

провадження № 61-13616св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Моторне (транспортне) страхове бюро України,

особа, яка подала апеляційну та касаційну скарги - ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області 24 грудня 2014 року у складі судді Хавронюк О. Л. та постанову Апеляційного суду Житомирської області від 22 січня 2018 року у складі колегії суддів: Микитюк О. Ю., Галацевич О. М., Григорусь Н. Й.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) про відшкодування шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 27 вересня 2008 року водій невстановленого автомобіля скоїв наїзд на її брата ОСОБА_6, який перетинав проїзну частину дороги по пішохідному переходу. Через деякий час автомобіль «MAN» під керуванням громадянина Німеччини ОСОБА_5 скоїв наїзд на травмованого ОСОБА_6, який внаслідок отриманих від цього травм помер.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 була застрахована на суму 750 000 євро.

Смертю брата їй заподіяно моральну шкоду, яку вона оцінила в 1 млн грн та просила стягнути з відповідача на її користь 600 000 грн з розрахунку 5 % ліміту, передбаченого Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», від 750 000 євро - суми, на яку була застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5

Право на відшкодування вона має як сестра загиблого, так і як спадкоємець після смерті матері, яка мала право на отримання страхового відшкодування.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24 грудня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з МТСБУ на користь ОСОБА_4 2 550 грн моральної шкоди.

В решті вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що внаслідок наїзду автомобіля під керуванням ОСОБА_5 брату позивача ОСОБА_6 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, які за висновком судово-медичної експертизи знаходяться в прямому причинному зв'язку з настанням його смерті. ОСОБА_4, як сестрі загиблого, було завдано моральну шкоду, розмір якої судом оцінено у 100 000 грн, а тому МТСБУ має обов'язок на відшкодування цієї шкоди у розмірі, що не перевищує 5 % встановленого Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ліміту відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю потерпілих.

Постановою Апеляційного суду Житомирської області від 22 січня 2018 року відхилено апеляційну скаргу ОСОБА_5, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що рішення не встановлює жодних преюдиційних обставин, які впливають на права та обов'язки ОСОБА_5

У касаційній скарзі, поданій у березні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_5 просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4

Касаційна скарга мотивована тим, що причиною смерті ОСОБА_6 був не наїзд автомобіля під керуванням ОСОБА_5, а наїзд іншого автомобіля під керування невстановленого водія. Позивач проживала окремо від брата, а тому право на відшкодування шкоди мала лише мати померлого. Рішення суду першої інстанції встановлює преюдиційні обставин, які впливають на права та обов'язки ОСОБА_5 Суди в порушення вимог закону не залучили його до участі у розгляді справи, не надавши можливості спростувати факти, викладені у вказаних судових рішеннях.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суди установили, що 26 вересня 2008 року поблизу с. Козіївка Коростишівського району Житомирської області водій невстановленого автомобіля марки «КІА» скоїв наїзд на ОСОБА_6, внаслідок чого потерпілий отримав травму. Через деякий час автомобіль під керуванням ОСОБА_5 скоїв наїзд на травмованого ОСОБА_6, останній помер на місці пригоди.

Позивач визнана потерпілою в кримінальній справі внаслідок заподіяння їй шкоди, завданою смертю брата.

Постановою слідчого від 29 грудня 2008 року в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_5 за частиною другою статті 286 КК України відмовлено в зв'язку з відсутністю в його діях складу злочину.

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_5 була застрахована на умовах міжнародної системи автострахування «Зелена карта».

Полісом, який дійсний з 06 березня 2008 року по 05 березня 2009 року, передбачено максимальну суму компенсації за тілесні каліцтва та смерть у 2008 році у сумі 750 000 євро.

04 листопада 2011 року відповідач видав наказ про виплату позивачу 18 620 грн за шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Вирішуючи спір, суди виходили з того, що внаслідок наїзду автомобіля під керуванням ОСОБА_5 брату позивача - ОСОБА_6 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, які, відповідно до висновку судово-медичної експертизи, знаходяться в прямому причинному зв'язку з настанням його смерті, у зв'язку з чим позивачу спричинено моральну шкоду.

Заперечуючи проти цих встановлених судовим рішенням обставин, у апеляційній та касаційній скаргах ОСОБА_5 стверджував, що причиною смерті ОСОБА_6 є наїзд на нього автомобіля під керуванням ОСОБА_5, а наїзд іншого автомобіля під керуванням невстановленого водія.

Разом із тим, суд апеляційної інстанції, розглядаючи апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення суду першої інстанції, ухвалене без участі ОСОБА_5, помилково виходив з того, що його права та обов'язки при розгляді цієї справи не порушено.

Такий висновок суду є безпідставним, оскільки зазначені обставини в силу частини третьої статті 61 ЦПК України 2004 року мають преюдиційне значення, стосуються ОСОБА_5 та впливають на його права та обов'язки щодо наслідків дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 26 серпня 2008 року.

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 130 ЦПК України 2004 року, якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному частиною третьою цієї статті, суд вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі.

Відповідно до частин першої та другої статті 35 ЦПК України 2004 року треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до ухвалення судом рішення, якщо рішення в справі може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї із сторін. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть бути залучені до участі у справі також за клопотанням сторін, інших осіб, які беруть участь у справі. Якщо суд при прийнятті позовної заяви, здійсненні провадження у справі до судового розгляду або під час судового розгляду справи встановить, що судове рішення може вплинути на права і обов'язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

Згідно з вимогами статті 12 ЦПК України та частини четвертої статті 10 ЦПК України (в редакції, чинній на момент вирішення справи судами), яка також покладає і на суд певні обов'язки зі створення для сторін змагального процесу, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Проте судом першої інстанції не було роз'яснено сторонам норми статті 10 ЦПК України 2004 року, не вжито заходів з визначення кола осіб, які беруть участь у справі, не залучено до участі у справі як третю особу ОСОБА_5 При цьому суд встановив обставини його вини у смерті брата позивача, у зв'язку з чим вирішив питання про права та обов'язки щодо особи, яка участі у розгляді справи не брала, що є порушенням норм процесуального права, зокрема статей 35, 36 ЦПК України 2004 року, та тягне за собою безумовне скасування рішення суду.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи рішення суду першої інстанції, на зазначене вище уваги не звернув.

Згідно з пунктами 1, 2 частини третьою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин судові рішення не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що відповідно в силу статті 411 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Крім того, відповідно до положень статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страховика, якщо забезпечений транспортний засіб, що заподіяв шкоду, було встановлено та страховик був зобов'язаний, але не виплатив страхове відшкодування у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 2 наказу Моторного (транспортного) страхового бюро України від 04 листопада 2011 року наказано підготувати і направити страховій компанії «Asigurare Reasigurare ARDAF» (Румунія) вимогу на компенсацію понесених Моторним (транспортним) страховим бюро України витрат за надання необхідних документів, що підтверджують розмір та правильність проведеного страхового відшкодування, передбачивши при цьому сплату гонорару.

При новому розгляді справи слід визначитись, чи може судове рішення у цій справі вплинути на права і обов'язки вказаної страхової компанії, з якою водій ОСОБА_5 уклав договір страхування та прийняти рішення в залежності від встановленого.

Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог процесуального права, зокрема, визначитись зі складом осіб, що беруть участь у справі, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, з наведенням відповідних обґрунтувань, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

Керуючись статтями 400, 411, 415-419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24 грудня 2014 року та постанову Апеляційного суду Житомирської області від 22 січня 2018 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

Є. В.Синельников

С. Ф. Хопта