Красноокнянський районний суд Одеської області
Справа № 506/491/18
Провадження № 2/506/282/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.11.2018 року с.м.т. Окни

Красноокнянський районний суд Одеської області, у складі

головуючого судді Чеботаренко О.Л.

за участю секретаря судового засідання Паламарчук М.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с.м.т. Окни цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Окнянська селищна рада Окнянського району Одеської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

14 серпня 2018 року позивач звернувся до суду з зазначеною позовною заявою.

22 серпня 2018 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження по справі.

10.10.2018 року проведено повторний авторозподіл зазначеної справи, так як за інформацією, викладеною на офіційному сайті Вищої ради правосуддя суддю Криворучка П.В. звільнено у відставку з посади судді Красноокнянського районного суду Одеської області.

Згідно повторного автоматизованого розподілу, справа розподілена на суддю Чеботаренко О.Л. та ухвалою від 12.10.2018 року прийнята до провадження.

18 жовтня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позовна заява обґрунтована тим, що він є власником будинку №3, розташованого на вул. Верховецька в с. Флора Окнянського району Одеської області на підставі договору купівлі-продажу від 28 лютого 1986 року, реєстраційний номер 228. В його будинку зареєстрований ОСОБА_3, який в ньому фактично не проживає, ніяким іншим чином житловим приміщенням не користується, участі у його утриманні не приймає, витрати за користування комунальними послугами не несе. Відповідач в цьому будинку зареєстрований з 07.09.2016 року, так як він є племінником дружини. Факт реєстрації місця проживання відповідача у належному йому будинку не дозволяє йому розпоряджатись ним на власний розсуд та обмежує його законні права. Він не може звернутись до відповідача з проханням добровільно знятися з реєстрації в належному йому будинку, оскільки йому невідоме його місце знаходження, перебування тощо. Таким чином, у нього виникли реальні перешкоди в розпорядженні своїм майном. Тому, оскільки відповідач фактично не проживає в належному йому будинку вже біля 2 років, він просив усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за вищевказаною адресою.

Позивач та його представник у судовому засіданні на задоволенні позову наполягали, надавши аналогічні пояснення.

Відповідачу направлялася судова повістка про виклик у судове засідання за адресою, зареєстрованою у встановленому законом порядку, як передбачено п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, однак до суду повернувся конверт з довідкою Укрпошти: «за зазначеною адресою не проживає» /а.с.41, 43, 55/.

При цьому ч.1 ст.131 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів звязку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Таким чином, відповідно до вищевказаних положень ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, однак в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Тому суд визнає причини неявки відповідача неповажними і тому відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України справа розглянута у його відсутність.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Судом були встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Позивач є власником житлового будинку №3 на вул. Верховецька в с. Флора Окнянського району Одеської області, що підтверджується Договором купівлі-продажу від 28.02.1986 року, реєстраційний номер №228 /а.с.7-8/.

В будинку позивача зареєстрований відповідач ОСОБА_3, але фактично протягом останніх двох років там не проживає /а.с.9-10, 16/.

Так, згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сімї, складеного соціальним інспектором Платоном І.П. від 27.06.2018 року, ОСОБА_3 зареєстрований в будинку №3 на вул. Верховецька в с. Флора Окнянського району Одеської області, однак в зазначеному будинку з 2016 року не проживає. Його місцезнаходження не відоме /а.с.9/.

Окрім того, в будинку позивача зареєстровані і інші члени сімї, а саме: дружина ОСОБА_4; син дружини ОСОБА_5; колишня невістка дружини ОСОБА_6; онука дружини ОСОБА_7; племінниця ОСОБА_8; дочка племінниці ОСОБА_9 та племінник дружини ОСОБА_3, що підтверджується копією довідки про склад сімї ОСОБА_1 /а.с.10/.

Утриманням будинку та сплатою комунальних платежів здійснює позивач ОСОБА_1, що підтверджується рахунками та квитанціями /а.с.11-12/.

Зазначені обставини також підтверджуються поясненнями свідка.

Так, свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що він проживає по сусідству з позивачем. Відповідач є племінником дружини позивача, однак він його бачив лише декілька років тому, коли той приїздив до ОСОБА_1 в гості. ОСОБА_3 не проживав в будинку позивача і не вів спільне господарство, не здійснював ремонт та догляд за будинком, інших господарських приміщень домогосподарства.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України).

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України.

Згідно зі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтями 316 та 317 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частинами 1, 2 ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

На підставі ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно з ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно ст.71 ч.1, ст.72 Житлового кодексу УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї, за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Таким чином, судом зясовано, що відповідач, будучи зареєстрованим в будинку позивача, однак не проживаючи за місцем реєстрації, не сплачуючи комунальні платежі та не приймаючи участі у підтриманні будинку в належному стані втратив право користування цим жилим приміщенням, однак створює позивачу перешкоди у розпорядженні майном, так як через реєстрацію відповідача у будинку позивача, останній обмежений у праві розпоряджатися будинком на власний розсуд, отриманні субсидії тощо, а тому суд вважає, що позов слід задовольнити та усунути позивачу перешкоди у користуванні житлом шляхом позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати.

Керуючись ст.ст.10, 13, 76-81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 (мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_3 (зареєстрованого ІНФОРМАЦІЯ_1, фактичне місце проживання не відоме), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Окнянська селищна рада Окнянського району Одеської області (адреса місцезнаходження: вул. Першотравнева 31, с.м.т. Окни Одеської області, ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку №3 по вул. Верховецька в с. Флора Окнянського району Одеської області.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у сумі 704,80 грн.

Відповідно до п.п.15.5) п.1 Перехідних положень ЦПК України, на рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Одеської області через Красноокнянський районний суд або безпосередньо до апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 листопада 2018 року.

СуддяОСОБА_11