Справа № 645/4850/16-ц
Провадження № 2/645/2672/18
У Х В А Л А

іменем України

14 грудня 2018 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого судді Бабкової Т.В.,

при секретарі судових засідань ОСОБА_1,

за участю:

представника позивача ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, -

встановив:

12.10.2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом, в якому просить встановити факт проживання однією сімєю ОСОБА_2 зі спадкодавцем ОСОБА_6, яка померла 14.03.2016 року на час відкриття спадщини 14.03.2016 року; визнати право власності на спадщину за заповітом, яка відкрилася після смерті ОСОБА_7, померлої 14.03.2016 року на квартиру АДРЕСА_1; на квартиру АДРЕСА_2.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13.12.2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено, встановлено факт, що має юридичне значення, а саме факт проживання однією сім'єю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зі спадкодавцем ОСОБА_6, яка померла 14.03.2016 року, на час відкриття спадщини - 14.03.2016 року; визнано за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності в порядку спадкування за заповітом: на квартиру АДРЕСА_3, та на квартиру АДРЕСА_4, після смерті ОСОБА_6, померлої 14.03.2016 року; стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в сумі 7441,20 грн.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 09.02.2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13.12.2016 року в частині визнання права власності за ОСОБА_2 в порядку спадкування за заповітом на квартиру АДРЕСА_3, та на квартиру АДРЕСА_4, після смерті ОСОБА_6, померлої 14.03.2016 року, стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 витрат по сплаті судового збору в сумі 7441,20 грн. скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення про відмову у позові. В іншій частині апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, а рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13.12.2016 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.07.2018 року касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13.12.2016 року в незмінній при апеляційному перегляді частині та рішення апеляційного суду Харківської області від 09.02.2017 року в частині вирішення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.11.2018 року справу передано на розгляд судді Бабковій Т.В.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15.11.2018 року вказану цивільну справу прийнято до провадження судді Фрунзенського районного суду м. Харкова Бабкової Т.В., розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

22.11.2018 року позивачем ОСОБА_2 було подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій позивач просить встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 разом зі спадкодавцем ОСОБА_6, яка померла 14.03.2016 року на час відкриття спадщини 14.03.2016 року.

Під час підготовчого судового засідання представником відповідача ОСОБА_4 адвокатом ОСОБА_5 заявлено клопотання про відмову у прийнятті позовної заяви з уточненими позовними вимогами та повернення її позивачеві. На обґрунтування клопотання ОСОБА_5 посилався на те, що 24.11.2018 року відповідачем було отримано заяву про уточнення позову, яка не відповідає вимогам процесуального закону. Первісно позивач звернувся до суду з проханням про встановлення факту проживання однією сімєю позивача зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Як видно з наведеного вище, мова йде про зовсім різні юридичні факти, які врегульовані різними нормами права. За таких обставин з боку позивача відбувається зміна предмету позову, в той час, як положеннями ч.4 ст.49 ЦПК України визначено, що у разі направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції зміна предмета, підстав позову не допускається, крім випадків, визначених цією статтею. Зміна предмета або підстав позову при новому розгляді справи допускається в строки, встановлені частиною третьою цієї статті , лише у випадку, якщо це необхідно для захисту прав позивача в звязку із зміною фактичних обставин справи, що сталася після закінчення підготовчого засідання, або, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, - після початку першого судового засідання при первісному розгляді справи.

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 заявлене клопотання вважала необґрунтованим, просила відмовити у його задоволенні. Звертала увагу суду на безпідставність доводів адвоката ОСОБА_5 щодо нових вимог позивача про встановлення іншого факту в порівнянні з первісно заявленим. При первісному зверненні із позовом ОСОБА_2 дійсно зазначав, що на протязі тривалого часу проживав з ОСОБА_6 однією сімєю як чоловік та жінка, 14.03.2016 року ОСОБА_6 померла, залишивши заповіт на користь позивача, час відкриття спадщини 14.03.2016 року ОСОБА_2 постійно проживав зі спадкодавцю ОСОБА_6, проте через відсутність документальних підтверджень цього факту не взмозі оформити спадщину.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи 12.10.2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом, в якому просив встановити факт проживання однією сімєю ОСОБА_2 зі спадкодавцем ОСОБА_6, яка померла 14.03.2016 року на час відкриття спадщини 14.03.2016 року; визнати право власності на спадщину за заповітом, яка відкрилася після смерті ОСОБА_7, померлої 14.03.2016 року на квартиру АДРЕСА_1; на квартиру АДРЕСА_2.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовував тим, що 14.03.2016 року померла ОСОБА_6, з якою він з 1987 року проживав однією сімєю за адресою: АДРЕСА_5 Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина за заповітом, яким вона заповідала позивачу все належне їй майно. Позивач наголошував, що на час відкриття спадщини він постійно проживав разом із спадкодавцем. У звязку з чим спадщину після померлої прийняв. Проте постановою державного нотаріуса 12-ої Харківської державної нотаріальної контори від 24.09.2016 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_6 з посиланням на пропуск встановленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини, доводи позивача про постійне проживання разом із спадкодавцем на день відкриття спадщини не були прийняті до уваги, оскільки позивач не зміг документально це підтвердити. При обґрунтуванні позовної заяви ОСОБА_2 посилався на положення ст.1223, ч.1 ст.1268, ч.3 ст.1268, ст.1270 ЦК України, якими врегульовано право на спадкування за заповітом, порядок прийняття спадщини, в тому числі визнання спадкоємця, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, таким, що прийняв спадщину.

Таким чином, викладаючи в первісній позовній заяві позовні вимоги, позивач ОСОБА_2 викладав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, посилаючись саме на наявність в нього права на спадкування за заповітом після смерті спадкодавця ОСОБА_6, відсутність в нього, як у спадкоємця за заповітом, позасудової можливості отримати спадщину, через відсутність документального підтвердження факту постійного проживання разом із ОСОБА_6 на час її смерті. При викладенні змісту позовних вимог позивачем ОСОБА_2 було зазначено вимогу про встановлення факту проживання однією сімєю ОСОБА_2 разом зі спадкодавцем ОСОБА_6, померлою 14.03.2016 року на час відкриття спадщини 14.03.2016 року. Таким чином позовні вимоги щодо проживання в певний період часу однією сімєю ОСОБА_2 та ОСОБА_6, як чоловіка та жінки без шлюбу, ОСОБА_2 не заявлялися.

В той же час, Верховний Суд у постанові від 18.07.2018 рока при розгляді касаційної скарги відповідача ОСОБА_4 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова у складі судді Федорової О.В. від 13.12.2016 року та рішення апеляційного суду Харківської області у складі колегії суддів: Бездітка В.М., Овсяннікової А.І., Сащенка І.С. від 09.02.2017 року зазначив, що для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Таким чином, суди першої й апеляційної інстанції, ухвалюючи рішення у справі, не звернули увагу на вказані положення законодавства, не дослідили і не перевірили доходів ОСОБА_2 щодо факту його постійного проживання зі спадкодавцем (ОСОБА_6А.). на час відкриття спадщини, що має значення для правильного вирішення спору, не посилались на докази на їх підтвердження, тому дійшли передчасного висновку про задоволення позову в цій частині.

Враховуючи наведене, 22.11.2018 року позивач ОСОБА_2, не змінюючи підстав та предмету позову, привів позовні вимоги, тобто спосіб захисту своїх прав , в передбачений законом спосіб, тобто привів формулювання предмету позову з фактичною вимогою, у розумінні ч.3 ст.1268 ЦК України та просив суд в заяві від 22.11.2018 року встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 разом із спадкодавцем ОСОБА_6, померлою 14.03.2016 року, на час відкриття спадщини 14.03.2014 року.

За таких обставин, доводи представника відповідача - адвоката ОСОБА_5 відносно того, що в такий спосіб позивачем змінено предмету позову всупереч положеннями ч.4 ст.49 ЦПК України, суд вважає непереконливими та підстав для повернення заяви позивача про уточнення позовних вимог не вбачає.

Керуючись ст. ч.4 ст.49, ст.260 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

В задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про відмову у прийнятті позовної заяви з уточненими позовними вимогами та повернення її позивачу відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 19.12.2018 року.

Головуючий - Т.В. Бабкова