Ухвала

19 грудня 2018 року

м. Київ

справа №686/6775/18

провадження №61-42631св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя-доповідач),

суддів: Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., Фаловської І. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Держава Україна в особі управління Державної казначейської служби України у м. Хмельницькому Хмельницької області,

третя особа без самостійних вимог -Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу управління Державної казначейської служби України у м. Хмельницькому Хмельницької області на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 квітня 2018 року у складі судді Чевилюк З. А., та постанову апеляційного суду Хмельницької області від 02 серпня

2018 року у складі колегії суддів: Спірідонової Т. В., Купельського А. В., Янчук Т. О.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі управління Державної казначейської служби України у

м. Хмельницькому Хмельницької області, третя особа без самостійних вимог - Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, якому просив стягнути на його користь шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України шкоду у розмірі 43 846,04 грн.

Позовна заява мотивована тим, що з вересня 2016 року позивач, як суддя у відставці, отримував щомісячне довічне грошове утримання. Відповідно до положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України Пенсійний фонд України, як податковий агент, щомісячно утримував з його щомісячного грошового утримання податок з доходів фізичних осіб.

Рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2018 року №1-р/2018 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України.

Позивач вважає, що внаслідок прийняття Верховною Радою України неконституційного у зазначеній частині закону щодо оподаткування щомісячного довічного грошового утримання йому було заподіяно майнову шкоду у виді утриманого податку з доходів фізичних осіб за період

з 17 вересня 2016 року по лютий 2018 року включно у розмірі 43 846,04 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 24 квітня 2018 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Хмельницької області від 02 серпня 2018 року, позов задоволено.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України 43 846,04 грн шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним.

Судові рішення мотивовані тим, що неконституційність закону, встановлена Конституційним Судом України, є підставою для застосування до держави, наслідків, передбачених статтею 1175 ЦК України.

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2018 року, управління Державної казначейської служби України у м. Хмельницькому Хмельницької області просить скасувати ухвалені у справі рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд не врахував ту обставину, що механізм відшкодування шкоди, завданої актами та діями, що визнані неконституційними положеннями статті 1175 ЦК України не врегульований. Касаційна скарга також містить посилання на те, що позивач не має права вимагати повернення відрахованого податку з дати внесення змін до відповідних норм Податкового кодексу України, оскільки саме в рішенні Конституційного Суду України від 27 лютого 2018 року №1-р/2018 передбачено, що дана норма втрачає чинність з моменту ухвалення цього рішення.

Відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що доводи касаційної скарги необґрунтовані та безпідставні. Також указує на те, що визнанням норм Податкового кодексу України такими, що не відповідають приписам Конституції України, Конституційний Суд України підтвердив наявність факту триваючого порушення прав позивача, що полягало в утриманні податку з щомісячного довічного грошового утримання позивача.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що наявні підстави для передачі справи на розгляд об'єднаної палати Верховного Суду. Такий висновок Верховного Суду ґрунтується на наступному.

У справі, яка переглядається, суди встановили, що з грудня 1992 року

по 08 вересня 2016 року позивач ОСОБА_1 обіймав посаду судді у судах різних рівнів. Постановою Верховної Ради України від 08 вересня

2016 року ОСОБА_1 звільнено з посади судді у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Внаслідок прийняття Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні»

від 27 березня 2014 року № 1166-VII пункт 164.2 статті 164 Кодексу доповнено новим підпунктом 164.2.19, відбулось фактичне звуження змісту та обсягу прав позивача на майно, зокрема, пенсійні виплати, на які він міг очікувати відповідно до норм законодавства чинного на момент виникнення відповідних прав.

Рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2018 року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, яким передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати. Положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Предметом судового розгляду у цій справі є вимога судді у відставці про стягнення з Держави Україна в особі управління Державної казначейської служби у місті Хмельницькому майнової шкоди у сумі 43 846,04 грн, завданої позивачеві внаслідок прийняття Верховною Радою України неконституційного закону щодо оподаткування щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці останньому завдало майнової шкоди у вигляді утриманого податку з доходів фізичних осіб. Як на підставу позову, позивач посилався на положення статті 1175 ЦК України.

Статтею 152 Конституції України встановлено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України. Закони та інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку.

Відповідно до статті 1175 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів.

Виходячи з ціни позову, яка становить 43 846,04 грн, справа, у силу пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України, є малозначною.

Відкриваючи касаційне провадження у даній справі, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики (підпункт а) пункту другого частини третьої статті 389 ЦПК України).

Проте, в ухвалах від 27 вересня 2018 року, 03 жовтня 2018 року та

від 31 жовтня 2018 року з аналогічними позовними вимогами, постановлених Верховним Судом у складі суддів Першої та Другої судових палат Касаційного цивільного суду зроблено висновок про те, що виходячи з ціни позову така категорія справє малозначною в силу вимог закону та відмовлено у відкритті касаційного провадження з наведеної підстави.

За правилами частини другої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об'єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об'єднаної палати.

Прикладом наявності протилежних за змістом правових висновків у судових рішеннях Верховного Суду є ухвали: від 27 вересня 2018 року у справі № 686/6137/18, провадження №61-44208ск18; від 03 жовтня

2018 року у справі № 686/7488/18, провадження № 61-42305ск18;

від 31 жовтня 2018 року у справі №686/6719/18, провадження

№61-46428ск18, ухвалені Верховним Судом у складі суддів Першої та Другої судової палати Касаційного цивільного суду.

Зазначене свідчить про існування різного підходу до розуміння та тлумачення підпункту а) пункту другого частини третьої статті 389 ЦПК України.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що вирішення такого правового питання як вимога про стягнення з Держави Україна майнової шкоди, завданої внаслідок прийняття Верховною Радою України закону щодо оподаткування щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, який в подальшому визнаний неконституційним, викликає необхідність формування єдиної правозастосовчої практики, що підлягає вирішенню об'єднаною палатою Касаційного цивільного суду.

Однакове застосування закону забезпечуватиме реалізацію верховенства права, рівність перед законом та правову визначеність у державі. Єдність у практиці застосування одних й тих самих норм права поліпшуватиме громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також сприятиме утвердженню довіри до судової влади в цілому.

Ухвалення протилежних чи суперечливих судових рішень, особливо судом вищої інстанції, може спричинити порушення права на справедливий суд, закріпленого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень.

Згідно з частиною другою статті 403 ЦПК України та з урахуванням наведеного наявні підстави для передачі справи на розгляд об'єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Керуючись статтями 403, 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Передати на розгляд об'єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справу № 686/6775/18, провадження

№ 61-42631св18, за касаційною скаргою управління Державної казначейської служби України у м. Хмельницькому Хмельницької області на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 24 квітня 2018 року та постанову апеляційного суду Хмельницької області від 02 серпня 2018 року.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді С. Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко

І. М. Фаловська

С. П. Штелик