Постанова

Іменем України

28 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 522/6513/15-ц

провадження № 61-19197св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2016 року в складі судді Чернявської Л. М. та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 21 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Артеменка І. А., Черевка П. М., Драгомерецького М. М.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, уточнивши який просило у рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором, укладеним між сторонами 13 червня 2007 року, в розмірі 120 679,13 дол. США, що еквівалентно 1 903 259,54 грн, звернути стягнення на предмет іпотеки, нежиле приміщення АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4 на праві приватної власності, шляхом реалізації предмета іпотеки з прилюдних торгів, ціну встановити на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом в межах процедури виконавчого провадження, та стягнути судовий збір в розмірі 3654 грн.

В обґрунтування заявлених вимог указувало на те, що 13 червня 2007 року між банком та ОСОБА_4 укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 670/36-302 (далі - кредитний договір), за умовами якого ПАТ «Укрсобанк» відкрило відповідачу відновлювальну кредитну лінію в межах максимального ліміту заборгованості в сумі 74 тис. дол. США зі сплатою 13 % річних та кінцевим терміном повернення всієї заборгованості до 11 червня 2017 року.

На забезпечення належного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором 13 червня 2007 року між сторонами укладено іпотечний договір, за умовами якого відповідач передала банку в іпотеку нежиле приміщення АДРЕСА_1 загальною площею 37,4 кв. м.

У результаті неналежного виконання ОСОБА_4 умов укладеного кредитного договору виникла заборгованість.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2016 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено. У рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_4 за договором відновлювальної кредитної лінії від 13 червня 2007 року № 670/36-302 у загальній сумі 120 679,13 дол. США, що еквівалентно 1 903 259,54 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки - нежиле приміщення АДРЕСА_1 загальною площею 37,4 кв. м, що належить ОСОБА_4 на праві приватної власності, шляхом реалізації предмета іпотеки з прилюдних торгів, встановлено ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом в межах процедури виконавчого провадження. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 3 654 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки ОСОБА_4 не виконує взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, у результаті чого утворилася заборгованість, то банк має право задовольнити свої вимоги за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 21 грудня 2016 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що рішення районного суду є законним і обґрунтованим, ухвалено з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі, поданій 10 лютого 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 21 грудня 2016 року, і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є незаконними та необґрунтованими, ухвалені з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Суди не звернули уваги на неспівмірність вартості предмета іпотеки розміру заборгованості за кредитним договором та не перевірили розрахунок заборгованості наданий банком. Крім того, банк пропустив позовну давність щодо окремих щомісячних платежів, оскільки банком заборгованість за кредитним договором розрахована з січня 2010 року, а з цим позовом банк звернувся до суду у березні 2015 року.

Ухвалами Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 лютого та 06 квітня 2017 року поновлено ОСОБА_4 строк на касаційне оскарження рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2016 року та ухвали апеляційного суду Одеської області від 21 грудня 2016 року, відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Приморського районного суду м. Одеси.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 липня 2017 року справу призначено до розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту першого розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК Українисудом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

20 квітня 2018 справу передано до Верховного Суду.

На час розгляду справи Верховним Судом заперечення/відзиви на касаційну скаргу не надійшли.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Колегія суддів дійшла висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на наступне.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Суди встановили, що 13 червня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 670/36-302, за умовами якого банк відкрив відповідачу відновлювальну кредитну лінію в межах максимального ліміту заборгованості в сумі 74 тис. дол. США зі сплатою 13 % річних та кінцевим терміном повернення всієї заборгованості до 11 червня 2017 року.

На забезпечення виконання ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором 13 червня 2007 року між сторонами укладено іпотечний договір, за умовами якого відповідач передала банку в іпотеку нежиле приміщення АДРЕСА_1 загальною площею 37,4 кв. м, що належить їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 25 вересня 2006 року.

Відповідно до статей 526, 530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору.

Відповідно до частини першої та другої статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_4 умов кредитного договору, станом на 14 січня 2014 року існує заборгованість у розмірі 120 679,13 дол. США, що є еквівалентом 1 903 259,54 грн, яка складається з: 65 тис. дол. США, що є еквівалентом 1 025 130,6 грн, заборгованості за кредитом; 41 197,56 дол. США, що є еквівалентом 649 736,68 грн, заборгованості за відсотками; 4 029,31 дол. США, що є еквівалентом 63 547,14 грн, пені за несвоєчасне повернення кредиту; 7 144,54 дол. США, що є еквівалентом 112 678,27 грнпені за несвоєчасне повернення відсотків.

Згідно зі статтею 629 ЦК Українидоговір є обов'язковим до виконання обома сторонами.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, встановивши, що відповідач порушила свої зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилася заборгованість, дійшов правильного висновку про задоволення вимоги іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки, способом реалізації предмета іпотеки.

Доводи касаційної скарги щодо звернення банку з цим позовом поза межами позовної давності на увагу не заслуговують, оскільки матеріали справи не містять доказів звернення ОСОБА_4 або її представника до суду першої інстанції із заявою про застосування позовної давності, без якої застосування позовної давності, є неможливим.

Самі по собі аргументи касаційної скарги про неправильність наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором не спростовують висновків судів, оскільки на підтвердження таких доводів заявник не надала доказів.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судових рішень, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки. В силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Частиною першої статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 21 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В. І.Крат

В. П.Курило