Номер провадження: 22-ц/785/5151/18
Головуючий у першій інстанції Сегеда О. М.
Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Кравця Ю.І.

з участю секретаря Бєляєвої А.О.

імена (найменування) сторін:

заявник - Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області

боржник - ОСОБА_2

представник боржника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу поданням Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України громадянці ОСОБА_2,за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2017 року (суддя Сегеда О.М.)

в с т а н о в и в:

У листопаді 2017 року Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській областізвернувся до суду з поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України громадянці ОСОБА_2, посилаючись на те, що на виконанні у ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області перебуває виконавче провадження №54411082 з виконання виконавчого листа № 522/19190/14-ц, виданого 21 червня 2017року Приморським районним судом м. Одеси про стягнення солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Марфін Банк» достроково заборгованості за кредитним договором № 381/Б від 21 грудня 2006 року в розмірі 587 937 дол. США 68 центів, та 1628571 грн. 43 коп. пені, та складається: з кредитної заборгованості за період з 21 грудня 2006 року по 02 червня 2015 року у розмірі 503 915 дол. США 71 цент; заборгованості за процентами за період з 21 грудня 2006 року по 02 червня 2015 року у розмірі 84021 дол. США 97 центів; пені за прострочення сплати кредиту за період з 03 лютого 2014 року по 01 червня 2015 року у розмірі 591431 грн. 08 коп.; пені за прострочення сплати процентів за період з 03 лютого 2014 року по 01 червня 2015 року у розмірі 906730 грн. 99 коп; штраф за невиконання зобов'язання за кредитним договором за період з 03 березня 2015 року по 31 травня 2015 року у розмірі 130 409 грн. 36 коп.

01 серпня 2017року державним виконавцем відділу винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення коштів з ОСОБА_2, копію якої направлено сторонам виконавчого провадження рекомендованою кореспонденцією, однак боржник в добровільному порядку вимоги виконавчого документу не виконує, у зв'язку з чим державний виконавець просив суд встановити ОСОБА_2 обмеження у праві виїзду за межі України.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2017 року подання Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України громадянці ОСОБА_2задоволено. Встановлене тимчасове обмеження ОСОБА_2 до виконання останньою зобов'язань по виконавчому провадженню №54411082 про примусове виконання виконавчого листа № 522/19190/14-ц, виданого 21 червня 2017 Приморським районним судом м. Одеси про стягнення солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Марфін Банк» достроково заборгованості за кредитним договором №381/F від 21 грудня 2006 року в розмірі 587 937 дол. США 68 центів, та 1 628 571 грн. 43 коп. пені, та складається: з кредитної заборгованості за період з 21 грудня 2006 року по 02 червня 2015 року у розмірі 503 915 дол. США 71 цент; заборгованості за процентами за період з 21 грудня 2006 року по 02 червня 2015 року у розмірі 84 021 дол. США 97 центів; пені за прострочення сплати кредиту за період з 03 лютого 2014 року по 01 червня 2015 року у розмірі 591 431 грн. 08 коп.; пені за прострочення сплати процентів за період з 03 лютого 2014 року по 01 червня 2015 року у розмірі 906 730 грн. 99 коп; штраф за невиконання зобов'язання за кредитним договором за період з 03 березня 2015 року по 31 травня 2015 року у розмірі 130 409 грн. 36 коп.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_2 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати, прийняти постанову, якою в задоволені подання відмовити, посилаючись на те, що ухвала суду порушує її права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що суд першої інстанції не з'ясував і не перевірив належним чином доводи державного виконавця щодо її ухилення від виконання своїх зобов'язань за рішенням суду, не звернув увагу на те, що невиконання рішення суду в добровільному порядку не може беззаперечно свідчити про вчинення боржником свідомих дій, спрямованих на ухилення від виконання майнових зобов'язань, у зв'язку з чим дійшов помилкового та безпідставного висновку про те, що подання державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України є обґрунтованими, а зазначені в ньому обставини є доведеними, в звязку з чим вважає, що ухвала підлягає скасуванню.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

В порядку п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У зв'язку із цим справа підлягає розгляду в порядку п.8 розділу Х111 Перехідних положень Цивільно-процесуального кодексу України.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція Цивільний процесуальний кодекс України (ред. з 18.03.2004 до 15.12.2017), відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справа розглядається апеляційним судом Одеської області, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває місцевий суд, який ухвалив рішення, що оскаржується, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Перехідних положень.

В судове засідання, призначене на 14 листопада 2018 року сторони не з'явились, всі були сповіщені належним чином (а.с. 80-82).

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст. 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах будь-якої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Статтею 6 даного Закону встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, коли громадянин України ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV(тут і далі в редакції закону, яка була чинною на час постановлення даної ухвали).

За змістом п.18 ч.3 ст.11 вказаного Закону державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Виходячи з викладеного, законом встановлено можливість тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Під ухиленням боржника від виконання зобов'язань, покладених рішенням суду, слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини.

Поряд з цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч.6 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна неявка за викликом державного виконавця; письмове не повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Так, відповідно до ч.1 ст.377-1 ЦПК України (в редакції закону, чинній на час постановлення даної ухвали) питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Отже, діюче законодавство України передбачає можливість тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України, у разі ухилення від виконання судового рішення.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що на виконанні у ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області перебуває виконавче провадження №54411082 з виконання виконавчого листа № 522/19190/14-ц, виданого 21 червня 2017року Приморським районним судом м. Одеси про стягнення солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Марфін Банк» достроково заборгованості за кредитним договором № 381/Б від 21 грудня 2006 року в розмірі 587 937 дол. США 68 центів, та 1628571 грн. 43 коп. пені, та складається: з кредитної заборгованості за період з 21 грудня 2006 року по 02 червня 2015 року у розмірі 503 915 дол. США 71 цент; заборгованості за процентами за період з 21 грудня 2006 року по 02 червня 2015 року у розмірі 84021 дол. США 97 центів; пені за прострочення сплати кредиту за період з 03 лютого 2014 року по 01 червня 2015 року у розмірі 591431 грн. 08 коп.; пені за прострочення сплати процентів за період з 03 лютого 2014 року по 01 червня 2015 року у розмірі 906730 грн. 99 коп.; штраф за невиконання зобов'язання за кредитним договором за період з 03 березня 2015 року по 31 травня 2015 року у розмірі 130 409 грн. 36 коп.

У добровільному порядку рішення суду ОСОБА_2 не виконується.

Звертаючись до суду з поданням, Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області посилається як на підставу такого звернення на невиконання в добровільному порядку боржником рішення суду.

Між тим, зі змісту вищенаведених норм закону вбачається, що можливість тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України пов'язана саме з ухиленням останнього від примусового виконання судового рішення.

На момент звернення з поданням факт ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду обов'язків у виконавчому провадженні повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження, які мають бути додані до подання державного виконавця.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» зокрема, щодо надання у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасно з'являтися за викликом державного виконавця; письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

В матеріалах, наданих державним виконавцем разом з поданням до суду, відсутні відомості про отримання боржником постанов про відкриття виконавчого провадження з зазначенням строку на добровільне виконання виконавчого документу, також відсутні будь-які докази щодо проведення перевірки належного боржникові майна (нерухомого майна, транспортних засобів тощо), з'ясування місця його роботи.

Відсутні і акти про перевірку наявності майна за місцем реєстрації боржника.

Крім того, державним виконавцем не надано відомостей щодо виклику боржника до відділу ДВС та отримання боржником такого виклику, а особа, яка не є повідомленою про покладені на неї обов'язки, не може вважатися такою, що ухиляється від їх виконання.

Саме по собі невиконання боржником рішення суду у добровільному порядку ще не є свідченням ухилення його від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду.

Обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковою мірою забезпечення виконання рішення суду, яка має застосовуватись після здійснення державними виконавцями всіх інших можливих заходів із такого забезпечення.

Враховуючи, що на час звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області не надав доказів того, що боржник безпідставно не з'являвся на виклики державного виконавця, вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, колегія суддів приходить до висновку, що обмеження у праві виїзду за кордон було застосовано судом передчасно, без належного з'ясування фактичних обставин, що підлягають перевірці.

За вказаних обставин, відсутні підстави для задоволення подання Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

Враховуючи вищевикладене, на підставі п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, ухвала суду скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні подання Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України громадянці ОСОБА_2

У відповідності до ст. 389 ЦПК України, ухвала суду про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України (п. 31 ч. 1 ст. 352 ЦПК України) не підлягає касаційному перегляду.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2017 року - скасувати, ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні подання Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України громадянці ОСОБА_2 - відмовити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складений 15 листопада 2018 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________ Ю.І. Кравець