Справа №442/1825/18
Провадження №2/442/1059/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2018 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі - головуючої судді - Курус Р.І., розглянувши в приміщенні Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 28.03.2018 року звернулась з позовом до відповідача ОСОБА_2, в якому просить поділити між ними спільне майно подружжя, а саме нежитлове приміщення загальною площею 47,9 кв. м., що за адресою: вул. Д. Галицького, 8/1, приміщення 1, в м. Дрогобичі, Львівської області.

28.03.2018 року направлено запит до Відділу АДР Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо реєстрації місця проживання відповідача, що містяться в картотеці реєстраційного обліку, відповідь на який судом отримано 23.04.2018 року.

28.03.2018 року ухвалою судді дану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу ОСОБА_1 пятиденний термін з дня отримання вказаної ухвали для виправлення зазначених в ній недоліків.

02.04.2018 року на адресу суду поступила від позивача уточнена позовна заява, в якій остання просить поділити між нею та відповідачем спільне майно подружжя, а саме нежитлове приміщення загальною площею 47,9 кв. м., що за адресою: вул. Д. Галицького, 8/1, приміщення 1, в м. Дрогобичі, Львівської області, виділивши їй 1/2 частку вказаного нежитлового приміщення та визнати за нею право власності на 1/2 ідеальну частку у праві спільної сумісної власності на вказане нежитлове приміщення.

Ухвалою від 11.04.2018 року в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, встановлено відповідачу пятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подачі відзиву на позовну заяву, предявлення зустрічного позову. Також позивачу встановлено пятиденний з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу пятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення.

11.04.2018 року ухвалою судді вирішено питання щодо забезпечення даного позову, якою до вирішення спору по суті накладено арешт на спірне нежитлове приміщення.

В обґрунтування позову позивач покликається на те, що перебуває в шлюбі з відповідачем, однак у звязку з тим, що вони протягом останнього часу разом не проживають, позивач подала позовну заяву на розірвання шлюбу. За час подружнього життя ними було набуте нежитлове приміщення загальною площею 47,9 кв. м., що за адресою: вул. Д. Галицького, 8/1, приміщення 1, в м. Дрогобичі Львівської області. Зазначає, що коли ними було придбане вказане нежитлове приміщення, воно перебувало в непридатному стані для використання, а тому нею було потрачено значні кошти на ремонтні роботи та будівельні матеріали, проведено капітальний ремонт. На даний час, відповідач уникає з нею розмови щодо поділу спільного майна подружжя, а тому вона була змушена звернутись з даним позовом.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило.

Відповідач відзив на позовну заяву не подавав, ухвалу про розгляд справи в спрощеному позовному провадженні відмовився отримувати, що вбачається із наявного в матеріалах справи супровідного листа яке повернулось на адресу суду з відміткою за письмовою заявою відправника, одержувача. Відповідно до вимог ч. 9 ст. 130 ЦПК України відповідач вважається повідомленим про розгляд справи.

У звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Вимогами ст. ст. 13, 81 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

29 серпня 1996 року між сторонами позивачем та відповідачем було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-СГ № 319569.

Під час шлюбу, згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно за індексним номером: 28292681 від 18.10.2014 року, СТА 460011, нежитлове приміщення загальною площею 47,9 кв. м., що за адресою: вул. Д. Галицького, 8/1, приміщення 1, в м. Дрогобичі, Львівської області, належить ОСОБА_2, що також вбачається із витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним номером 28292791 від дати формування 18.10.2014 року, ЕЕН 208161.

Відповідно до наявної в матеріалах справи ухвали судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області вбачається, що позивачем по даній справі подано позовну заяву про розірвання шлюбу по якій вже відкрито провадження та було призначено до розгляду на 20.04.2018 року.

Вирішуючи по суті даний спір суд виходить з того, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 Цивільного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 372 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто Використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).

Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

При відсутності у матеріалах справи доказів про отримання подружжям ОСОБА_2 доходів за час перебування в шлюбі та під час будівництва спірного нежитлового приміщення, те, що будівництво спірного нежитлового приміщення розпочате та закінчене під час перебування сторін в шлюбі, суд приходить до переконання, що нежитлове приміщення загальною площею 47,9 кв. м., що за адресою: вул. Д. Галицького, 8/1, приміщення 1, в м. Дрогобичі, Львівської області є обєктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2.

Таким чином, враховуючи, що набутне нежитлове приміщення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в період шлюбу та ведення спільного господарства, а тому спірне нежитлове приміщення є об'єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3, у звязку з чим суд доходить висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачкою право власності на 1/2 частку нежитлового приміщення.

Що стосується вжитих судом заходів по забезпеченню даного позову, суд вважає за необхідне розяснити, що відповідно до вимог ч. 7 ст. 158 ЦПК України, оскільки позов задоволено, заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом девяноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.

Керуючись ст. ст. 60, 69, 70, 72 СК України, ст.ст. 12, 13, 76, 77, 78, 80, 81, 141, 263, 265, 273, 354 ЦПК України, постановою Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року N 11 суд, -

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Поділити між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільне майно подружжя, а саме - нежитлове приміщення загальною площею 47,9 кв. м., що за адресою: вул. Д. Галицького, 8/1, приміщення 1, в м. Дрогобичі, Львівської області.

Визнати за ОСОБА_1право власності на 1/2 частку у праві спільної сумісної власності подружжя на нежитлове приміщення загальною площею 47,9 кв. м., що за адресою: вул. Д. Галицького, 8/1, приміщення 1, в м. Дрогобичі, Львівської області.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 11 тра вня 2018 року.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса проживання:, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_2.

Головуюча - суддя Курус Р.І.