ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2018 року

м. Харків

Справа № 644/241/17

Провадження № 22ц/790/1517/18

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого Бровченко І.О.,

суддів Бурлака І.В. Яцини В.Б.,

за участю секретаря Афоніна К.О.

імена сторін:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2, в особі представника ОСОБА_3, на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22 серпня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину.

Позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше встановленого мінімуму, щомісяця, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 500 гривень щомісячно починаючи з вересня 2015 року по 13 січня 2017 року включно, всього стягнути 8250 гривень; стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу.

В обгрунтування своїх вимог позивач зазначає, що сторони до 2015 року перебували у шлюбі. 08 листопада 2008 року в них народився син, ОСОБА_4. Син знаходиться на утриманні позивача, відповідач матеріальну допомогу на утриманні дитини не надає. 09 вересня 2015 року відповідачем було написано розписку в якій він зобовязувався сплачувати ОСОБА_1 аліменти в розмірі 500 гривень щомісячно, починаючи з вересня 2015 року.

В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила його задовольнити.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22 серпня 2017 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 16 січня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за минулий час, за період з вересня 2015 року по 13 січня 2017 року, в розмірі 8216 грн. 67 коп.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволені позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначає, що відповідач не був належним чином повідомлений про час та дату розгляду справи, у звязку з чим відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України судове рішення підлягає скасуванню. Крім того, зазначає, що згідно розписки від 09 вересня 2015 року він сплачував аліменти позивачу, що можуть підтвердити свідки.

Вислухавши суддю доповідача, пояснення зявившихся сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2015 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрований 11 серпня 2007 року розірвано.

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, серія 1-ВЛ № 144989, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову № 2 Харківського міського управління юстиції 18 листопада 2008 року, актовий запис № 1102, батьками дитини є ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з положень статей 180, 182, 183, 184, 191 СК України та тих обставин, що відповідач має обов'язок утримувати дітей до повноліття, а тому вважав, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч. 2 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Колегія суддів вважає, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2, суд першої інстанції прийняв до уваги вимоги частини 1 статті 182 СК України та врахував інтереси дитини.

Згідно ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

Позивачем надано суду розписку ОСОБА_2 від 09 вересня 2015 року, згідно якої, відповідач зобовязувався сплачувати ОСОБА_1 аліменти в розмірі 500 гривень щомісячно, починаючи з вересня 2015 року.

Позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти за минулий час з вересня 2015 року по 13 січня 2017 року, що згідно розрахунку складає 8216,67 грн., а отже позов в цій частині суд першої інстанції задовольнив частково.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Матеріали справи не містять належні, допустимі, достовірні та достатні докази в розумінні вимог ст. ст. 77-80 ЦПК України підтверджуючих, що дитина знаходилась на утриманні у батька. Сам по собі факт проживання дитини у будинку, який зареєстрований на відповідача, не є безспірною підставою для відмови у стягнення аліментів. Крім того, матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу підтверджуючого фактичне проживання дитини за місцем реєстрації її батька.

Згідно ч.3 ст. 376 ЦПК України підставами порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Відповідач обгрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою, але судова колегія вважає, що цю норму процесуального права слід застосовувати з врахуванням вимог ч.2 ст. 376 ЦПК України, а саме, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки відсутність відповідача в судовому засіданні першої інстанції не потягла за собою ухвалення неправильного рішення по суті, підстав для його скасування лише з формальних підстав і ухвалення такого самого по суті рішення не має. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції вживались заходи щодо виклику відповідача за місцем його реєстрації у житловому будинку належному йому на праві спільної часткової власності. Судові повістки повертались до суду у звязку з закінченням встановленого строку зберігання, які містяться в матеріалах цивільної справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_5 ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22 серпня 2017 року залишити без змін.

Повне судове рішення складено 14 травня 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки у випадках передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді -