Ухвала

Іменем України

08 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 523/9204/17

провадження № 61-44682ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду: Лесько А. О., (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Штелик С. П., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_3, подану його представником ОСОБА_4, на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 28 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Гребенюк Ірини Миколаївни, треті особи: ОСОБА_7, Суворовський відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернулася до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І.М., треті особи: ОСОБА_7, Суворовський відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Позовні вимоги ОСОБА_5 обґрунтовувала тим, що вона не була стороною договору позики від 13 грудня 2013 року, укладеного між її колишнім чоловіком ОСОБА_8 та ОСОБА_3, на підставі якого стягнуто заборгованість оспорюваним виконавчим написом нотаріуса.

30 червня 2017 року ОСОБА_5 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просила зупинити стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса, вчиненого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І. М. від 09 лютого 2017 року, зареєстрованого за № 192, про солідарне стягнення заборгованості з ОСОБА_5 на підставі договору позики від 13 грудня 2013 року, зареєстрованого за № 2117.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2017 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Одеської області від 28 серпня 2018 року, заяву ОСОБА_5 про забезпечення позову задоволено.

Зупинено стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса, вчиненого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І. М. від 09 лютого 2017 року, зареєстрованого за № 192, про солідарне стягнення заборгованості з ОСОБА_5 на підставі договору позики від 13 грудня 2013 року, зареєстрованого за № 2117, до набрання рішенням у справі законної сили.

Застосовуючи зазначені заходи забезпечення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що оскільки позивач оспорює виконавчий напис нотаріуса про стягнення заборгованості, який перебуває на виконанні, у разі виконання цього виконавчого документа існують обґрунтовані ризики утруднення подальшого розгляду справи та/або виконання можливого рішення суду.

26 вересня 2018 року ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_4 подав касаційну скаргу, в якій просив скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що в заяві про забезпечення позову належним чином не обґрунтовані підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову та не зазначено обставин, які свідчать про те, що незастосування цього заходу забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а також не надано відповідних доказів. Зазначені обставини також не зазначені в оскаржуваних судових рішеннях.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду вважає, що підстави для відкриття касаційного провадження відсутні, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 151 ЦПК України 2004 року суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з частиною п'ятою статті 153 ЦПК України 2004 року про вжиття заходів забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, порядок виконання, розмір застави, якщо така призначена. Копія ухвали надсилається заявнику та заінтересованим особам негайно після її постановлення.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

У частині третій статті 152 ЦПК України 2004 року зазначено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Суд, обираючи вид забезпечення позову, у кожному випадку повинен обирати такий спосіб, який у найбільший мірі спрямований на забезпечення предмету спору.

Пунктом 6 частини першої статті 152 ЦПК України 2004 року передбачено, що позов може забезпечуватися шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Відповідно до підпункту 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчого документу, в тому числі виконавчого напису нотаріуса. Тобто, чинним законодавством передбачено такий вид забезпечення позову як зупинення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса.

З огляду на те, що між сторонами виник спір щодо визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, внаслідок виконання якого існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, суди першої та апеляційної інстанції дійшли правильного висновку про наявність підстав для забезпечення позову у справі шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса, оскільки такий вид забезпечення позову у найбільший мірі спрямований на забезпечення предмету спору та співмірний із заявленими позивачем вимогами.

За таких обставин доводи касаційної скарги не спростовують викладених в оскаржуваних судових рішеннях висновків.

За приписами частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до положень пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З урахуванням того, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції, залишена без змін постановою апеляційного суду, про застосування заходів забезпечення позову, не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи, а суди при ухваленні оскаржуваних судових рішень правильно застосовували норми права, що є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, Верховний Суд на підставі пункту 5 частини другої та частини четвертої статті 394 ЦПК України відмовляє у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частиною п'ятою, пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України, частиною другою статті 8 Закону України «Про судовий збір» Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3, подану його представником ОСОБА_4, на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 28 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Гребенюк Ірини Миколаївни, треті особи: ОСОБА_7, Суворовський відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

С. П. Штелик