Справа № 629/874/18
Провадження № 2-к/629/2/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2018 року м. Лозова

Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі: головуючого судді-Мицик С.А., при секретарі судового засідання Заводяній О.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за клопотанням Головного територіального управління юстиції у Харківській області, яке представляє інтереси ОСОБА_1 Ніколаса, заінтересована особа: ОСОБА_2 про визнання та надання дозволу на примусове виконання в Україні рішення іноземного суду,

встановив:

16.02.2018 року з Головного територіального управління юстиції у Харківській області, діючого в інтересах громадянина ОСОБА_3 Республіки Німеччина ОСОБА_1 Ніколаса, до Лозівського міськрайонного суду Харківської області надійшло клопотання про визнання та надання дозволу на примусове виконання в Україні рішення іноземного суду, у якому заявник просив визнати та надати дозвіл на примусове виконання в Україні рішення Окружного Суду Фрайзінгу від 26 липня 2017 року (справа № 4 F 543/16) про передачу ОСОБА_1 виключного права щодо визначення місця перебування дитини Мелісси ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, і передачу дитини її батьку ОСОБА_1. Клопотання обґрунтовано тим, що 26 липня 2017 року Окружним Судом Фрайзінгу (ОСОБА_3 Республіка Німеччина) ухвалено рішення про передачу ОСОБА_4 дитини Мелісси ОСОБА_1 виключного права про визначення місця перебування дитини та передачу дитини батькові. Рішення німецького суду допущено до негайного виконання. 13 листопада 2017 року до Міністерства юстиції України через Федеральне відомство юстиції ФРН надійшло клопотання стягувача, який постійно проживає за кордоном, про визнання та надання дозволу на примусове виконання в Україні рішення німецького суду.

Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20.03.2018 року клопотання Головного територіального управління юстиції у Харківській області в інтересах ОСОБА_1 Ніколаса залишено без розгляду та повернуто заявнику.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 12.07.2018р. вищезазначену ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області було скасовано і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Від заінтересованої особи ОСОБА_2 надійшло заперечення проти клопотання ГТУЮ у Харківській області про визнання та надання дозволу на примусове виконання в Україні рішення іноземного суду та повторне клопотання про залишення вищезазначеного клопотання без розгляду та повернення його заявнику. Вказане повторне клопотання мотивоване тим, що між Україною та ОСОБА_3 Республікою Німеччина не укладено договір про визнання та виконання рішень судів, та клопотання ГТУЮ у Харківській області не відповідає приписам ст. 466 ЦПК України. Стягувачем у клопотанні про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не зазначено мотивів подання такого клопотання. Зазначила, що згідно чинного ЦПК України, примусовому визнанню та виконанню підлягають рішення суду по суті спору, а не в цілому судові рішення, однак стягувачем не доведено, що Примітка Окружного Суду Фрайзінгу від 26.07.2017 р. має статус рішення суду по суті спору, тим паче що у самій примітці зазначено про прийняття тимчасового розпорядження про передачу дитини позивачу та неможливість за теперішніх обставин прийняти остаточне рішення про батьківську опіку. Стягувач не надав суду додаткової інформації про те, чи намагався він самостійно звернути до виконання Примітку Окружного Суду Фрайзінгу, чи звертався до органів опіки та піклування, ОСОБА_2 з вимогою передати йому дитину, та не надав суду додаткової інформації та доказів того, що органами опіки та піклування або ОСОБА_2 йому було відмовлено у передачі дитини, або є інші перешкоди у добровільному виконанні Примітки Окружного Суду Фрайзінгу. Крім того, зазначила, що у резолютивній частині Примітки Окружного Суду Фрайзінгу не вказано зобовязаного субєкта, що унеможливлює його виконання на території України. Також стягувачем не долучено до клопотання засвідченої в установленому порядку копії рішення іноземного суду. Зазначила, що згідно ст. 12 Гаазької Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів 1961 року, згода на обовязковість якої надана Законом України від 10.01.2002 року «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів», суди не приймають документи, завірені апостилем, що виконані в цій країні, тому продувжує застосовуватись вимога дотримання процедури консульської легалізації. Також зазначила, що було порушено порядок, визначений 184, 185 № 1 ZPO (Цивільно-процесуального кодексу Німеччини); стягувачем також не долучено до матеріалів справи належних і допустимих доказів повідомлення ОСОБА_2 про призначення судового засідання, у якому було ухвалене відповідне рішення. Зауважила, що до клопотання додані інші документи, що не пройшли консульської легалізації, відсутній апостиль, тому є такими, що не посвідчені у встановленому законом порядку та не можуть братися до уваги і досліджуватися. Враховуючи викладене, просила залишити клопотання ОСОБА_1 Ніколаса про визнання та надання дозволу на примусове виконання в Україні Примітки Окружного Суду Фрайзінгу від 26.07.2017 року без розгляду та повернути його заявнику.

Ухвалою суду від 16.10.2018р. було задоволено клопотання заінтересованої особи ОСОБА_2 та постановлено розгляд клопотання ГТУЮ у Харківській області, яке представляє інтереси ОСОБА_1 Ніколаса, про визнання та надання дозволу на примусове виконання в Україні рішення іноземного суду проводити в режимі відеоконференції з Комінтернівським районним судом м. Харкова.

В судове засідання представник ГТУЮ у Харківській області не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутність, зазначив, що клопотання підтримує та просить його задовольнити.

В судові засідання з розгляду клопотання ГТУЮ у Харківській області в інтересах ОСОБА_1 Ніколаса про визнання та надання дозволу на примусове виконання в Україні рішення іноземного суду, призначені на 19.11.2018р. та 19.12.2018 року заінтересована особа ОСОБА_2 та її представник не зявились, ОСОБА_2 надала заяву, в якій зазначила про неможливість прибуття в судове засідання, призначене на 19.11.2018 р. за сімейними обставинами та просила відкласти розгляд клопотання на іншу дату; представник заінтересованої особи ОСОБА_2 в судове засідання, призначене на 19.12.2018 року не зявився, надав заяву про відкладення судового засідання у звязку з участю в іншому судовому засіданні.

Згідно ч.5 ст.467 ЦПК України, неявка без поважних причин у судове засідання будь-якої із сторін або їх представників, стосовно яких суду відомо про своєчасне вручення їм повістки про виклик до суду, не є перешкодою для розгляду клопотання, якщо будь-якою із сторін не було порушено питання про перенесення його розгляду.

Суд вважає неповажними причини неявки заінтересованої особи та її представника до судових засідань з розгляду клопотання ГТУЮ у Харківській області, яке представляє інтереси ОСОБА_1 Ніколаса, про визнання та надання дозволу на примусове виконання в Україні рішення іноземного суду.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, оскільки в судове засідання не зявилися всі учасники справи та розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального пристрою не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення клопотання з наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право», в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Згідно ст. 82 ЗУ «Про міжнародне приватне право» визнання та виконання рішень, визначених у статті 81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України. Відповідно до ст. 23 Конвенції про юрисдикцію, право, що застосовується, визнання, виконання та співробітництво щодо батьківської відповідальності та заходів захисту дітей від 19.10.1996р., ратифікованої Україною 14.09.2006р. та ратифікованої ФРН 17.09.2010р., заходи, вжиті органами Договірною Держави, визнаються в силу закону в усіх інших Договірних Державах. Будь-яка зацікавлена особа може звернутися до компетентних органів Договірної Держави з проханням про прийняття рішення щодо визнання або невизнання заходу, ужитого в іншій Договірній Державі. Процедура визначається правом Держави, в якій подається прохання(ст.24 Конвенції). При цьому кожна Договірна Держава застосовує до визнання з метою виконання або реєстрації просту та швидку процедуру (ст.26 Конвенції). Тобто, процедура визнання рішення німецького суду на території України у даному випадку визначається правом України.

Відповідно до ст.462 ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності. У разі якщо визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше.

Відповідно до ст. 466 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, зокрема, повинно містити мотиви подання клопотання. До клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду додаються документи, передбачені міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, не визначено перелік документів, що мають додаватися до клопотання, або за відсутності такого договору, до клопотання додаються такі документи, зокрема, офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили (якщо це не зазначено в самому рішенні); документ, який засвідчує, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду і яка не брала участі в судовому процесі, була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи; документ, що визначає, в якій частині чи з якого часу рішення іноземного суду підлягає виконанню (якщо воно вже виконувалося раніше).

В судовому засіданні встановлено, що до клопотання ГТУЮ у Харківській області, яке представляє інтереси ОСОБА_1 Ніколаса, про визнання та надання дозволу на примусове виконання в Україні рішення іноземного суду були додані документи, перелік яких передбачено ст. 466 ЦПК України, а саме: копія рішення Окружного Суду Фрайзінгу від 26 липня 2017 року (справа № 4 F 543/16), в якому зазначено про його допущення до негайного виконання, з перекладом на українську мову(а.с. 9-14); документи, які засвідчують, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду і яка не брала участі в судовому процесі, була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи та про прийняте рішення(а.с. 15-71); а також довіреність, якою ОСОБА_1 уповноважив Міністерство юстиції України діяти від його імені(а.с. 72-73) та довіреність Міністерства юстиції України від 28.12.2017р. № 12.1-48/519(а.с. 74,162).

Згідно копії рішення апеляційного суду Харківської області від 26.10.2017 року(справа № 640/688/17), позов ОСОБА_1 Ніколаса, інтересах якого діє Головне територіальне управління юстиції у Харківській області, задоволено частково. Визнано незаконним утримання ОСОБА_2 на території України неповнолітньої дитини ОСОБА_1 Меліси, ІНФОРМАЦІЯ_1. Прийнято рішення про повернення неповнолітньої ОСОБА_1 Меліси, ІНФОРМАЦІЯ_1, до місця постійного проживання до ОСОБА_3 Республіки Німеччина за адресою: вул. Майнбургерштрассе, 31е, Фрайзінг, ОСОБА_3 Республіки Німеччина. Якщо рішення не буде виконано в добровільному порядку, зобовязати ОСОБА_2 передати неповнолітню ОСОБА_1 Мелісу, ІНФОРМАЦІЯ_1, батькові ОСОБА_1 Ніколасу для забезпечення повернення дитини на територію ОСОБА_3 Республіки Німеччина(а.с. 118-122). Верховним судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04.07.2018р. у справі № 640/688/17 рішення апеляційного суду Харківської області від 26.10.2017р. залишено без змін.

Враховуючи викладене, дослідивши матеріали наданих клопотань і письмових заперечень та перевіривши їх відповідність умовам Конвенції та вимогам ЦПК України, суд не вбачає підстав для залишення без розгляду та повернення клопотання ГТУЮ у Харківській області, яке представляє інтереси ОСОБА_1 Ніколаса, заінтересована особа: ОСОБА_2, про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду та вважає вказане клопотання таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 462-469 ЦПК України, ст.ст.81, 82 ЗУ «Про міжнародне приватне право», ст.ст. 23, 24, 26 Конвенції про юрисдикцію, право, що застосовується, визнання, виконання та співробітництво щодо батьківської відповідальності та заходів захисту дітей, суд,-

УХВАЛИВ:

Клопотання Головного територіального управління юстиції у Харківській області, яке представляє інтереси ОСОБА_1 Ніколаса, заінтересована особа: ОСОБА_2 про визнання та надання дозволу на примусове виконання в Україні рішення іноземного суду- задовольнити.

Визнати та надати дозвіл на примусове виконання в Україні рішення Окружного Суду Фрайзінгу (ОСОБА_3 Республіка Німеччина) від 26 липня 2017 року (справа № 4 F 543/16) про передачу ОСОБА_1 виключного права щодо визначення місця перебування дитини Мелісси ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, і передачу дитини її батьку, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Лозівський міськрайонний суд Харківської області протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя С.А. Мицик