Справа № 350/1588/17
Номер провадження 2/350/69/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 травня 2018 року смт.Рожнятів

Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючої судді Калиній Г.В.

з участю : секретаря судового засідання Юречко Т.Б

представника позивачки ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_1 та його представника адвоката ОСОБА_3

третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_4, про поділ майна,

В С Т А Н О В И В :

У своїй позовній заяві позивачка просить постановити рішення, яким в порядку поділу між нею і відповідачем спільно придбаного у шлюбі майна стягнути з відповідача на її користь 102601 гривню та судові витрати по справі.

У судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав та пояснив, що з 14 січня 2011 року позивачка перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_1 За час спільного проживання у них народилися дочка ОСОБА_6 та син ОСОБА_7.

Сімейне життя у них не склалося і рішенням Рожнятівського районного суду від 28 вересня 2017 року шлюб між ними розірвано, неповнолітні діти залишені на проживання з матір»ю.

За час перебування у шлюбі сторони заощаджували кошти. Сюди входили соціальні виплати на дітей, пенсія позивачки по інвалідності, а також зароблені відповідачем гроші. Всі заощадження вони обмінювали на долари США та зберігали у житловому будинку, де спільно проживали. Всього було зібрано 4100 доларів США, що по курсу НБУ станом на 16 жовтня 2017 року становить 109202 гривні 27 копійок.

05 вересня 2016 року, відповідач, покидаючи житловий будинок, демонстративно забрав усі заощадження в сумі 4100 доларів США.

Крім того, перебуваючи у шлюбу, на підставі доручення, відповідач придбав у ОСОБА_8 автомобіль марки «LandWind X6», державний номерний знак НОМЕР_6. По даний час вказаний автомобіль відповідач на себе не переоформив, проте заплатив за нього спільні сімейні кошти в сумі 96000 гривень і продовжує користуватися вказаним транспортним засобом по даний час.

Вважає, що позивачці належить ? частина спільно нажитого майна, а саме половина грошових заощаджень та половина вартості автомобіля, що в сумі становить 102601 гривню.

Сторони не можуть досягнути згоди про добровільний поділ спільного майна, тому позивачка змушена звертатися за захистом своїх законних прав та інтересів до суду.

Доказів про наявність у сторін заощаджень та про те, що їх забрав відповідач представити суду не може.

Вважає, що доказом того, що автомобіль був придбаний за спільні сімейні кошти є той факт, що попереднім власником автомобіля було видано доручення на право розпорядження автомобілем, з правом його відчуження саме на обох сторін, що вини обоє користувалися зазначеним автомобілем. Крім того батько позивачки надав копії розписок, які давалися попереднім власником про те, що саме він платив гроші за спірний автомобіль.

У судовому засіданні відповідач позову не визнав та пояснив, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними. У вересні 2016 року, коли позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, він дійсно пішов з будинку, де вони спільно проживали, до своїх батьків. Все рухоме майно, яке було придбане ними за час перебування у шлюбі він залишив дружині і дітям, крім своїх особистих речей з дому нічого не брав. Вони дійсно заощаджували кошти на лікування дружини, скільки їх було точно не знає, тому що ними розпоряджалася дружина. Однак він жодних спільних коштів від неї не брав. Таким чином, все спільне майно, у тому числі і грошові кошти, він залишив їй.

Також у період перебування у шлюбі він не купляв автомобіль марки «LandWind X6», державний номерний знак НОМЕР_6, тому що не мав власних коштів. Вказаний позивачкою автомобіль належить його батькові ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7, виданого 08 вересня 2016 року. ОСОБА_9 користувався цим автомобілем за згодою батька, який дав гроші на його придбання. Також він не має жодного відношення до розписок, написаних від ОСОБА_8 ОСОБА_10 щодо грошей, копії яких позивачка ОСОБА_1 надала суду з матеріалами позовної заяви. Про ці розписки до цього часу йому нічого не було відомо. В одній із них зазначено прізвище ОСОБА_1 і біля цього прізвища стоїть підпис його колишньої дружини.

Вважає, що позивачкою ОСОБА_1 позов подано безпідставно, її доводи є неправдивими, нею не надано жодних доказів на підтвердження позовних вимог, тому просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_4 проти задоволення позову категорично заперечив та пояснив, що спірний автомобіль належить йому на праві власності. ОСОБА_9 придбав його за власні кошти, а син ним тільки користується. Йому нічого не відомо про розписки ОСОБА_8 надані батьку позивачки ОСОБА_10, копії яких позивачка додала до позовної заяви. Спірний транспортний засіб придбаний за його власні гроші. Спочатку автомобілем за дорученням користувалися син та невістка, а у вересні 2016 року він зареєстрував автомобіль на себе, зважаючи на характер взаємовідносин подружжя. Син з його дозволу, продовжує користуватися зазначеним автомобілем. Просить відмовити у задоволенні позову, оскільки автомобіль марки «LandWind X6», державний номерний знак НОМЕР_6 придбаний за його особисті кошти та належить йому.

Свідок ОСОБА_10 дав у судовому засіданні показання про те, що доводиться батьком позивачки. Спірний автомобіль марки «Ленд Вінд Х6», державний номерний знак НОМЕР_1 він придбав для своєї дочки ОСОБА_1 та колишнього зятя ОСОБА_1 у 2013 році, коли вони ще перебували у шлюбі. ОСОБА_9 сплачував за автомобіль гроші частинами ОСОБА_11, а той у свою чергу видав доручення на користування автомобілем на його дочку та колишнього зятя. У той час, коли відповідач покинув сім»ю, він перебував на роботі. Тільки через тиждень дочка зателефонувала і розповіла йому, що відповідач пішов з дому та забрав речі, а також гроші та інше майно. Чи дійсно відповідач брав гроші з дому особисто не бачив, це йому відомо із слів дочки, якій він вірить.

Вислухавши учасників процесу та свідка, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволення з таких підстав.

За змістом статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 13 зазначеного Кодексу, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_1 з 14 січня 2011 року по 28 вересня 2017 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області про розірвання шлюбу (а. с. 13, 14).

ОСОБА_9 шлюбу позивачка та відповідач мають двох неповнолітніх дітей: дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей (а. с. 6, 7).

Позивачка на даний час проживає у АДРЕСА_1 до складу її сім'ї, крім дочки ОСОБА_6 та сина ОСОБА_7, входять: батьки ОСОБА_10 та ОСОБА_12, а також брат ОСОБА_13, що підтверджується довідкою № 7486/02-24 від 17 жовтня 2017 року, виданою Перегніською селищною радою (а.с. 15).

11 січня 2013 року за реєстровим номером 74 приватним нотаріусом Дорошенко О.В. посвідчено довіреність від імені ОСОБА_8 щодо розпорядження транспортним засобом марки «Landwind X6 Comforttable», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, якою ОСОБА_5 та ОСОБА_1 уповноважено розпоряджатися вищевказаним транспортним засобом, що підтверджується довідкою № 62 від 12 березня 2018 року, виданою приватним нотаріусом Дорошенко О.В. (а. с. 48) та повним витягом Єдиного реєстру довіреностей (на запит особи, щодо якої вчинено нотаріальну дію) № 36035647 від 12 березня 2018 року (а.с.49, 50).

Відповідач ОСОБА_1 був клієнтом Страхової компанії «Перша» з 2014 року, об'єктом страхування по укладених договорах є транспортний засіб 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2, авто застраховано за договором АС/9151785, який діяв з 27 серпня 2014 року по 26 серпня 2015 року, що підтверджується довідкою № 123 від 12 березня 2018 року, виданою ПрАТ «Страхова компанія «Перша» (а. с. 47).

Аналізуючи надані сторонами письмові докази у їх сукупності, судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 січня 2011 року по 28 вересня 2017 року та з 11 січня 2013 року на підставі договору доручення користувалися автомобілем марки «Landwind X6 Comforttable», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Частиною 1 ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ч. 1 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю (ч. 1 ст. 244 ЦК України).

Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

У справах за позовом про визнання права власності на автомобіль із підстав придбання його за договором купівлі-продажу суд може задовольнити такий позов у тому разі, коли встановить, що сторонами були додержані правила ЦК України щодо укладення договору купівлі-продажу такого майна. Сама по собі довіреність на право користування та розпорядження майном не свідчить про укладення сторонами договору купівлі-продажу автомобіля.

Судом встановлено, що 11 січня 2013 року за реєстровим номером 74 приватним нотаріусом Дорошенко О.В. посвідчено довіреність від імені ОСОБА_8 щодо розпорядження транспортним засобом марки «Landwind X6 Comforttable», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, якою ОСОБА_5 та ОСОБА_1 уповноважено розпоряджатися вищевказаним транспортним засобом.

На підтвердження своїх позовних вимог позивачка посилається на те, що на підставі вказаного договору доручення вони з відповідачем фактично придбали спірний транспортний засіб у власність в період перебування у шлюбі.

Однак судом встановлено, що ні позивачка, ні відповідач не укладали з іншими особами будь-яких письмових угод щодо купівлі-продажу спірного автомобіля, ніхто з них не скористався повноваженнями, наданими довіреністю щодо зняття з реєстрації автомобіля та реєстрації його на себе.

А тому посилання позивачки на те, що фактично відбувся договір купівлі-продажу не підтверджені належними доказами.

Згідно ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Належною формою договору купівлі - продажу автомобіля є письмова, що відповідає положенню п.3 ч.1 ст. 208 ЦК України.

Оскільки довіреність, на відміну від договору, не є правовим оформленням переходу права власності на автомобіль, то суд вважає, що видачу довіреності на транспортний засіб, що був в експлуатації та має особливості цивільного обороту, без укладення договору купівлі - продажу не можна вважати договором, що укладений відповідно до закону та допускає перехід права власності до особи, на ім'я якої таку довіреність видано.

Крім того, суд не приймає до уваги як доказ придбання автомобіля відповідачем надані позивачкою копії розписок, наданих від імені ОСОБА_8 ОСОБА_10 (а.с.8-11) оскільки, зі змісту розписок вбачається, що ні позивачка ні відповідач не мають ніякого відношення до передачі коштів чи отримання автомобіля, про який йдеться у розписках. Крім того, як наслідок, не відбулося у встановленому порядку переоформлення прав власності на транспортний засіб на позивачку чи відповідача. Натомість ОСОБА_8 видав доручення на керування спірним автомобілем, тобто автомобіль перейшов у користування, а не у власність.

Отже позивачка не надала суду належних достатніх доказів на підтвердження того, що спірний автомобіль перейшов у власність її чи відповідача за час їхнього перебування у шлюбі. Натомість з 08 вересня 2016 року власником зазначеного транспортного засобу є третя особа ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а. с. 39).

Враховуючи, що інших законом передбачених доказів переходу права власності на автомобіль від попереднього власника до позивачки чи відповідача у період перебування у шлюбі не надано, а видана довіреність не є правочином, тобто договором купівлі-продажу, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання за позивачкою права власності на ? частку спірного автомобіля та відповідно стягнення на її користь з відповідача вартості зазначеної частки автомобіля, як компенсації.

Доводи позивачки про те, що 05 вересня 2016 року відповідач, покидаючи її житловий будинок, забрав їхні спільні заощадження в сумі 4100 доларів США, також є не доведеними, вони не підтверджуються будь - якими належними та допустимими доказами. Пояснення представника позивачки з цього приводу категорично заперечені відповідачем. Допитаний судом, як свідок, батько позивачки ОСОБА_10 особисто не бачив, чи забирав відповідач гроші чи ні. Це йому відомо із слів дочки. Отже показання свідка ОСОБА_10 з достовірністю не підтверджують зазначену обставину. Тому суд приходить до висновку, що у задоволенні позову і у частині, що стосується повернення вказаних коштів також необхідно відмовити, оскільки позовні вимоги є недоведеними належними і допустимими доказами, а отже безпідставними, тому не підлягають до задоволення.

Керуючись ст. 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, жительки АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3, до ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, жителя АДРЕСА_2 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4, третя особа: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, жителя АДРЕСА_2 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5, про поділ майна відмовити, за безпідставністю позовних вимог.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня виготовлення його повного тексту.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.В. Калиній