Постанова

Іменем України

12 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 524/957/16-ц

провадження № 61-20556св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

представник позивача - ОСОБА_2,

відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Житлорембудсервіс»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1, подану представником - ОСОБА_2, на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 листопада 2016 року у складі судді Рибалки Ю. В. та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 18 січня 2017 року у складі колегії суддів: Бутенко С. Б., Пікуля В. П., Прядкіної О. В.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1. 10 серпня 2015 року внаслідок необережних дій чи бездіяльності ОСОБА_3 та ОСОБА_4, мешканців квартири № 12 у вказаному будинку, сталось залиття його квартири.

26 серпня 2015 року, на підставі поданої ним 21 серпня 2015 року заяви, товариство з обмеженою відповідальністю «Житлорембудсервіс» (далі -

ТОВ «Житлорембудсервіс») було проведено комісійне обстеження його квартири. Актом обстеження встановлено факт залиття квартири та те, що внутрішньобудинкові мережі водопостачання та водовідведення, центрального опалення, які обслуговуються ТОВ «Житлорембудсервіс», знаходяться в задовільному робочому стані. Під час обстеження причину залиття встановити не було можливості за відсутності мешканців квартири

№ 12, яка знаходиться поверхом вище.

Згідно висновку експертного будівельно-технічного дослідження № 88-15

від 15 вересня 2016 року вартість відновлювального ремонту приміщень квартири АДРЕСА_1 у зв'язку із залиттям становить 18 163 грн.

З метою добровільного вирішення питання щодо відшкодування шкоди між ним та ОСОБА_3 25 жовтня 2015 року укладено договір на проведення будівельних робіт після затоплення квартири АДРЕСА_1

в м. Кременчуці Полтавської області. Жодних дій, спрямованих на проведення будівельних робіт ОСОБА_3 вчинено не було.

Посилаючись на викладене та з урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_1 просив суд стягнути із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 18 163 грн на відшкодування матеріальної шкоди, завданої залиттям квартири, 2 тис. грн моральної шкоди, а також 800 грн з проведення експертного дослідження вартості ремонтних робіт, 653 грн та 1 400 грн фактично понесених витрат, з яких: 34 грн 08 коп. поштових витрат за подання позову, 240 грн витрат за вчинення нотаріальних дій посвідчення довіреності, 34 грн за реєстрацію довіреності, 5 грн за послуги банку та 1 740 грн витрат, пов'язаних з явкою до суду.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 листопада 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 солідарно на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану внаслідок залиття квартири у сумі 13 444 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 солідарно на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану внаслідок залиття квартири у сумі 1 тис. грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки позивачу завдано шкоду внаслідок залиття його квартири з вини відповідачів, що ними не заперечується, то останні мають її відшкодувати. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховував обставини справи, моральні страждання, які полягають у негативних емоціях і переживаннях з приводу пошкодження майна, вимоги розумності і справедливості.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 18 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану представником - ОСОБА_2, відхилено.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. При визначені розміру спричиненої позивачеві майнової шкоди суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги висновок судової будівельно-технічної експертизи № 6/6-16 від 12 липня

2016 року, який узгоджується з актом комісійного обстеження квартири позивача після затоплення 26 серпня 2015 року та відповідає фактичним обставинам справи. Суд першої інстанції визначив розмір грошового відшкодування завданої позивачеві моральної шкоди з урахуванням характеру правопорушення, глибини душевних страждань позивача, змін у його звичайному способі життя та необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації та для вирішення питання про відшкодування заподіяної шкоди, що відповідає встановленим обставинам справи, нормам матеріального права та засадам розумності, виваженості і справедливості.

У лютому 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга ОСОБА_1, подана представником - ОСОБА_2, в якій він, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати вказані судові рішення у частині відмови йому у задоволенні позовних вимог та передати справу у цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є незаконними й такими, що ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Судами не було враховано, що погіршення здоров'я є прямим наслідком заподіяння шкоди внаслідок залиття квартири, не враховано і його похилий вік, а також глибину душевних та фізичних страждань, судами не надано оцінку доказам у справі, а саме виписці із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого та виписному епікризу, а також квитанції № 73 від 21 вересня 2015 року, якою підтверджуються витрати на проведення будівельно-технічної експертизи.

У квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення ОСОБА_3 та

ОСОБА_4 на касаційну скаргу ОСОБА_1, в яких вони просили касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

10 травня 2018 року передана до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1, в якій постійно проживає. 10 серпня 2015 року відбулося залиття вказаної квартири.

Актом обстеження від 26 серпня 2015 року, проведеного комісією у складі представників ТОВ «Житлорембудсервіс» та ТОВ «Майстер Сіті» за зверненням ОСОБА_1 від 21 серпня 2015 року, у квартирі АДРЕСА_1 встановлено руді сухі сліди затікання в антресолі, на стелі та стінах у коридорі, санвузлі, ванній кімнаті та кімнаті. Внутрішньобудинкові мережі водопостачання та водовідведення, центрального опалення знаходяться у задовільному та робочому стані. Звернення до ВДС ТОВ «Житлорембудсервіс» стосовно аварійної ситуації від мешканців квартир № 9 та № 12 не надходило. Встановити причину залиття під час обстеження не було можливості за відсутності мешканців розташованої поверхом вище квартири № 12, з якої відбулося залиття його квартири, яка належить ОСОБА_1

Власниками квартири АДРЕСА_4 є ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які не заперечують факту залиття квартири ОСОБА_1.

Згідно із висновком судової будівельно-технічної експертизи № 6/6-16

від 12 липня 2016 року ринкова вартість відновлювального ремонту приміщень квартири АДРЕСА_1 у зв'язку з їх залиттям станом на момент надання висновку складає 13444 грн.

За змістом статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до частини першої, другої статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до частини першої, третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення їх прав. Частина 2 вказаної статті передбачає, що моральна шкода, крім іншого полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди, визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставною для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У пункті 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 судам роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушені права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку із незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушені нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1, у частині стягнення матеріальної та моральної шкоди, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем доведено завдану йому шкоду у розмірі 13 444 грн, що підтверджується висновком зазначеної судової будівельно-технічної експертизи про розмір матеріальної шкоди, який узгоджується із актом комісійного обстеження квартири після залиття. При цьому судом враховано визнання відповідачами факту залиття квартири позивача через необережність.

Також суди дійшли правильного висновку про те, що неправомірними діями відповідачів позивачу завдано моральну шкоду. Визначаючи розмір моральної шкоди судами правильно враховано характер, тривалість та обсяг заподіяних позивачу моральних страждань, істотність вимушених змін у його житті, а також вимоги розумності і справедливості.

Посилання у касаційній скарзі на те, що суди необґрунтовано відмовили у задоволенні вимог в частині відшкодування витрат за проведення експертного дослідження вартості ремонтних робіт є необґрунтованими, оскільки вказана експертиза будівельно-технічного дослідження № 88-15

від 15 вересня 2015 року у цій справі не призначалась та судами як належний доказ не оцінювалась.

Доводи касаційної скарги про невірне визначення судами розміру морального відшкодування є необґрунтованими, оскільки визначений судами розмір моральної шкоди відповідає вимогам розумності і справедливості та характеру моральних страждань ОСОБА_1, яких він зазнав внаслідок залиття його квартири та направлені виключно на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Зважаючи на викладене, рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 є правильними, законними та обґрунтованими.

Відповідно до частини першої 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1, подану представником - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 18 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

Є.В. Синельников

С.Ф. Хопта