КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2018 року м. Київ

Унікальний номер справи 359/4553/17

Апеляційне провадження 22-ц/824/2321/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Кравець В.А, Шкоріної О.І.

при секретарі Борисенко Д.В.

сторони

позивач ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_3 подану через представника ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подану через представника ОСОБА_4 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 серпня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Журавського В.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_5 про визнання майна об'єктом спільної сумісної власності подружжя та поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в :

у/н справи № 359/4553/17 № а/п 22-ц/824/2321/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Журавський В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
у червні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом доОСОБА_3, в якому просила визнати за нею право власності на 2/3 частини, а за ОСОБА_3 на 1/3 частину земельної ділянки площею 0,1200 га з кадастровим номером НОМЕР_5 з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, що розташовується на території Ревненської сільської ради Бориспільського району Київської області; визнати автомобіль марки «Ford», д.н. НОМЕР_2, об'єктом спільної сумісної власності подружжя та визнати за нею право власності на 2/3 частини, а за ОСОБА_3 на 1/3 частину даного автомобіля; визнати спільною сумісною власністю подружжя грошові кошти у розмірі 284 325 грн, сплачені на виконання договору пайової участі в будівництві № 05/60 від 25.02.2015, укладеного між ОСОБА_3 та ТОВ «Євробуд», а також визнати за нею право власності на 2/3 частини сплачених грошових коштів у розмірі 189 550 грн та за ОСОБА_3 - на 1/3 частину грошових коштів у розмірі 94 775 грн, стягнувши з ОСОБА_3 на її користь 189 550 грн.

В обґрунтування позову зазначала, що 16.10.2009 між нею та ОСОБА_3 був укладений шлюб, від якого мають доньку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29.05.2017 шлюб між ними було розірвано. У період перебування сторін у шлюбі придбано наступне майно: земельну ділянку площею 0,1200 га з кадастровим номером НОМЕР_5 з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, що розташовується на території Ревненської сільської ради Бориспільського району Київської області, автомобіль марки «Ford», д.н НОМЕР_2, 2010 року випуску, а також внесено грошові кошти у розмірі 284 325 грн згідно договору пайової участі в будівництві № 05/60 від 25.02.2015. Оскільки зазначене майно придбано в період шлюбу воно є спільним майном подружжя. Їхня донька має ряд хвороб з приводу яких перебуває на диспансерному обліку у фахових лікарів. Від захворювання на грибкову алергію відсутнє лікування в Україні, зокрема необхідні методики та препарати, тому необхідне лікування дитина може отримати лише за кордоном. За вказаних обставин просила відступити від рівності часток подружжя при поділі майна, враховуючи інтереси малолітньої дочки.

Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання від 06.04.2018 до участі у справі залучено третю особу ОСОБА_5.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03.08.2018 позов задоволено частково. В порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,1200 га, що розташована на території Ревненської сільської ради Бориспільського району Київської області, кадастровий номер НОМЕР_5, цільове призначення: - для індивідуальною садівництва, зареєстрованої в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за індексним номером 6631590 від 10.10.2013. Визнано автомобіль марки FORD модель С-МАХ д.н. НОМЕР_2 об'єктом спільного сумісного майна подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2. В порядку поділу майна подружжя визнано право власності за (ОСОБА_2) ОСОБА_2 на 1/2 частину автомобіля марки FORD модель С-МАХ д.н. НОМЕР_2, номер кузова НОМЕР_3. Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 284 325 грн, що були сплачені, згідно умов договору пайової участі в будівництві № 05/60 від 25.02.2015, укладеного між ОСОБА_3 та ТОВ «Євробуд». В порядку поділу майна подружжя визнано право власності за ОСОБА_2 на грошові кошти в розмірі 142 162, 50 грн, що складає 1/2 частину сплачених коштів, згідно умов договору пайової участі в будівництві № 05/60 від 25.02.2015. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 142 162, 50 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з відповідача на користь позивачки 2 335 грн судового збору.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_3 через представника подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду в частині визнання автомобіля марки Ford модель С-МАХ, д.н. НОМЕР_2 та грошових коштів в розмірі 284 325 гривень, що були сплачені, згідно умов договору пайової участі в будівництві № 05/60 від 25.02.2015, укладеного між ОСОБА_3 та ТОВ «Євробуд» об'єктом спільного сумісного майна подружжя та поділ цього майна, а також в частині стягнення з нього судового збору. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд має встановити не лише факт набуття майна у шлюбі, а і те, щоб джерелом його набуття були спільні сумісні кошти подружжя. Суд безпідставно визнав автомобіль спільним майном подружжя не врахувавши, що сторони не мали спільних коштів для придбання цього автомобіля. Автомобіль придбано за його особисті кошти, які були заощаджені ще до укладення шлюбу 23 000 грн та 130 000 грн йому подарували батьки. Суд також не врахував, що у справі відсутні докази сплати ним коштів пайової участі. Ці кошти сплачувала його мати ОСОБА_5. Суд не звернув уваги на те, що на час вирішення питання про стягнення аліментів тяжко захворіла його сестра і всі кошти батьків йшли на її лікування, а тому він тоді і посилався на те, що батьки знаходяться на його утриманні. Суд послався на експертний висновок, який не досліджувався судом та його не було у матеріалах справи. Вважає, що судом порушено норми ст. ст. 57, 60 СК України. Крім того, позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 4 670 грн виходячи з розміру майнових вимог 466 968 грн. З урахуванням того, що позов задоволено лише частково розмір судового збору, що може бути стягнутий з відповідача складає 739,64 грн.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_5 через представника подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду в частині визнання автомобіля марки Ford модель С-МАХ, д.н. НОМЕР_2 та грошових коштів в розмірі 284 325 гривень, що були сплачені, згідно умов договору пайової участі в будівництві № 05/60 від 25.02.2015, укладеного між ОСОБА_3 та ТОВ «Євробуд» об'єктом спільного сумісного майна подружжя та поділ цього майна, а також в частині стягнення з нього судового збору. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. У апеляційні скарзі зазначені ті ж самі обгрунтування, що і в апеляційній скарзі ОСОБА_3.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 представник позивача ОСОБА_10 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін. Вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку доказам наданим стороною позивача, законно та обґрунтовано не взявши до уваги докази відповідача про належність майна до його особистої власності, оскільки вважає, що такі докази штучно створені за рахунок зацікавлених осіб - батьків відповідача. Що стосується медичних документів, про стан здоров'я сестри відповідача, то судом першої інстанції законно та обґрунтовано не були взяті ці документи до уваги, оскільки вони жодним чином не стосуються предмету спору.Позивач довела, що на придбання автомобіля були використані спільні кошти подружжя: кошти, які були подаровані на весілля, заробітна плата позивача та відповідача, кошти, які були отримані, як позика за спільним місцем роботи позивача та відповідача у ТОВ « Калина», кошти подаровані батьками та кошти, позичені у знайомих. Грошові кошти внесені на рахунок ТОВ «Євробуд» є спільними грошовим коштами подружжя та вірно були поділені судом. Відтак, відповідач не довів тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти вимог позивача, не надавши жодного належного та допустимого доказу спростування факту придбання спірного майна під час шлюбу та за спільні грошові кошти подружжя.

У судовому засіданні ОСОБА_3, ОСОБА_5 та їх представник ОСОБА_4 підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_10 просила апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін посилаючись на його законність та обгрунтованість.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню лише в частині доводів щодо розподілу судового збору, а в іншій частині не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, з 16.10.2009 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29.05.2017 шлюб розірвано.

22.08.2017 ОСОБА_2 уклала шлюб з ОСОБА_11, внаслідок чого змінила своє прізвище з «ОСОБА_2» на «ОСОБА_2».

Відповідно до договору купівлі-продажу від 10.10.2013, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Кириленко Л.В., зареєстрованого в реєстрі № 4266, а також Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності за час перебування сторін у шлюбі на ім`я ОСОБА_2 придбано земельну ділянку площею 0,1200 га з кадастровим номером НОМЕР_5 з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, яка розташовується на території Ревненської сільської ради Бориспільського району Київської області, що підтверджується копією договору. За змістом договору купівлі-продажу цей договір укладений за згодою чоловіка покупця, тобто ОСОБА_3. Ціна договору зазначена 56 400 грн.

Відповідно до договору купівлі-продажу № 1018Р-746 від 02.10.2010, накладної від 06.10.2010, квитанцій на оплату від 02 жовтня та 06 жовтня 2010 року на ім`я ОСОБА_3 придбано автомобіль марки «Ford», модель «С-МАХ», д.н. НОМЕР_2, вартістю 141 800 грн.

25.02.2015 між ТОВ «Євробуд» та ОСОБА_3 укладений договір пайової участі в будівництві № 05/60, за умовами якого останній зобов'язався внести вклад, тобто грошові кошти в національній валюті, у розмірі 284 325 грн, та по завершенню будівництва об'єкту отримати свою долю в натурі у вигляді житлової квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до квитанцій ОСОБА_3 трьома платежами: 25.02.2015 у розмірі 171 000 грн, 02.03.2015 - 93 500 грн, 10.03.2015- 19 325 грн повністю сплачений пайовий внесок на загальну суму 284 325 грн.

23.05.2016 ОСОБА_3 уклав договір відступлення прав вимоги (цесії) з ОСОБА_5, яким передав свої майнові права на квартиру АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_5 В подальшому, а саме 10.10.2016 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 зданий в експлуатацію.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що земельна ділянка, автомобіль та пайовий внесок придбано у період шлюбу та ці об'єкти є спільною сумісною власністю подружжя. Підстав для відступлення від засад рівності часток щодо майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності судом не встановлено. Вирішуючи питання про визначення ідеальних часток при поділі автомобіля, суд виходив з того, що відповідачем не надано доказів придбання автомобіля за особисті кошти, а без згоди сторони на отримання грошової компенсації та попереднього внесення на депозитний рахунок суду вартості цієї частки, а також без встановлення дійсної вартості спірного автомобіля неможливо виділити автомобіль одному з подружжя в натурі. Суд дійшов висновку, що грошові кошти за договором пайової участі у будівництві були сплачені в період перебування сторін у шлюбі. Ці кошти сплачені за фінансової підтримки батьків обох сторін і є спільним майном подружжя.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Рішення в частині поділу земельної ділянки не оскаржується, а відтак в апеляційному порядку не перевіряється.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Апеляційний суд Київської області та Апеляційний суд міста Києва здійснювали правосуддя до початку роботи Київського апеляційного суду.

21.06.2018 Київський апеляційний суд зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на виконання Указу Президента «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017, а з 03.10.2018 Київський апеляційний суд розпочав свою роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч. 2 цієї статті право спільної сумісної власності подружжя на майно придбане за час шлюбу презюмується.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За змістом ч. 2, ч. 4 та ч. 5 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

При поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, застосуванню підлягають положення частин четвертої, п'ятої статті 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі коли жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Визначаючи ідеальні частки у спільному сумісному майні подружжя суд першої інстанції правильно керувався вимогами вищезазначених норм та виходив з обставин відсутності згоди іншого з подружжя на отримання грошової компенсації за частку у спільному майні подружжя, а також з відсутності правових підстав для відступу від рівності часток при поділі спільного майна подружжя.

Такі висновки апелянтами не оскаржуються. Доводами апеляційних скарг є те, що на думку апелянтів суд неправильно визнав спільним майном подружжя автомобіль, який є особистою власністю відповідача та грошові кошти, сплачені на виконання договору пайової участі в будівництві, які є особистою власністю третьої особи - ОСОБА_5 (матері відповідача).

Перелік майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка викладено у статтяі 57 СК України.

Зокрема, відповідно до п. 3 ч. 1 та . 7 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Виходячи з положень ст. 60 СК України про те, що право спільної сумісної власності подружжя на майно придбане за час шлюбу презюмується тягар доведення факту належності майна, яке придбано у період шлюбу на праві особистої приватної власності лежить на тому з подружжя, який заявляє такі вимоги.

Відповідно до ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

За матеріалами справи встановлено, що спірний автомобіль марки «Ford», модель «С-МАХ», д.н. НОМЕР_2 придбано у період шлюбу.

Договір між ТОВ «Євробуд» та ОСОБА_3 пайової участі в будівництві для подальшого отримання у власність житлової квартири АДРЕСА_1 укладено у період шлюбу сторін та повна сплата коштів на виконання цього договору в розмірі 284 325 грн також проведена у період шлюбу.

Відтак право спільної сумісної власності подружжя на це майно презюмується. Ні відповідач, ні третя особа не надали достатніх та належних доказів придбання цього майна за особисті кошти та для власних цілей, а не в інтересах сім`ї.

Та обставина, що батьки відповідача надавали останньому кошти на придбання спірного майна сама по собі не свідчить про те, що це майно набувалося не в інтересах сім`ї. У такому разі необхідно довести той факт, що кошти надавалися відповідачу для задоволення власних потреб, а не в інтересах сім`ї. Проте таких доказів надано не було. Спірний автомобіль використовувався в інтересах сім`ї.

Доводи апеляційної скарги про те, що у період від часу реєстрації шлюбу та до придбання автомобіля сторони ще не отримали за місцем роботи доходів, які відповідають ціні автомобіля колегія суддів не може визнати обґрунтованими, оскільки сімейний бюджет складається не лише із заробітної плати сторін, але і з інших доходів, зокрема і з коштів, переданих батьками подружжя чи іншими родичами для задоволення сімейних потреб подружжя.

Оскільки відповідач не надав будь - яких доказів про належність йому коштів у розмірі 23 000 грн до укладення шлюбу та витрату саме цих коштів на придбання автомобіля, а також не надав доказів про те, що решта коштів для придбання автомобіля надана його батьками особисто йому, а не для придбання автомобіля для сімейних потреб суд першої інстанції правильно визнав автомобіль спільним сумісним майном подружжя.

Договір пайової участі укладено з відповідачем та кошти за цим договором сплачувалися від імені ОСОБА_3, а не від імені його матері ОСОБА_5.

Доводи третьої особи про те, що квартира за договором пайової участі придбавалася для неї особисто, але договір укладено на ім`я відповідача, оскільки у день укладення договору вона не мала із собою паспорта колегія суддів вважає необґрунтованими. За обставинами справи встановлено, що ні на наступний день, ні надалі ОСОБА_5 чи ОСОБА_3 не зверталися до ТОВ «Євробуд» з питання заміни сторони у зобов`язанні, а навпаки платежі на виконання цього договору 2 та 10 березня 2015 року також вносилися від імені ОСОБА_3.

Сама по собі обставина, що батьки відповідача мали доходи у вигляді пенсії та отримували кредити у банківських установах не підтверджує доводів про те, що кошти, сплачені на виконання договору про пайову участь, стороною якого був ОСОБА_3 є особистою власністю його матері ОСОБА_5, та що ці кошти не передавалися для задоволення потреб подружжя.

Доводи апеляційної скарги про те, що висновок спеціаліста за результатами проведення почеркознавчого дослідження від 26.03.2018 прийнято судом з порушенням вимог ЦПК України спростовуються клопотанням про долучення цього висновку до матеріалів справи, на якому міститься штамп суду із зазначенням дати надходження клопотання та протоколом судового засідання від 06.04.2018. До того ж даний висновок оцінений судом разом з іншими доказами у їх сукупності, у тому числі і з доказами, наданими відповідачем та третьою особою.

Відтак доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду щодо віднесення автомобіля та коштів, сплачених на виконання договору пайової участі до спільного сумісного майна подружжя.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині вирішення справи по суті є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Разом з тим, вирішуючи питання про стягнення судового збору суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивач просила визнати за нею у порядку поділу майна подружжя право на 2/3 частини цього майна, а суд задовольнив позов не у повному обсязі та помилково стягнув з відповідача судовий збір у розмірі 4 670 грн, не зменшивши дану суму на 1/3 частину. Тому рішення в частині стягнення судового збору підлягає зміні.

керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 серпня 2018 року в частині стягнення судового збору змінити, зменшивши розмір судового збору з 4 670 грн до 3 113,33 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді