РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2018 року

м. Рівне

Справа № 566/179/18

Провадження № 22-ц/4815/104/18

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: Лободзінський А.С.

Рішення ухвалене в смт. Млинів

Повний текст рішення складено 14 червня 2018 року

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Боймиструк С.В., судді: Шимків С.С., Хилевич С.В.,

секретар судового засідання Брикса Ю.Ю.,

з участю представників сторін адвокатів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційні скарги ОСОБА_4 та представника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_3 на рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 05 червня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7 про визнання частково недійсним свідоцтв про право на спадщину за законом та про визнання права власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2018 року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7, в якій просить визнати частково недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом за реєстрами Р№1496, Р№1505, Р№1499, Р№1502 в частині на 1/8 частки житлового будинку, житловою площею 75,9 кв.м. загальною площею 117,7 кв.м., з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 видані 27.09.2004 року на ім'я ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7; визнати за нею, ОСОБА_4, право власності на нерухоме майно, а саме - на 4/8 частини житлового будинку, житловою площею 75,9 кв.м., загальною площею 117,7 кв.м., з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташовані в АДРЕСА_1

В обґрунтування позову зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її чоловік ОСОБА_8, після його смерті відкрилася спадщина, зокрема на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований в АДРЕСА_1, а також на інше майно. 27 вересня 2004 року державним нотаріусом Млинівської районної державної нотаріальної контори були видані чотири свідоцтва про право на спадщину за законом на ім'я ОСОБА_4; ОСОБА_6; ОСОБА_5; ОСОБА_7

Вважає, що свідоцтва про право на спадщину за законом за реєстрами №1496, №1505, №1499 та №1502 видані з порушенням відповідних норм цивільного та сімейного законодавства, а також з порушенням державним нотаріусом вимог Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України під час оформлення та видачі оспорюваних свідоцтв, а тому просить суд визнати їх частково недійсними. При цьому, посилається на те, що житловий будинок в АДРЕСА_1 вона з покійним чоловіком набули шляхом будівництва під час шлюбу. Зокрема, в шлюбі вони перебували з 18 липня 1970 року. Будівництво будинку тривало в період 1980-1987 роках за спільні кошти, що підтверджується накладними на придбання будівельних матеріалів та квитанціями про отримання позики в колгоспі.

Рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від 05 червня 2018 року позовну заяву задоволено частково: визнано частково недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом зареєстровані в реєстрі за №1496, №1505, №1499 на 1/8 частину житлового будинку житловою площею 75,9 кв.м. загальною площею 117,7 кв. м., з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташовані в АДРЕСА_1, видані 27.09.2004 року на ім'я ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5; визнано за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на нерухоме майно, а саме - на 3/8 частини житлового будинку площею 75,9 кв.м., загальною площею 117,7 кв.м., з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташовані в АДРЕСА_1. В частині позовних вимог до ОСОБА_7 відмовити, у зв'язку з пропущенням позовної давності.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що суд першої інстанції незаконно встановив підставність позову ОСОБА_4, оскільки згідно з ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, що є підставою для відмови в позові.

Зазначає, про те, що позовну заяву з додатками та судові повістки відповідач ОСОБА_5 не отримувала, оскільки перебувала за кордоном.

Вважає, що право на звернення і з вказаним позовом виникло у позивача з дня видачі їй свідоцтва на ? частину житлового будинку, житловою площею 75,9 кв.м., з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_4, за реєстровим №1496.

На підставі викладеного та відповідно до ст. 257, 261 ЦК України вважає, що початком терміну перебігу 3-х річного строку позовної давності, в даній справі є 27 вересня 2004 року та просить застосувавши строки позовної давності, скасувати рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 05 червня 2018 року і закрити провадження у справі.

Адвокат ОСОБА_3 підтримав подану ним в інтересах ОСОБА_5 апеляційну скаргу та просив її задовільнити.

В своїй апеляційній скарзі позивач ОСОБА_4. вважає рішення суду в частині відмови в позові до ОСОБА_7Я у зв'язку з пропуском позовної давності, таким, що не ґрунтується на нормах матеріального права і прийнято з порушенням норм процесуального права.

Вважає, що підстав для застосування позовної давності не було, оскільки спільною сумісною власністю подружжя стає майно, набуте подружжям під час шлюбу, незалежно від того, хто вчинив акт придбання майна: один з подружжя або внаслідок їх спільних дій. Спірний будинок є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, зазначає, що позивач набула права власності на спірний житловий будинок одночасно з ОСОБА_8 і володіла вказаним будинком разом з останнім. Помилка нотаріуса під час вчинення нотаріальних дій, зокрема під час видачі свідоцтв про право на спадщину за законом, не може позбавити її права на ? частину спільного майна подружжя, яке набуто нею в шлюбі за рахунок спільних коштів та зусиль з ОСОБА_8, тому вважає, що в даному випадку має місце триваюче в часі порушення її цивільного права (права власності), а тому правових підстав для застосування позовної давності немає.

Покликається на те, що не поширюється позовна давність на вимоги власника або титульного володільця про усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, навіть якщо ці порушення і не поєднані із позбавленням володіння (ст.391 ЦК України). Ці порушення носять триваючий характер.

Крім того, вказує, що заява ОСОБА_7 про застосування позовної давності була викладена у відзиві на позовну заяву, однак сторона позивача не отримувала копію вказаного відзиву, що є порушенням вимог ч.4,5 ст. 178 ЦПК України, а тому такий відзив не мав бути прийнятий до уваги судом, в тому числі і в частині письмової вимоги про застосування позовної давності.

Із врахуванням викладеного, вважає. що є підстави для скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні її позовних вимог до ОСОБА_7 з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Представник апелянта ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_2 підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Інші учасники справи завчасно були повідомлені про час і місце розгляду справи, однак до суду не з'явились та причин неявки не повідомили, тому колегія суддів вважає за можливе продовжити розгляд за їх відсутності.

За результатами розгляду апеляційних справ, колегія суддів вважає, що вони до задоволення не підлягають з таких підстав.

Задовольняючи позов частково про визнання частково недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом зареєстрованими в реєстрі за №1496, №1505, №1499 (кожне) в частині на 1/8 частину спірного житлового будинку, суд першої інстанції виходив з того, що при видачі цих свідоцтв 27 вересня 2004 року нотаріусом було порушено вимоги ст.22, 28 КпШС України, які діяли на час відкриття спадщини та службову інструкцію, а саме щодо права позивачки, як співвласника ? частини будинковолодіння, яка не входила до спадкового майна і відповідно не підлягала поділу між спадкоємцями.

Відмовляючи в частині позовних вимог, щодо визнання частково недійним свідоцтва про право на спадщину за законом зареєстрованим за № 1502 за ОСОБА_7, суд першої інстанції застосував наслідки пропуску строку позовної давності на чому настоювала відповідачка.

Такі висновки місцевого суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, позивач ОСОБА_4 з 18 липня 1970 року до 03 січня 2003 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серія НОМЕР_1 від 18.07.1970 року (а.с.8), копією паспорта ОСОБА_4 серія НОМЕР_2, виданого 23.04.1998 року Млинівським РВ УМВС України в Рівненській області (а.с.5-6), а також копією свідоцтва про смерть ОСОБА_8 (а.с.7).

Спірний житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1, побудований під час перебування в шлюбі із спадкодавцем в 1980-1987 роках за спільні кошти подружжя (а.с.9-21).

Позивачка ОСОБА_4 є матір'ю, а відповідачки ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6 є її доньками і спір виник з приводу спадкування після смерті чоловіка позивачки та батька відповідачок ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Береги Млинівського району Рівненської області (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_3 від 04.01.2003 року) (а.с.7).

Після його смерті відкрилася спадщина, зокрема на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований в АДРЕСА_1, а також на інше майно (земельні паї, грошові вклади), яке й прийняли сторони в справі. Однак, нотаріусом на спадкоємців було оформлено право на спадщину не на 1/2 частину житлового будинку (кожному спадкоємцю по 1/8 частці), а на весь житловий будинок з надвірними будівлями (кожному спадкоємцю по ? частці), що вбачається з копій свідоцтв про право на спадщину за законом за реєстрами №1496, №1505, №1499 та №1502 від 27 вересня 2004 року, виданих державним нотаріусом Млинівської районної державної нотаріальної контори (а.с.72-75).

Згідно статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Відповідно до ст.22,28 КпШС України, чинної на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном і в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Аналогічні за змістом є і нині діючі норми ст. 60, 70 СК України.

Таким чином, місцевий суд дійшов вірного висновку, що вищезазначений спірний житловий будинок в с. Береги, Млинівського району Рівненської області по вул. Молодіжній, 14 відноситься до об'єктів спільної сумісної власності подружжя покійного ОСОБА_8 та ОСОБА_4. і частка позивачки становила в ньому ? частину. Нотаріусом при видачі оспорених свідоцтв на спадщину цього не враховано, не дотримано зазначених норм права та вимог Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Мінюсту 03.03.2004 №20/5 і помилково визначено частки всіх спадкоємців рівними по 1/4 частки кожному, хоч поділу підлягала лише 1/2 (або 4/8) частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, а не все домоволодіння.

Тобто, частка позивача в житловому будинку повинна була становити 5/8, а відповідачів - по 1/8 частині кожному.

Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України, в частині визнання частково недійсним свідоцтва №1502 суд відмовив в задоволенні позову щодо ОСОБА_7, в зв'язку із пропуском ОСОБА_4 строку позовної давності, про застосування наслідків якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (а.с.96).

Згідно ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таке право у позивачки виникло 27 вересня 2004 року, коли вона та інші спадкоємці отримали свідоцтва про право на спадщину, де невірно було визначено частки спадкоємців, а до суду вона звернулася 14 лютого 2018 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

З обґрунтування позову вбачається, що права ОСОБА_4 були порушені нотаріусом при визначенні розміру часток та видачі свідоцтв на спадщину, однак вимог до неї вона не пред'явила, тому її твердження щодо тривалості порушення її прав іншими спадкоємцями не заслуговує на увагу.

ОСОБА_6 в суді першої інстанції визнала позов.

ОСОБА_5 отримала копію позову з додатками 12 квітня 2018 року (а.с.87) та достовірно знала про час і місце розгляду справи за її участю, однак 18 квітня 2018 року (а.с.131) виїхала за кордон та нікого не уповноважила на представництво своїх інтересів в суді і до винесення судом першої інстанції рішення в справі не подала заяву про застосування строків позовної давності (ч. 3 ст.267 ЦК України), а тому мотиви її апеляційної скарги, про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, також не заслуговують на увагу, а скарга не підлягає до задоволення. Заява про застосування позовної давності може бути подана лише під час розгляду справи в суді першої інстанції (постанова ВСУ від 11.02.2015 № 6-246цс14). Заява про застосування позовної давності одного з відповідачів не поширюється на позовні вимоги до інших відповідачів.

Оскільки, три свідоцтва про спадщину за законом за реєстрами №1496, №1505, №1499 в частині 1/8 частки (кожне) визнані недійсними, а в частині вимог до ОСОБА_7, реєстр № 1502 відмовлено, то місцевий суд право на ці 3/8 частки обґрунтовано визнав за ОСОБА_4

Таким чином, апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції були всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржене рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, то судовий збір за її подання покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_3 та апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 05 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 листопада 2018 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.В. Хилевич

С.С. Шимків