Справа № 492/1073/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2018 року м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської області в складі:

Головуючого судді Череватої В.І.,

за участю секретаря судового засідання Каширної О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Арцизі Одеської області в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3,

ВСТАНОВИВ:

16.08.2016 року позивач звернувся до суду з позовом та просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 82 694,55 гривень, за кредитним договором № б/н від 04.06.2010 року. Стягнути з відповідача судові витрати.

Свої вимоги мотивував тим, що між сторонами був укладений кредитний договір № б/н від 04.06.2010 року, відповідно до якого ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 15 000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У порушення умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором не виконала належним чином, заборгованість не погасила. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач має заборгованість, яку в добровільному порядку сплачувати не бажає, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду та просить стягнути суму заборгованості з відповідача.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст. ст. 128, 130, 131 ЦПК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення сповіщений належним чином, звернувся до суду з заявою, в якій просив розглянути справу у його відсутність, позов підтримав повністю та просив суд позов задовольнити у повному обсязі, надав відповідь на відзив.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, надав до суду відзив на позов, згідно якого він позов не визнає, просить суд у задоволенні позову відмовити (а.с. 134-144).

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, згідно якій в задоволенні позову просив відмовити.

У звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши надані сторонами письмові докази, давши їм оцінку в сукупності, вважає позовну заяву позивача не обґрунтованою та не підлягаючою задоволенню і такий висновок суду ґрунтується на наступному.

Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із зобов'язального права, пов'язані з ухиленням боржника від виконання своїх обов'язків по поверненню кредитних коштів кредитору, тому при вирішенні спору між сторонами слід керуватися Цивільним Кодексом України.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 відповідно до Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг 04.06.2010р. (а.с. 9) був укладений договір про надання банківських послуг, відповідно до якого позивач видав відповідачу карту «Універсальна». Згідно зазначеної Анкети-заяви відповідач погодилася з тим, що дана заява разом з Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею та Банком Договір про надання банківських послуг. Щодо зміни кредитного ліміту позивач керувався п. 2.1.1.2.3 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг. Крім того, відповідно до зазначеної Анкети-заяви відповідач зобов'язалася дотримуватись умов та правил надання банківських послуг (а.с. 10 - 33). Як вбачається з п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такий самий строк. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов надання банківських послуг позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно з п. 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язань за договором, позичальник зобов'язався на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. Відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг при порушенні відповідачем строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених наявним договором, більш ніж на 30 днів, відповідач зобов'язана сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову.

В порушення умов зазначеного кредитного договору відповідач взяті на себе зобовязання не виконувала, внаслідок чого в неї виникла заборгованість перед позивачем, яка, згідно розрахунку, наданого позивачем станом на 30.06.2016р., з урахуванням заборгованості за кредитом, процентами, пенею, штрафами склала загальну суму 82 694,55 грн. (а.с. 5 - 8).

В ході судового розгляду справи, стало відомо, що позивач - Публічне акціонерне товариство ОСОБА_1 «ПриватБанк» в 2014 році вже звертався з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором до Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Дніпровський банківський союз» у складі третейського судді Кот Є.О., яким було постановлено рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за договором № SAMDN50OTC003275319 від 02.11.2010 року у розмірі 23590,33 грн. та витрати по оплаті третейського збору у сумі 500,00 грн. (а.с. 170 171).

Ухвалою Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 25.12.2015 року по справі № 200/16377/15-ц, видано виконавчий лист на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Дніпровський банківський союз» від 23.12.2014 року по справі № 7594/2014 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у розмірі 23590,33 грн. та витрат по оплаті третейського збору у сумі 500,00 грн., та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір за подачу заяви про видачу виконавчого листа у розмірі 243,60 грн. (а.с. 140).

Постановою старшого державного виконавця Арцизького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_4 від 06.06.2017 року, звернуто стягнення на доходи ОСОБА_2, при примусовому виконанні виконавчого листа № 200/16377/15-ц від 01.03.2015 року (а.с. 141).

Ухвалою Арцизького районного суду Одеської області від 08 жовтня 2018 року, витребувано з ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК», , адреса: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, інформацію про детальний розрахунок заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № SAMDN50OTC003275319 від 04 червня 2010 року, а саме: які складові частини заборгованості (тіло кредиту, відсотки, пені, штрафи) були при зверненні до третейського суду в 2014 році, чи входила стягнута заборгованість згідно рішення третейського суду до нарахованої заборгованості при зверненні до Арцизького районного суду Одеської області в 2016 році; яка сума боргу (тіла кредиту, відсотків, пені, штрафів) була сплачена ОСОБА_2 за період з 23 грудня 2014 року по 30 серпня 2018 року (дату скасування судом заочного рішення від 11 жовтня 2016 року).

Крім того, 18 жовтня 2018 року за вих. № 11522/18, Арцизьким районним судом Одеської області на адресу позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» направлявся запит з зазначенням того, що 16.10.2018 року до суду від ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК» надійшли копія рішення Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 23 грудня 2014 року по справі № 7594/2014 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за договором № SAMDN50OТС003275319 від 02.11.2010 року в сумі 23 590,33 гривень та витрат по оплаті третейського збору у сумі 500,00 гривень та розрахунок заборгованості за кредитним договором із зазначенням складових заборгованості станом на 30.11.2014 року, згідно якого у ОСОБА_2 за період з 02.11.2010 року по 30.11.2014 року виникла заборгованість за кредитним договором на загальну суму 23 590,33 гривень. В матеріалах справи наявний розрахунок заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором, з якого вбачається, що за період з 04.06.2010 року по 30.06.2016 року у ОСОБА_2 виникла заборгованість за кредитним договором на загальну суму 82 694,55 гривень. Таким чином, з наданих представником позивача розрахунків заборгованості по кредитному договору вбачалось, що відбулося подвійне стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором. Оскільки суд немає можливості встановити дійсну заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором, позивачу необхідно було надати суду обґрунтований та детальний (помісячний) розрахунок заборгованості ОСОБА_2 за період з 23 грудня 2014 року по 30 серпня 2018 року (дату скасування судом заочного рішення від 11 жовтня 2016 року) за кредитним договором № SAMDN50OTC003275319, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2, із зазначенням формул розрахунків відповідних сум заборгованості, з урахуванням суми заборгованості, що була стягнута третейським судом (а.с. 173).

Однак, відповідь на адресу суду від позивача не надійшла.

Як вбачається з повідомлення старшого державного виконавця Арцизького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_5 від 11.10.2018 року № 33-43/11714, у Арцизькому районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області знаходяться відкриті виконавчі провадження з примусового виконання виконавчого листа № 200/16377/15-ц виданого Бабушкінським районним судом міста Дніпропетровська 01.03.2015 року в частині стягнення заборгованості та виконавчого листа № 200/16377/15-ц виданого Бабушкінським районним судом міста Дніпропетровська 01.03.2015 року в частині стягнення судового збору з ОСОБА_2, на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у розмірі 24090,33 грн., та судового збору у розмірі 243,60 грн., загальна сума боргу складає 24333,93 грн. Державним виконавцем 06.06.2017 року направлено постанову про звернення стягнення на заробітну плату за місцем працевлаштування боржника, а саме до Комунального підприємства «Міське управління житлово-комунального господарства» Чорноморської міської ради Одеської області». Починаючи з 07.07.2017 року на користь стягувача ПАТ КБ «ПриватБанк» перераховано на погашення заборгованості 9069,74 грн., на погашення виконавчого збору перераховано 906,99 грн., витрати на організацію та проведення виконавчих дій 51 грн. Станом на 11.10.2018 року залишок заборгованості становить: на користь стягувача 15264,19 грн., виконавчий збір 1526,40 грн., та витрати 149 грн., загальна сума боргу становить 16939,59 грн. Інші відкриті виконавчі провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» у відділі відсутні (а.с. 155).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд першої інстанції при вирішенні справи виносить рішення на підставі належних та допустимих доказів, досліджених в судовому засіданні відповідно до глави 5 ЦПК України.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Так, згідно положень ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як встановлено судом, 23.12.2014 року рішенням Третейського суду за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором № SAMDN50OТС003275319 від 02.11.2010 року в сумі 23 590,33 гривень (а.с. 170-171).

Відтак, у такий спосіб, звертаючись до третейського суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором, кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів та порядку сплати процентів за користування кредитом.

Таким чином, положення абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

ОСОБА_6 Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 (справа №310/11534/13-ц, провадження № 14-154цс18) висловила думку про те, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Згідно з правовим висновком ОСОБА_6 Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним.

Положенням про кредитування, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 28 вересня 1995 року № 246, кредит визначається як позичковий капітал банку у грошовій формі, що передається у тимчасове користування на умовах забезпеченості повернення, строковості, платності та цільового характеру використання.

Тіло кредиту визначається, як основна сума боргу за кредитом без відсотків.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем в розрахунок заборгованості включено суми боргу, які стягнуто з відповідача рішенням Третейського суду при Асоціації "Дніпровського Банківського Союзу" від 23.12.2014 року про стягнення заборгованості за цим же кредитним договором. В подальшому, після постановлення рішення Третейським судом, позивачем продовжувались нараховуватись проценти.

Такий розрахунок, на думку суду, є помилковим, оскільки до розміру загальної заборгованості було повторно включено тіло кредиту, яке вже було стягнуто, відповідно до рішення Третейського суду. Нарахування заборгованості простим арифметичним способом, за відсутності детального (помісячного) розрахунку заборгованості, може призвести до подвійного стягнення вже раніше стягнутих з відповідача грошових коштів.

Відтак, суд прийшов до висновку, що кредитором достроково стягнуто з позичальника заборгованість за кредитним договорам та змінено строк виконання зобов'язання, у звязку з чим суд приходить до висновку, що відбулося подвійне стягнення суми заборгованості за кредитним договором.

Під час розгляду справи судом вживалися заходи щодо повного і всебічного розгляду справи. Проте, на вимоги суду надати детальний (помісячний) розрахунок заборгованості за кредитним договором №б/н від 04.06.2010 року, на підтвердження заявлених позовних вимог, із зазначенням формул розрахунків відповідних сум заборгованості, позивач не відреагував.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Крім того, слід звернути увагу на те, що судом не встановлено, що позивачем був наданий кредит в розмірі та на умовах, передбачених вищезазначеним кредитним договором, оскільки в матеріалах справи відсутні докази укладення між сторонами саме кредитного договору (у Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг відсутня позначка про видачу кредитної картки «Універсальна», відсутня памятка клієнта), що саме вищезазначені Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною укладеного між сторонами договору, і що саме зазначені Умови та Правила надання банківських послуг мала на увазі відповідач, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, та відповідно, чи брала на себе зобовязання відповідач з повернення кредиту, зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобовязання з повернення кредиту, чи в межах позовної давності позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16.

Суд звертає увагу, що за даними виписки по рахунку заборгованість по кредитному договору становить 82 694,55 грн., однак позивачем не надано доказів, а судом не встановлено, що вказана заборгованість виникла саме по кредитному договору № б/н від 04 червня 2010 року, а саме вказаний договір є підставою позову так як у Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг відсутня позначка про видачу кредитної картки «Універсальна» (а.с. 9).

В судовому засіданні не встановлено, що відповідач 04 червня 2010 року дійсно отримала кредитну картку «Універсальна».

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи те, що детальний (помісячний) розрахунок заборгованості, яку просить стягнути позивач, в матеріалах справи відсутній, суд позбавлений можливості перевірити правильність нарахування заборгованості та обґрунтованість її розміру.

Беручи до уваги вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд прийшов до висновку про те, що позов є безпідставним, задоволенню не підлягає, оскільки з матеріалів справи, зокрема, з наданої виписки по рахунку, неможливо встановити правомірність позовних вимог позивача. Банк не був позбавлений можливості довести свої вимоги належним чином.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2018 року у справі № 92/1149/16-ц.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на відсутність підстав для задоволення позову Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 82 694,55 грн.

Згідно ст. 141 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

У звязку з відмовою позивачу у задоволенні його вимог, судові витрати (судовий збір) не підлягають стягненню з відповідача і підлягають покладенню на позивача.

Керуючись ст. ст. 207, 626, 628, 638, 1054, 1055 ЦК України, ст. ст. 4, 10, 13, 76-81, 83, 95, 247, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Арцизький районний суд Одеської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 15 листопада 2018 року.

Позивач: Публічне акціонерне товариство ОСОБА_1 «Приватбанк», юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д; місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, , МФО 305299, р/р 3111 (для погашення заборгованості та судових витрат)).

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (РНОКПП: НОМЕР_1), яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

СУДДЯ

Арцизького районного суду ОСОБА_7

Одеської області