Постанова

Іменем України

13 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 755/585/15-ц

провадження № 61-11082св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), ВисоцькоїВ. С., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «АІС-Сітроен-Центр»,

третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Інтехстандарт»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, до якої приєднався представник ОСОБА_5, на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 травня 2016 року у складі судді Савлук Т. В. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 31 серпня 2016 року у складі колегії суддів: Невідомої Т. О., Гаращенка Д. Р., Пікуль А. А.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «АІС-Сітроен-Центр» (далі - ТОВ «АІС-Сітроен-Центр»), АІС Автоцентр Грінченко про розірвання договору купівлі-продажу, повернення вартості товару, відшкодування витрат та стягнення штрафу.

Позовна заява мотивована тим, що 26 квітня 2012 року між ТОВ «АІС-Сітроен-Центр» та ОСОБА_4 укладено договір № 26/04-12 купівлі-продажу автомобіля GEELY МК седан легковий, державний номерний знак НОМЕР_1, вартість автомобіля на час придбання становила 82 900,00 грн.

У пункті 1.4 Договору купівлі-продажу зазначено, що якість товару відповідає сертифікату відповідності, виданого Держстандартом України, однак при оформленні договору купівлі-продажу відповідач не надав копії сертифікату відповідності позивачу та навіть не ознайомив з ним, не повідомив про його існування.

У заяві до державної автомобільної інспекції від покупця про реєстрацію автомобіля обов'язково зазначається рік випуску автомобіля, а не модельний ряд, в свою чергу відповідач надав держаній автомобільній інспекції сфальсифікований договір між дистреб'ютером та дилером - відповідачем, від 29 грудня 2011 року, де вказаний рік виготовлення 2012, і номер кузову, який на дату складання договору не міг бути відомим відповідачу в 2011 році.

Наданий відповідачем для держаної автомобільної інспекції сертифікат відповідності на автомобілі легкові GEELY СК, на підставі якого зареєстрований фальсифікований автомобіль, не має ніякого відношення до автомобіля GEELY МК, це різні класи автомобілів та завода - виробника.

Позивач вважала, що відповідач порушив її право як споживача на одержання від продавця товару належної якості, що зумовлює вирішення питання про повернення коштів за придбаний неналежної якості автомобіль, вартість нового (аналогічного) автомобіля на день пред'явлення позову становить 246 900,00 грн, що передбачено статтями 4, 5, 7, 8, 16, 17 Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім того, з моменту експлуатації товару позивач неодноразово вимагала, за рахунок відповідача, усунення заводського браку двигуна, системи охолодження, до якої постійно потрапляє масло, незважаючи на неодноразові ремонти, у тому числі некондиційних деталей - опори передніх амортизаторів, які створюють безпеку дорожнього руху, але недоліки відповідач намагався усунути за рахунок позивача, який сплачував всі необхідні роботи та запасні частини, на яких немає сертифіката відповідності, у зв'язку з чим позивач окремо заявила вимоги про відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту автомобіля на загальну суму 7 824,76 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30 січня 2015 року залучено до участі у справі як третіх осіб товариство з обмеженою відповідальністю «Інтехстандарт» (далі - ТОВ «Інтехстандарт») та товариство з обмеженою відповідальністю «Авто груп» (а. с. 42 т. 1)

Уточнивши та згодом зменшивши позовні вимоги, позивач звернулася з позовом до ТОВ «АІС-Сітроен-Центр», за участю третьої особи - ТОВ «Інтехстандарт», та просила зобов'язати ТОВ «АІС-Сітроен-Центр» замінити неякісний автомобіль GEELY МК 1.5i impress (GT) SDU 2011 року випуску на аналогічний якісний 2012 року випуску, або повернути його вартість, що на день розгляду цього позову становило 246 900,00 грн, а також вартість встановленого газобалонного обладнання (ГБО) виробництва Італія, що становить 19 000,00 грн, яке є невід'ємною часиною автомобіля, всього 265 900,00 грн. Просила стягнути з ТОВ «АІС-Сітроен-Центр» понесені витрати, які були сплачені нею через уповноваженого представника ОСОБА_5 за на роботу на станції технічного обслуговування, що відносяться до гарантійного ремонту, на загальну суму 7 824,76 грн, у тому числі: 3 584,73 грн згідно з актом від 18 листопада 2014 року; 1 699,67 грн - згідно з актом від 24 грудня 2014 року, 1 551,60 грн - згідно з актом від 01 грудня 2014 року; 138,76 грн - згідно з актом від 18 лютого 2014 року; 850,00 грн - згідно з талоном від 28 квітня 2012 року. Стягнути з відповідача 4 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23 травня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не довів наявність істотних недоліків автомобіля, які унеможливлюють його експлуатацію за призначенням, та виникли з вини продавця товару - ТОВ «АІС-Сітроен-Центр» до передачі його відповідачу або з причин, які виникли до цього моменту, що зумовлювали б застосування положень частини першої статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів». Безпідставними є вимоги позивача в частині відшкодування за рахунок відповідача вартості встановленого на транспортний засіб газового обладнання, яка складає 19 000,00 грн, оскільки встановлення додаткового обладнання, що є невід'ємною частиною транспортного засобу, є правом позивача в реалізації його прав власника щодо володіння та користування належним йому на відповідній правові підставі майном, в свою чергу позивачем не наведено правових підстав для відшкодування завданих збитків в цій частині, а відповідно до частини четвертої статті 60 ЦПК України 2004 року доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Вимоги про відшкодування вартості відновлювального ремонту автомобіля позивача та проходження сервісного обслуговування безпідставно пред'явлені до ТОВ «АІС-Сітроен-Центр», оскільки згідно із сервісною книжкою визначено перелік станцій техобслуговування, які виконують ремонті роботи та надають послуги з сервісного обслуговування автомобіля, що зумовлює виникнення у цих суб'єктів відповідальності перед споживачем послуг - позивачем, за якість виконаних робіт що є окремими предметом доказування.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 31 серпня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5, який приєднався до касаційної скарги, просять, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідач ввів позивача в оману щодо якості товару, року випуску автомобіля; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у проведенні додаткової експертизи та у витребуванні доказів.

У жовтні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення на касаційну скаргу, у яких ТОВ «АІС-Сітроен-Центр» просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення залишити без змін.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року цивільна справа передана до Верховного Суду.

Касаційна скарга, до якої приєднався представник позивача, задоволенню не підлягає з таких підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Правовідносини щодо захисту прав споживачів у разі передання товару неналежної якості при купівлі-продажу регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» та статтею 378 ЦК України.

Суд встановив, що 26 квітня 2012 року між ТОВ «АІС-Сітроен-Центр» та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу № 26/04-12, за умовами якого ТОВ «АІС-Сітроен-Центр» зобов'язалось передати у власність ОСОБА_4 автомобіль Geely МК1.5i impress СВU, синього кольору, вартістю 82 900,00 грн, в тому числі ПДВ 20 % - 13 816,67 грн, а ОСОБА_4 зобов'язалась прийняти й оплатити товар. Якість товару відповідає сертифікату відповідності, виданому Держстандартом України, комплекція відповідно до заводської норми (а. с. 7-9 т. 1).

Відповідно до пункту 4.2 вказаного договору разом з товаром покупцеві передаються: накладна; ВМД (вантажна митна декларація); довідка-рахунок; інструкція з експлуатації автомобіля; сервісна книжка; транзитні номери.

27 квітня 2012 року ТОВ «АІС-Сітроен-Центр» для проведення державної реєстрації транспортного засобу, який придбаний ОСОБА_4, передано супроводжувальні документи, які містять інформацію щодо ідентифікаційних номерів автомобіля, а саме: довідка-рахунок від 27 квітня 2012 року № 241740, акт приймання-передачі транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, що є додатком до дилерського договору від 29 грудня 2011 року; вантажна митна декларація від 25 лютого 2012 року № 125110003/2012/100403, що слугувало підставою для реєстрації за ОСОБА_4 транспортного засобу Geely МК 1.5i impress (GT), державний номерний знак НОМЕР_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а. с. 10 т. 1).

28 квітня 2012 року ОСОБА_4 отримала автомобіль Geely МК1.5L impress (GT) та супровідну документацію до цього автомобіля, про що свідчить акт приймання-передачі (а. с. 132 т. 1).

01 грудня 2014 року ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 звертався до ТОВ «АІС Сітроен-центр» з вимогою-претензією, в якій просив надати копії сертифіката якості на автомобіль та копію документів про перетинання автомобілем кордону України, мотивуючи її тим, що протягом встановленого гарантійного строку власником і СТО виявлені істотні недоліки, які виникли з вини виробника (продавця), встановлена фальсифікація товару, що підтверджується технічним паспортом, рік випуску - 2012, не відповідає дійсності, фактично це 2011 рік, що підтверджується всіма нарядами-замовленнями, актами виконаних робіт на СТО групи компанії АІС, митною декларацією (а. с. 25 т. 1).

Державна реєстрація транспортних засобів передбачена Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 (далі - Порядок) (в редакції чинній на дату здійснення позивачем реєстрації транспортного засобу).

У пункті 10 Порядку передбачено, що державна реєстрація нових транспортних засобів, а також тих, що перебували в експлуатації та ввезені на митну територію України, проводиться за умови відповідності конструкції і технічного стану даної марки (моделі) транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, обов'язковим вимогам правил, нормативів і стандартів України, що підтверджується сертифікатом відповідності або свідоцтвом про визнання іноземного сертифіката, копію яких власники подають до підрозділів Державтоінспекції.

Суди встановили, що 27 квітня 2012 року ТОВ «АІС-Сітроен-Центр» для проведення державної реєстрації транспортного засобу, який придбаний ОСОБА_4, передало всі необхідні супроводжувальні документи, які містять інформацію щодо ідентифікаційних номерів автомобіля.

Порядок надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів, оформлення і видачі свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, тимчасових реєстраційних талонів та номерних знаків на транспортний засіб встановлений Інструкцією про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції Міністерства внутрішніх справ державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 серпня 2010 року № 379.

Відповідно до пункту 7.6 розділу 7 «Порядок оформлення свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів та тимчасових реєстраційних талонів» вказаної Інструкції у графі «Рік випуску» зазначається рік виготовлення транспортного засобу. Визначення року виготовлення транспортного засобу здійснюється згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), затвердженою наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика).

За рік виготовлення транспортного засобу приймається календарна дата його виготовлення (день, місяць, рік), яка зазначається в документах підприємства-виробника.

Якщо календарну дату виготовлення визначити неможливо, то за основу приймається модельний рік виготовлення, визначений за його ідентифікаційним номером з урахуванням календарної дати першої реєстрації транспортного засобу (день, місяць, рік).

Абзацом 5 пункту 7.6 розділу 7 вказаної Інструкції передбачено, що визначення року виготовлення транспортного засобу за датою виготовлення його окремих складових частин неприпустимо у зв'язку з можливістю їхньої заміни під час експлуатації або можливого значного проміжку в часі з моменту їх виготовлення до моменту складання з них транспортного засобу. Указані дати можуть мати інформативний характер тільки в усій своїй сукупності.

Згідно з пунктом 6.3 розділу VI «Ідентифікація КТЗ» Методики визначення року виготовлення КТЗ здійснюється на підставі даних його виробника, які зазначаються у VIN-коді.

Пунктом 6.3.1 Методики передбачено, що при визначенні року виготовлення КТЗ необхідно враховувати те, що за міжнародним стандартом 180 3779-1983 виробники КТЗ зазначають у VIN-коді календарний або модельний рік виготовлення КТЗ, тобто наступний модельний рік починається після 01 липня поточного календарного року.

Згідно з міжнародним стандартом 180 3779-1983 для кодування модельного року виготовлення КТЗ в описовій частині VIN-коду рекомендовано використання символів, наведених у таблиці 3.1 додатка 3.

Пунктом 6.3.3 Методики за рік виготовлення КТЗ приймається календарна дата його виготовлення з обов'язковим зазначенням при цьому дня та місяця цього року. Якщо календарну дату виготовлення визначити неможливо, то за основу береться модельний рік виготовлення, визначений за його VIN-кодом, з урахуванням календарної дати першого документального підтвердження будь-якої дії з даним КТЗ, що зазначена у супровідних документах (дати придбання, дати оформлення митних документів, дати першої реєстрації КТЗ тощо).

У разі відсутності даних про календарну дату першого документального підтвердження будь-якої дії з даним КТЗ або виникнення сумнівів щодо її достовірності, коли встановлений модельний рік виготовлення КТЗ збігається з роком виготовлення, зазначеним у свідоцтві про реєстрацію, під час оцінки за дату виготовлення береться 01 січня встановленого за VIN-кодом модельного року.

Пунктом 6.3.4 Методики визначення року виготовлення КТЗ за датою виготовлення його окремих складових частин не допускається у зв'язку з можливістю їхньої заміни під час експлуатації або можливого значного проміжку в часі з моменту їх виготовлення до моменту вкладання з них КТЗ. Такі дати можуть мати інформативний характер тільки в усій своїй сукупності.

Відповідно до пункту 8 Правил митного контролю та оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених наказом Державної митної служби України від 17 листопада 2005 року № 1118, визначення року виготовлення транспортного засобу здійснюється на основі даних його виробника, що містяться в ідентифікаційному номері транспортного засобу. У разі визначення року виготовлення транспортного засобу необхідно врахувати те, що за міжнародним стандартом ІSO3779-1983 виробники транспортного засобу зазначають в ідентифікаційному номері або календарний, або модельний рік виготовлення транспортного засобу, тобто наступний модельний рік починається після 01 липня поточного календарного року. Стандартом ІSO 33779-1983 для кодування модельних років виготовлення транспортного засобу рекомендовано використання 10-го символу в 17-значному ідентифікаційному номері та символів, наведених у таблиці 3.1 Методики. Календарний і модельний роки виготовлення можуть також визначатися за розпізнавальною частиною ідентифікаційного номера.

Виходячи з даних, які викладено у таблиці 3.1 Методики кодування модельного року виготовлення КТЗ в описовій частині VIN-коду, вбачається, що 10-а літера з 17-значного ідентифікаційного номера транспортного засобу, придбаного позивачем, (НОМЕР_2) є «С», яка відповідає 2012 модельному року.

У відповіді Центру безпеки дорожнього руху та автоматизованих систем на заяву ОСОБА_5, подану в інтересах ОСОБА_4, зазначено, що у процесі здійснення державної реєстрації було помилково зазначено календарний рік випуску автомобіля, так модельним роком випуску є 2012, а не календарний 2011, також у документах для реєстрації саме: акт приймання-передачі транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, між суб'єктом господарювання - товариством з обмеженою відповідальністю «КМ-Україна» та уповноваженим дилером ТОВ «АІС-Сітроен-Центр», було зазначено рік виготовлення автомобіля - 2012 (а. с. 119 т. 2).

12 грудня 2014 року (вих. № 63) ТОВ «АІС-Сітроен-Центр» повідомило, що товар реалізований ОСОБА_4 із зазначенням власної торгової марки (бренду) виробника, автомобіль був виготовлений 07 грудня 2011 року з використанням передових технологій виробника, які відповідають технічним стандартам України, що підтверджується сертифікатом відповідності № ІІА1.162.0171724-11, виданим Державним комітетом України з питань технічного регулювання та споживчої політики. Сертифікат відповідності на автомобіль та вантажна митна декларація, як документи, необхідні для постановки транспортного засобу на облік в органі міжрайонного реєстраційно-екзаменаційного відділу державної автомобільної інспекції, були передані ОСОБА_4 разом з автомобілем за актом приймання-передачі від 28 квітня 2012 року (а.с.32 т.1).

Відповідно до висновку судової комплексної трасологічної та автотоварознавчої експертизи від 17 грудня 2015 року № 9436/15-54/9437/15-52 наданий на дослідження автомобіль Geely МК, державний номерний знак НОМЕР_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 виготовлений у грудні 2011 року, що відповідає 2012 календарному року випуску, внесеному до свідоцтва серії НОМЕР_4 про реєстрацію даного автомобіля. За результатами візуального обстеження досліджувальний автомобіль перебуває в експлуатації та використовується за призначенням (а. с. 31-40 т. 2).

Суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про зобов'язання ТОВ «АІС-Сітроен-Центр» відшкодувати вартість автомобіля за недоведеністю.

Також суди обґрунтовано відмовили у задоволенні вимог ОСОБА_4 в частині відшкодування за рахунок відповідача вартості встановленого на транспортний засіб газового обладнання та в частині відшкодування вартості відновлювального ремонту автомобіля позивача та проходження сервісного обслуговування, оскільки встановлення додаткового обладнання, що є невід'ємною частиною транспортного засобу, є правом позивача в реалізації його прав власника щодо володіння та користування належним йому на відповідній правовій підставі майном, в свою чергу, позивачем не наведено правових підстав для відшкодування завданих збитків в цій частині. Згідно з сервісною книжкою визначено перелік станцій техобслуговування, які виконують ремонті роботи та надають послуги з сервісного обслуговування автомобіля, що зумовлює виникнення у цих суб'єктів відповідальності за якість виконаних робіт перед споживачем послуг.

Доводи касаційної скарги зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, які на думку заявника мають істотне значення для вирішення справи, разом з тим вони були предметом перевірки і оцінки судами першої та апеляційної інстанцій.

Так, суди попередніх інстанцій встановили, що проходження сертифікації автомобіля підтверджується сертифікатом відповідності, виданим Державним комітетом України з питань технічного регулювання та споживчої політики № ІІА1.162.0171724-11 на автомобілі легкові Geely МК, МК2, термін дії якого з 21 листопада 2011 року до 17 листопада 2012 року. Проведення Державтоінспекцією державної реєстрації належного позивачу транспортного засобу було здійснено, у тому числі, і на підставі вантажно-митної декларації, яка свідчить про ввезення автомобіля на територію України та його подальше розмитнення.

Не знайшли свого підтвердження доводи касаційної скарги щодо необґрунтованої відмови у задоволенні клопотань позивача про призначення у справі додаткової експертизи та витребування письмових доказів, оскільки при вирішенні клопотань позивача судом було дотримано норми процесуального права. Враховуючи, що згідно із статтею 150 ЦПК України 2004 року призначення додаткової експертизи пов'язане з якістю проведеної первісної експертизи та її повнотою, а висновок експертів за результати проведеної судової комплексної трасологічної та автотоварознавчої експертизи від 17 грудня 2015 року № 9436/15-54/9437/15-52 є повним, експертом досліджено надані йому у розпорядження матеріали, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання позивача про призначення додаткової експертизи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

При вирішенні справи суди правильно визначили характер правовідносин між сторонами, вірно застосували закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідили матеріали справи та надали належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу, до якої приєднався представник позивача, без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, до якої приєднався представник ОСОБА_5, залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 31 серпня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв В. С. Висоцька С. П. Штелик