СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/2524/17

пр. № 2/759/848/18

07 листопада 2018 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул'яновської О.В.,

секретаря судового засідання Чернишук К.О.,

за участю: представника позивача Московенка С.М.,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовними вимогами Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

у лютому 2017 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 15094 доларів США 35 центів та судові витрати по справі.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 20.02.2017 між сторонами укладено кредитний договір №К3V0AE15005471, згідно умов якого позивач зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 27553 доларів США 90 центів терміном до 20.02.2012, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в порядку встановленому договором, однак відповідач не надав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості, таким чином у порушення умов кредитного договору відповідач взятті на себе зобов'язання не виконав.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, просив відмовити у задоволені позову, через пропущення загального строку позовної давності.

Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 20.02.2007 укладено кредитний договір №К3V0AE15005471 згідно якого позивач надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 27553 доларів США 90 центів у термін до 20.02.2007, а відповідач зобов'язався повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами у строки та в порядку, встановлених кредитним договором (а.с. 7-9).

Згідно розрахунку заборгованості станом на 06.02.2017 у відповідача утворилася заборгованість у розмірі 12396 доларів США 39 центів, яка складається з наступного: 15094 доларів США 35 центів заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 30411 доларів США 00 заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 905 доларів США 28 центів заборгованість по комісії за користування кредитом; 76885 доларів США 76 центів пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором (а.с. 3-5).

Згідно положень ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Обставини неналежного виконання кредитних зобов'язань визнаються сторонами.

Наведене свідчить про обґрунтованість тверджень позивача щодо неналежного виконання позичальником своїх зобовязань і порушення прав кредитодавця.

Проте, оскільки представником відповідача було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності суд запропонував представнику позивача надати розрахунок заборгованості з урахуванням строків позовної давності, але представником його не було надано.

Оскільки позивач заперечує сплив позовної давності у даних правовідносинах, а на суд покладається обов'язок встановити обґрунтованість заявлених вимог, необхідно звернути увагу на доведеність суми заборгованості (на чому наголошував представник відповідача), а також належність і допустимість наданих доказів.

Суд звертає увагу також на те, що повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами. Тобто, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами кредитного договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, якщо за умовами договорів погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальниками частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальниками кожного із цих зобовязань. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 29.10.2014 у справі № 6-169цс14.

Враховуючи наведені положення законодавства, суд звертає увагу також на постанови Верховного Суду України від 06.11.2013 № 6-116цс13, 19.03.2014 № 6-20цс14, 18.06.2014 № 6-61цс14, від 03.06.2015 № 6-31цс15, в яких викладена наступна правова позиція: «у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу».

Вказана судова практика не є новелою і застосовується вже не один рік, а тому представник банку повинен був знати про неї.

З наданого суду розрахунку вбачається, що інофрмації щодо останньої сплати тіла кредиту немає, а тому загальний строк позовної давності необхідно рахувати з кінцевої дати дії договору, яка значиться 20.02.2012, у свою чергу позивач звернувся лише 16.02.2017, а тому позивачу було відомо про сплив позовної давності по чергових платежах і банк був зобов'язаний на пропозицію суду надати розрахунок заборгованості з урахуванням строків позовної давності.

На підставі наведеного, суд звертає увагу, що незважаючи на встановлення факту порушення прав позивача і невиконання позичальником взятих на себе зобов'язань, визнання даних обставин сторонами, суд не мав би правових підстав задовольнити позов, оскільки заявлені вимоги в частині стягнення заборгованості не відповідають вимогам законодавства щодо строків позовної давності.

Цивільний кодекс України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Спеціальна позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), що передбачено п. 1 .ч. 2 ст. 258 ЦК України.

Визначення початку відліку позовної давності міститься у статті 261 ЦК України, зокрема відповідно до частини 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

Згідно статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

З аналізу ст. 261 ЦК України вбачається, що початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд (див. правові позиції ВСУ зазначені вище, а також постанову ВСУ від 01.07.2015 у справі № 6-331цс15).

Враховуючи, що з 18.11.2013 починається перебіг строку позовної давності, згідно ст. ст. 253, 261 ЦК України, вказана дата є моментом виникнення у позивача права на позов, тобто можливість реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. За таких обставин загальна позовна давність у спірних правовідносинах сплила 20.02.2012, а до суду позивач звернувся 16.02.2017, тобто через 4 роки 11 місяців та 26 днів після спливу позовної давності.

Наслідки спливу позовної давності встановлені ст. 267 ЦК України, зокрема: позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.ч. 3, 4 вказаної статті).

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11.09.1997, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20.09.2011 за заявою №14902/04 у справі відкрите акціонерне товариство «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Враховуючи наведене, у зв'язку зі спливом позовної давності, про застосування якої заявлено представником відповіда у справі, суд відмовляє у позові, хоча і констатується факт порушення прав позивача і невиконання позичальником взятих на себе зобов'язань.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 192, 252-255, 257, 258, 261, 267, 533 ЦК України, Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 №15-93, Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», ст.ст. 12, 13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273, 280, -283, 353 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити.

Враховуючи п.п. 15.5. п. 15 Розділу 13 Перехідні положення ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.В. Ул'яновська

Повний текст судовго рішення складено 07.11.2018.