Справа № 169/506/17 Головуючий у 1 інстанції: Хвіц Г.Й.
Провадження № 22-ц/773/505/18 Категорія: 27 Доповідач: Шевчук Л. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 травня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Киці С.І., Грушицького А.І.,

секретар с/з - Вергун Т.С.,

з участю:

представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будинок тканин» про стягнення боргу за договором позики, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на рішення Турійського районного суду Волинської області від 29 листопада 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2017 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будинок Тканин» (далі - ТзОВ «Будинок Тканин») про стягнення заборгованості за договором позики.

Свої вимоги позивач обгрунтував тим, що 14 вересня 2007 року між ним та відповідачем був укладений договір безпроцентної позики, згідно умов якого він позичив відповідачу грошові кошти в розмірі 42 925 000,00 грн., що за офіційним курсом Національного банку України станом на 14 вересня 2007 року становило 8 500 000 доларів США, у разі зміни курсу долара США сума коштів, яка підлягає поверненню позикодавцю позичальником, повинна бути еквівалентною 8 500 000 доларів США. Строк повернення позики становить 30 календарних днів з дати отримання позичальником письмової вимоги позикодавця, але не більше 10 років з моменту надання суми позики.

Посилаючись на те, що 28 березня 2017 року він направив відповідачу письмову вимогу про повернення боргу за договором позики, на що останній відмовився повертати борг в добровільному порядку, позивач просив суд стягнути з відповідача в його користь 221 264 452,00 грн. боргу за договором позики, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 26 червня 2017 року становить 8 500 000 доларів США.

Рішенням Турійського районного суду Волинської області від 29 листопада 2017 року в даній справі у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, позивач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 апеляційну скаргу позивача підтримав та просив скаргу задовольнити, інші учасники справи в судове засідання не з'явилися, хоча у встановленому законом порядку були повідомлені про час та місце розгляду справи, а тому апеляційний суд розглянув справу у їх відсутності.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем суду не доведено, що ним за договором позики в касу товариства були внесені відповідні грошові кошти, а тому підстав для задоволення позову про стягнення боргу за договором позики не має.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.

Із матеріалів справи убачається, що 14 вересня 2007 року між ОСОБА_3, який діяв особисто як засновник ТзОВ «Будинок Тканин», та ТзОВ «Будинок Тканин» в особі ОСОБА_4 був укладений письмовий договір безпроцентної позики (а.с.5), згідно умов якого позикодавець ОСОБА_3 передає у власність позичальнику ТзОВ «Будинок Тканин» в особі ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі, встановленому підпунктом 2.1 пункту 2 договору позики, а саме: 42 925 000,00 грн., що згідно з встановленим Національним банком України офіційним курсом гривні щодо іноземних валют станом на 14 вересня 2007 року складало 8 500 000.00 доларів США. У разі зміни курсу долара США сума коштів, що підлягає поверненню за договором позики, має бути еквівалентною 8 500 000,00 доларів США. Проценти за надання позики не нараховуються та не сплачуються (а.с.5).

Підпунктами 3.1, 3.2 пункту 3 зазначеного договору позики передбачено, що сума позики перераховується в безготівковому порядку на поточний рахунок або готівкою в касу позичальника і днем надання позики вважається день зарахування суми позики на поточний рахунок або в касу позичальника.

ОСОБА_3 до своєї позовної заяви додано акт звірки щодо договору безпроцентної позики № 14/09-01 (безпроцентної фінансової допомоги на зворотній основі) від 14 вересня 2007 року, з якого убачається, що позикодавець ОСОБА_3 вніс в касу позичальника ТзОВ «Будинок Тканин» всю суму за договором, а саме: 42 925 000,00 грн. (а.с.6).

Однак, будь-яких платіжних документів, які б свідчили про перерахування позикодавцем ОСОБА_3 грошових коштів на поточний рахунок або готівкою в касу позичальника - ТзОВ «Будинок тканин», суду надано не було.

Відповідно до підпункту 14.1.257 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України фінансова допомога - це фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі. Поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов'язковою до повернення, щодо якої внаслідок врегулювання подібних за змістом правовідносин в порядку частини 1 статті 8 Цивільного кодексу України підлягають застосуванню (аналогія закону) вимоги Цивільного кодексу України щодо договору позики (Глава 71, параграф 1 Цивільного кодексу України). Зворотна фінансова допомога в Цивільному кодексі України відповідає договору позики, особливості укладення та виконання якого повинні відповідати умовам статей 1046 - 1053 Цивільного кодексу України.

Частина 1 статті 1046 ЦК України передбачає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неопопдатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

За положеннями зазначених вимог закону договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Разом з тим, перерахування позикодавцем суми позики в безготівкому порядку на поточний рахунок або готівкою в касу, як передбачено в договорі позики, має засвідчуватися банківськими, касовими документами, які свідчать про перерахування коштів на розрахунковий рахунок чи їх внесення в касу підприємства - отримувача фінансової допомоги. Однак, позивачем на підтвердження своїх доводів щодо надання позики відповідачу суду надано не було.

При цьому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що доданий до позовної заяви акт звірки щодо договору безпроцентної позики не є належним доказом на підтвердження перерахування позивачем грошових коштів в касу товариства.

Відповідно до вимог частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 статті 77 ЦПК України).

Проте всупереч зазначеним вимогам позивач суду не довів того, що ним на виконання умов договору позики в касу товариства були внесені відповідні грошові кошти.

За таких обставин суд першої інстанції обгрунтовано відмовив ОСОБА_3 у задоволенні його позовних вимог про стягнення з ТзОВ «Будинок тканин» боргу за договором позики.

Доводи апеляційної скарги позивача не впливають на правильність рішення суду першої інстанції, яке ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 382, 383, 384, ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Турійського районного суду Волинської області від 29 листопада 2017 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді

Повне судове рішення складено 10 травня 2018 року.