Ухвала

03 травня 2018 року

м. Київ

справа № 704/900/16-ц

провадження № 61-8867св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - держава Україна в особі Державної казначейської служби України,

треті особи: Біленьківська виправна колонія управління державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 99), відділ Державної виконавчої служби Запорізького районного управління юстиції Запорізької області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 17 жовтня 2016 у складі головуючого судді

Воронкової І. Г. та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 01 грудня

2016 року у складі колегії суддів: Пономаренка В. В., Міщенка С. В., Сіренка Ю. В.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_4 подала до суду позов до держави України в особі Державної казначейської служби України, треті особи: Біленьківська виправна колонія управління державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 99), відділ Державної виконавчої служби Запорізького районного управління юстиції Запорізької області, про відшкодування майнової шкоди особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення.

Позовна заява мотивована тим, що з 25 жовтня 2008 року по 26 серпня 2014 року у Біленьківській виправній колонії № 99 управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області відбував покарання ОСОБА_6, якого засуджено апеляційним судом Запорізької області за вчинення злочину проти життя її сина. Вироком суду із засудженого ОСОБА_6 на її користь має бути стягнуто 17 000,00 грн матеріальною збитку та 100 000,00 грн моральної шкоди. Для примусового виконання судового рішення позивачкою неодноразово направлявся виконавчий лист до відділу державної виконавчої служби Запорізького районного управління юстиції. Однак кожного разу державним виконавцем виконавчий лист повертався з посиланням на те, що нібито боржника в колонії не працевлаштовано, а тому немає можливості для погашення заборгованості. Після звільнення з місць відбування покарання ОСОБА_6 став проживати у АДРЕСА_1. У вересні 2015 року ДВС черговий раз повернула виконавчий лист, за яким будь-яких утримань коштів з ОСОБА_6 не проводилося, оскільки зі змісту постанови державного виконавця від 26 травня 2015 року вбачається, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. За повідомленням начальника Біленьківської виправної колонії № 99 від 22 березня 2016 року засудженого ОСОБА_6 було працевлаштовано з листопада 2013 року по червень 2014 року, але він не виконував норм виробітку, а тому мав низьку заробітну плату. З цієї причини утримання з останнього на користь позивачки не проводилося. Позивачка вважає, що відповідно до статті 1177 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи внаслідок злочину, відшкодовується державою, якщо не встановлено особу, яка вчинила злочин, або якщо вона є неплатоспроможною, тому звертається до суду з даним позовом та просить стягнути за рахунок Державного бюджету України на її користь в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої їй внаслідок кримінального правопорушення, 17 000,00 грн.

Рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 17 жовтня 2016 року позов ОСОБА_4 залишено без задоволення.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 1207 ЦК України, проте, позивачкою не було змінено підстави позову, тому суд визнав такі вимоги безпідставними.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 01 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено. Рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 17 жовтня 2016 року залишено без змін.

Постановляючи ухвалу про відхилення апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

У грудні 2016 року ОСОБА_4 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 17 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 01 грудня 2016 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами першої і апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не правильно витлумачено норми статті 1177ЦК України, що призвело до ухвалення помилкового рішення у справі, оскільки суди не звернули увагу на ту обставину, що норма частини першої статті 1207 ЦК України кореспондується з нормами статі 1200 ЦК України, де мова йдеться про осіб, до яких позивач не відноситься. Тому зміна позивачем предмету позову або підстав належить до компетенції суду, а не позивача, як посилання на певну норму закону, оскільки позивачем доведені ті обставини та факти, якими обґрунтовані позовні вимоги. Крім того, звертає увагу, що суди повинні керуватися нормами статті 8 ЦПК України, якою передбачено, що якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною п'ятою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_4 до держави України в особі Державної казначейської служби України, треті особи: Біленьківська виправна колонія управління державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 99), відділ Державної виконавчої служби Запорізького районного управління юстиції Запорізької області, про відшкодування майнової шкоди особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 17 жовтня 2016 та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 01 грудня 2016 року призначити до судового розгляду колегією у складі п'яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

С.О. Погрібний

Г.І. Усик