Ухвала

17 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 462/2545/18

провадження № 61-48107ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23 липня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 08 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України та Залізничного відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

02 травня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 12 грудня 2016 року у справі за його скаргою про визнання дій Залізничного ВДВС ЛМУЮ неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, визнано неправомірними дії головного державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Пазиняк Г. Я. щодо відмови у прийнятті до виконання виконавчих листів у справі № 462/6599/15-ц та зобов'язано головного державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Пазиняк Г. Я. прийняти до виконання та відкрити виконавче провадження за виконавчими листами у справі № 462/6599/15-ц за заявами стягувача ОСОБА_1 09 березня 2017 року Апеляційним судом Львівської області постановлено ухвалу про визнання апеляційної скарги неподаною та повернення її апелянту. Ухвала суду набрала законної сили. В даному випадку неправомірні дії Залізничного ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області доведені та визнані ухвалою суду від 12 грудня 2016 року, тобто дані обставини не потребують додаткового доказування. ОСОБА_1 стверджував, що неправомірними діями відповідача йому завдано моральної шкоди, яку він оцінив у 30 000,00 грн.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 23 липня 2018 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 08 листопада 2018 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Держави України в особі Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 3 000,00 грн. В решті вимог позову відмовлено.

08 грудня 2018 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23 липня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 08 листопада 2018 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги повністю.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є стягнення 30 000,00 грн, що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (176 200,00 грн), а тому у розумінні ЦПК України справа є малозначною.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює ціну позову у даній справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, то вона поширюються й на касаційне провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Ураховуючи, що оскаржувані судові рішення прийняті у малозначній справі, а випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, відсутні, тому у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23 липня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 08 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України та Залізничного відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Ступак