Житомирський апеляційний суд
Справа №295/928/13-ц Головуючий у 1-й інст. Чішман Л.М.
Категорія 27 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Талько О.Б.,

суддів: Коломієць О.С., Шевчук А.М.,

за участю секретаря Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №295/928/13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 25 березня 2013 року, постановлене під головуванням судді Чішман Л.М.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 10 грудня 2005 року між банком та відповідачем укладений кредитний договір, відповідно до якого останньому наданий кредит в сумі 5902 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % річних, строком до 10 грудня 2007 року.

Позивач зазначає, що ОСОБА_1 не виконує передбачені договором умови щодо своєчасного погашення кредиту та відсотків, у зв'язку з чим виникла заборгованість в розмірі 85358 грн. 85 коп., яка складається із: основного боргу в сумі 5902 грн.; заборгованості за відсотками в сумі 27250 грн. 55 коп., 47665 грн. 40 коп. пені, а також штрафів: 500 грн. ( фіксована частина) та 4040 грн. 90 коп. - процентна складова.

Враховуючи вищезазначене, позивач просив стягнути із ОСОБА_1 85358 грн. 85 коп.

Заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 25 березня 2013 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 35152 грн. 55 коп., яка складається з: 5902 грн. - заборгованості за кредитом; 27250 грн. 55 коп.- заборгованості зі сплати відсотків; 2000 грн. штрафних санкцій.

Стягнуто із відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 351 грн. 52 коп. судового збору.

Зазначене рішення було оскаржене позивачем в апеляційному порядку. Так, рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 18 липня 2013 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 25 березня 2013 року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення пені та штрафів скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 500 грн. штрафу ( фіксована частина), 4040 грн. 90 коп. штрафу ( процентна складова) та 2000 грн. пені.

Збільшено розмір судового збору, який підлягає стягненню на користь позивача, із 351 грн. 51 коп. до 396 грн. 93 коп.

В решті рішення залишене без змін.

Відповідач не був присутній під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

2 липня 2018 року ОСОБА_1 подав до Богунського районного суду м. Житомира заяву про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 2 серпня 2018 року відмовлено у задоволенні заяви відповідача про перегляд заочного рішення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Зазначає, що суд належним чином не з'ясував розмір заборгованості та залишив поза увагою ту обставину, що позивачем пропущений строк позовної давності.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу.

На думку представника ПАТ КБ «ПриватБанк», апеляційна скарга є безпідставною.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 10 грудня 2005 року між сторонами укладений кредитний договір, відповідно до якого ОСОБА_1 наданий кредит в сумі 5902 грн., зі сплатою 2,09 % щомісячно, строком по 10 грудня 2007 року.

Відповідно до ст.ст. 1054, 526 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

За правилами ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною ( сторонами).

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У ч.1 ст.638 ЦК України закріплена норма, згідно з якою договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Спірний договір укладений між сторонами шляхом підписання анкети-заяви, у якій зазначено, що вона разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становить кредитно-заставний договір.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки ОСОБА_1 належним чином не виконував передбачені договором умови щодо своєчасного погашення кредиту та сплати відсотків, утворилась заборгованість, розмір якої згідно з наданим позивачем розрахунком становить 85358 грн. 85 коп., та складається із: основного боргу в сумі 5902 грн.; заборгованості зі сплати відсотків у сумі 27250 грн. 55 коп., 47665 грн. 40 коп. пені, а також штрафів: 500 грн. ( фіксована частина) та 4040 грн. 90 коп. - процентна складова.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про те, що на користь позивача підлягає стягненню заборгованість зі сплати тіла кредиту у розмірі 5902 грн.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення на користь позивача 2000 грн. пені за несвоєчасне повернення кредитних коштів, розмір якої зменшено у відповідності до положень ст. 551 ЦК України.

Обгрунтованим також є висновок суду про те, що на користь позивача не підлягають стягненню штрафи.

Так, за правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, пеня та штраф є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року ( справа №6-2003цс15).

Таким чином, відсутні підстави для стягнення на користь позивача штрафів, оскільки боржник в даному випадку несе подвійну відповідальність, що не узгоджується з положеннями ст.61 Конституції України.

Разом з тим, при визначенні розміру заборгованості зі сплати відсотків, суд залишив поза увагою ту обставину, що відсотки нараховувались на тіло кредиту й прострочені відсотки, що суперечить вимогам законодавства.

Враховуючи розмір заборгованості, період користування кредитними коштами та погоджену сторонами відсоткову ставку, розмір заборгованості зі сплати відсотків становить 5472 грн.04 коп.

З огляду на вищезазначене, на користь позивача підлягає стягненню 12564 грн. 04 коп. заборгованості за кредитним договором, яка складається із: заборгованості зі сплати кредиту у розмірі 5902 грн.; заборгованості зі сплати відсотків у розмірі 5472 грн. 04 коп., а також 2000 грн. пені.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем пропущений строк позовної давності, є безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Заперечуючи проти позову, відповідач має можливість захистити свої права шляхом звернення до суду із заявою про застосування строку позовної давності. Така заява має бути подана в суді першої інстанції до винесення судом рішення щодо спірних правовідносин. Передумовою для можливості реалізації такого права є належне повідомлення відповідача про час та місце судового засідання.

На стадії апеляційного розгляду єдиною підставою для вирішення питання щодо застосування строку позовної давності є той факт, що відповідач не був належним чином повідомлений судом першої інстанції про час та місце судового розгляду й не брав участь у розгляді справи.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства був повідомлений про судове засідання, що підтверджується його підписом на повідомленні про вручення судової повістки ( а.с.27).

Отже, відповідач мав можливість звернутись до суду першої інстанції із заявою про застосування строку позовної давності, проте не скористався цим правом. За таких обставин, апеляційний суд не бере до уваги таку заяву, подану після постановлення судом першої інстанції рішення.

Колегія суддів також вважає за необхідне застосувати правила ст. 370 ЦПК України, відповідно до якої, якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає відповідну скаргу за правилами цієї глави ( ч.1 даної норми)

Частинами 3 та 4 цієї статті також передбачено, що за результатами розгляду апеляційної скарги суд приймає постанову відповідно до статті 382 цього Кодексу. При цьому за наявності підстав може бути скасовано раніше прийняту постанову суду апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції розглядає скаргу, вказану в частині першій цієї статті, в межах доводів, які не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.

Враховуючи вищезазначене, заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 25 березня 2013 року та рішення Апеляційного суду Житомирської області від 18 липня 2013 року слід скасувати та постановити нове судове рішення,- про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст.367,368,370,374,376,381-384 ЦПК України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 25 березня 2013 року та рішення Апеляційного суду Житомирської області від 18 липня 2013 року скасувати та постановити нове судове рішення.

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 10 грудня 2005 року у розмірі 12564 грн. 04 коп. та 128 грн. 04 коп. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 306 грн. 24 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 17 грудня 2018 року

Головуюча Судді: