1Справа № 335/6433/18 2/335/1851/2018
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
27 листопада 2018 р. Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя
в складі головуючого судді Соболєвої І.П.,
за участю секретаря судового засідання Хома Д.М.,
позивача ОСОБА_1,
ВСТАНОВИВ:
Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що йому на праві приватної власності належить житло квартира №9, яка знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Патріотична, буд. №5.
У спірному житлі зареєстровані він, його мати ОСОБА_3 та зять ОСОБА_2, відповідач у справі, який проживав в квартирі до 2015, після чого забрав всі свої особисті речі та добровільно покинув житло, в подальшому вселитися не намагався, інтерес до квартири втратив.
Реєстрація відповідача за вищезазначеною адресою чинить перепони в її користуванні, які полягають в безпідставній сплаті коштів по рахункам за житло-комунальні послуги, неможливості оформлення субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, а тому ОСОБА_1 звернувся до суду.
Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Справа розглядається в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. Сторони повідомлені про дату розгляду справи та наданий час для подання відзиву та заперечень.
Представник третьої особи Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради ОСОБА_4 надіслала суду листи, які надійшли до суду 08.08.2018 та 24.10.2018 про здійснення розгляду справи у її відсутність, проти задоволення позову не заперечує.
Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідач, будучи належним чином повідомленим, в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, у визначений строк не надав суду відзив на позовну заяву тому у відповідності до ст.ст. 279, 280, 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, вислухавши позивача, допитавши свідка, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підлягаючими задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № 61 від 02.02.2012, яке видане районною адміністрацією Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району та договором дарування частини квартири від 19.05.2012, який посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за № 334.
Згідно інформації Департаменту реєстраційних послуг, в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_1 та ОСОБА_2, останній з 23.07.2014 по теперішній час. Також, у вказаній квартирі була зареєстрована мати позивача ОСОБА_3, яка померла 19.09.2018, про що свідчить копія свідоцтва про смерть, видане 20.-9.2018 Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.
З пояснень позивача вбачається, що відповідач спірну квартиру залишив добровільно, проживати в ній не бажає, інтерес до вказаного житлового приміщення ним втрачений, всі особисті речі з квартири, відповідачем вивезені.
Факт того, що відповідач у спірному житлі не проживає з 2015 року, не сплачує комунальні послуги та квартплату, не бере участь в ремонті житлового приміщення, не зберігає свого особистого майна, звязок з квартирою втратив, підтверджений показами допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7
Отже судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не проживає в спірному житловому приміщенні понад шість місяців, тобто з 2015 року.
Аналізуючи причини не проживання відповідача в зазначеному житловому приміщенні, суд дійшов висновку, що він не проживає в спірній квартирі понад встановлений законом строк без поважних на то причин.
Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Як передбачено ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Згідно розяснень, викладених у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 № 2 зі змінами, у справах про визнання наймача або члена його сімї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно зясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сімї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
В силу того, що відповідач зареєстрований в спірному житлі з 2014 року, але не проживає в ньому з 2015р. без поважних причин, позивач ОСОБА_1 не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 02.12.2010 «Справа Кривіцька і Кривіцький проти України», у контексті Конвенції, поняття «Житло» не обмежується приміщеннями, в яких проживають на законних підставах або які були у законному порядку встановлені, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв'язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є самою крайньою формою втручання у права на житло.
Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Оскільки відповідач не є власником квартири № 9, розташованої по вул. Патріотичній, буд. №5 в м. Запоріжжі, крім того не проживає в спірному житловому приміщенні більше чотирьох років, як встановлено в судовому засіданні без поважних причин, витрат на його утримання не несе, за комунальні послуги не сплачує, суд вважає, що факт реєстрації відповідача в будинку позивача порушує його права, як власника, крім того розмір комунальних платежів залежать від кількості зареєстрованих осіб, і зазначені витрати в даному випадку несе власник.
Враховуючи вищенаведене суд вважає, що вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 9, будинку № 5 по вулиці Патріотичній в м. Запоріжжя, обґрунтовані та підлягають задоволенню.
На підставі ст. 141 ЦПК України, суд присуджує стягнення з відповідача суму судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп.
Керуючись ст.ст. 141, 263-265, 280-284, 288, 289 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою № 9, будинку № 5 по вулиці Патріотичній в м. Запоріжжя.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, судові витрати, повязані зі сплатою судового збору у сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.
Копію заочного рішення направити учасникам справи, які не зявились в судове засідання, в порядку, передбаченому статтею 272 Цивільного процесуального кодексу України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя І.П. Соболєва