ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2018 року

м. Харків

Справа № 643/2734/16-ц

Провадження № 22ц/790/92/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів:

головуючого - Бровченко І.О.,

суддів - Кружиліної О.А., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря - Афоніна К.О.

імена сторін:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5

інші учасники справи:

треті особи - Харківська міська рада, Харківська місцева прокуратура № 4

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 19 січня 2017 року у складі судді Букреєвої І.А. за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Харківська міська рада, Харківська місцева прокуратура № 4 про визнання свідоцтва недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності на нього, -

в с т а н о в и в:

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третіх осіб: Харківської міської ради (надалі - ХМР), Харківської місцевої прокуратури №4 (надалі - ХМП №4), в якому просив: визнати недійсним свідоцтво про право власності, серія та номер: НОМЕР_2, у якому зазначено про його видачу 03 березня 1998 року Центром (відділом) приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради, на підставі якого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Алекаєвою З.Б. 26 грудня 2014 року прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2; витребувати квартиру АДРЕСА_1 від добросовісного набувача ОСОБА_5; визнати за ним ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1, посвідчене свідоцтвом про право власності від 20 липня 2015 року (реєстраційний №5-15-302372) на підставі розпорядження відділу приватизації житлового фонду Харківської міської ради від 20 липня 2015 року №556.; стягнути в солідарному порядку з відповідачів витрати понесені на сплату судового збору у розмірі 1955,74грн.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що 26 грудня 2014 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Алекаєвою З.Б. прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер: НОМЕР_2, виданого 03 березня 1998 року Центром (відділом) приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради. У цей же день вказаним нотаріусом посвідчено договір купівлі-продажу, за умовами якого ОСОБА_2 продав відповідну квартиру ОСОБА_3 17 вересня 2015 року. Прокуратурою Московського району м. Харкова в Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстровано кримінальне провадження №0000114, за ч.4 ст. 190 КК України, за фактом протиправного заволодіння вищевказаною квартирою №8. Позивач зазначає, що згідно відповіді КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 11 вересня 2015 року №935/3, наданої на запит в межах вказаного кримінального провадження, свідоцтво про право власності, серія та номер: НОМЕР_2 від 03 березня 1998 року у зв'язку з приватизацією спірної квартири ОСОБА_2 не видавалося, що на його думку вказує на підроблення вказаного свідоцтва та його використання з метою протиправного заволодіння правом на згадану квартиру. За змістом листа начальника управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради від 03 липня 2015 року №8694, згідно рішення Харківської міської Ради народних депутатів від 28 вересня 1992 «Про комунальну власність міста» житловий будинок по АДРЕСА_1 є об'єктом комунальної власності територіальної громади м. Харкова та відображається на балансі КП «Жилкомсервіс». Окремо квартира №8 в будинку за вказаною адресою до комунальної власності територіальної громади міста Харкова не приймалась, її приватизація не проводилась. Рішенням виконавчого комітету Московської районної ради народних депутатів м. Харкова від 04 квітня 1995 року наймачем спірної квартири визнано ОСОБА_1 Вказує, що у вказаній квартирі він зареєстрований до цього часу. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20 липня 2015 року він на підставі розпорядження відділу приватизації житлового фонду від 20 липня 2015 року №556 є власником спірної квартири. Тому вважає, що на момент державної реєстрації права власності на квартиру за ОСОБА_2 на підставі підробленого свідоцтва про право власності, останній не був власником квартири та, відповідно, не мав права відчужувати її ОСОБА_3 ОСОБА_3, у свою чергу, продав квартиру ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу, посвідченим 16 квітня 2015 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чижовою Н.А. На підставі вказаного договору цим нотаріусом 16 квітня 2015 року прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_4 В подальшому ОСОБА_4 продав вказану квартиру за договором купівлі-продажу посвідченим 20 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лавіндою Н.О. На підставі вказаного договору цим нотаріусом 20 жовтня 2015 року прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_5 При цьому, дійсний власник (територіальна громада м. Харкова), а також наймач та в подальшому власник (ОСОБА_1) не були стороною договорів, за якими квартира продавалася ОСОБА_2 ОСОБА_3, ОСОБА_3 - ОСОБА_4, ОСОБА_4 - ОСОБА_5 у зв'язку з чим, вказане майно вибуло з володіння власника та особи, якій він передав це майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ОСОБА_5 унеможливлює здійснення державної реєстрації права на неї за ним на підставі свідоцтва про право власності від 20.07.2015року, що зумовлює необхідність визнання права власності в судовому порядку.

Відповідач ОСОБА_4 позов не визнав. Суду пояснив , що він купив квартиру у ОСОБА_3 Перед купівлею дивився квартиру, продавець відкривав її своїм ключем. В квартирі була купа сміття та бруд, ніяких слідів того , що в ній хтось проживає не було. Він не одразу прийняв рішення, через тиждень ще раз прийшов оглянути квартиру і йому також відкрив її продавець, використовуючи свій ключ. Ніяких підозр, що квартира йому не належить у нього не виникло, при цьому йому надали довідку про зареєстрованих у квартирі, відповідно до якої ніхто у квартирі зареєстрований не був , перевірку законності укладання угоди довірив нотаріусу Купив квартиру за 16 тис. доларів. Мав намір зробити в ній ремонт самотужки , а потім її продати . Вже розпочав роботи, виносив сміття , коли хтось з сусідів сказав , що в квартирі проживав якійсь чоловік. ОСОБА_1 вперше побачив у суді.

Представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_10 позов також не визнав. Суду пояснив , що ОСОБА_5 придбала квартиру у ОСОБА_4 При цьому вона не знала , та могла знати про те , що у 2010 році вона була продана особою , що не була її власником. ОСОБА_5 придбала квартиру на підставі оплатного договору купівлі-продажу , є добросовісним набувачем та просить у позові відмовити.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 19 січня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити у справі нове рішення про задоволення його позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на не повне з'ясування обставин справи, які суд вважав встановленими. В обгрунтування доводів апеляційної скарги посилається на доводи викладені в позовній заяві.

Вислухавши суддю доповідача, з'ясувавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягають частковому задоволенню, а рішення Московського районного суду м. Харкова від 19 січня 2017 року скасуванню.

Відповідно до Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року.

Згідно з Перехідними положеннями ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанції розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що на момент державної реєстрації права власності на квартиру за ОСОБА_2, а також на даний час, ОСОБА_1 не був та не є власником квартири АДРЕСА_1 . При цьому, дійсний власник (територіальна громада м. Харкова) не був стороною договорів, за якими квартира продавалася ОСОБА_2 ОСОБА_3, ОСОБА_3 - ОСОБА_4, ОСОБА_4 - ОСОБА_5 у зв'язку з чим, вказане майно вибуло з володіння власника, яким є саме територіальної громади м. Харкова не з їхньої волі, іншим шляхом. Не надано суду належних доказів і того , що ОСОБА_1 володів фактично або юридично квартирою. Судом було встановлено , що між власником - територіальною громадою м. Харкова та ОСОБА_1 з 1992 року по 2015 рік були взаємовідносини наймодавця та наймача.

Однак, погодитися з таким рішенням неможливо виходячи з наступного.

Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Судовим розглядом встановлено, що приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Алекаєвою З.Б. 26 грудня 2014 року прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер: НОМЕР_2, виданого 03 березня 1998 року Центром (відділом) приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради. У цей же день вказаним нотаріусом посвідчено договір купівлі-продажу, за умовами якого ОСОБА_2 продав відповідну квартиру ОСОБА_3

З повідомлення Державної міграційної служби України вбачається, що за даними Єдиної інформаційно-аналітичної системи управління міграційними процесами ДМС паспорт оформлений на ім'я ОСОБА_2 серії НОМЕР_3 значиться недійсним у зв'язку із втратою.

ОСОБА_3, що у свою чергу, продав квартиру ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу, посвідченим 16 квітня 2015 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чижовою Н.А. В подальшому ОСОБА_4 продав вказану квартиру за договором купівлі-продажу посвідченим 20 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лавіндою Н.О. На підставі вказаного договору цим нотаріусом 20 жовтня 2015 року прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_5

Прокуратурою Московського району м. Харкова 17.09.2015 в Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстровано кримінальне провадження №0000114, за ч.4 ст.190 КК України, за фактом протиправного заволодіння квартирою АДРЕСА_1.

З відповіді КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від № 935/3, наданої на запит в межах вказаного кримінального провадження, вбачається, що свідоцтво про право власності, серія та номер: НОМЕР_2 від 03 березня 1998 року в зв'язку з приватизацією квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 не видавалося. Інвентаризаційна справа на квартиру заведена 03 липня 2015 року. Також повідомлено, що за номером П-7-123 (номер зазначений у свідоцтві про право власності на ім'я ОСОБА_2) в реєстровій книзі зареєстрована квартира за іншою адресою.

За змістом листа начальника управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради від 03 липня 2015 року №8694, житловий будинок по АДРЕСА_1 є об'єктом комунальної власності територіальної громади м. Харкова згідно рішення Харківської міської Ради народних депутатів від 28.09.1992 «Про комунальну власність міста» та відображається на балансі КП «Жилкомсервіс». Окремо квартира №8 в будинку за вказаною адресою до комунальної власності територіальної громади міста Харкова не приймалась, її приватизація не проводилась.

З повідомлення юридичного Департаменту Харківської міської ради від 28 серпня 2015 року вбачається, що станом на 26 грудня 2014 року ОСОБА_2 не мав правових підстав для укладання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу.

Рішенням виконавчого комітету Московської районної ради народних депутатів м. Харкова від 04 квітня 1995 наймачем спірної квартири визнано ОСОБА_1 У квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_1 зареєстрований з 28 листопада 1973 року до теперішнього часу. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20 липня 2015 року (реєстраційний №5-15-302372) ОСОБА_1 є власником спірної квартири на підставі розпорядження відділу приватизації житлового фонду №556.

З повідомлення Управління комунального майна та приватизації від 04 квітня 2017 року вбачається, що квартира АДРЕСА_1 передана у приватну власність ОСОБА_1 згідно з розпорядження відділу приватизації житлового фонду управління комунального майна та приватизації від 20 липня 2015 року, реєстровий номер 556, та оформлено свідоцтво про право власності реєстр. № 5-15-302372. Архівна приватизаційна справа на вищезазначену квартиру згідно акту № 1539 від 04 квітня 2016 року передана на постійне зберігання до КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації». Відповідно до розпорядження Харківського міського голови від 11 грудня 2013 року № 143 прийом документів на приватизацію та видача оформлених свідоцтв про право власності на житло проводиться виключно через Центри надання адміністративних послуг м. Харкова та територіальні підрозділи. Управлінням було оформлено свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 та 21 липня 2015 року передано до видачі до Центру адміністративних послуг м. Харкова.

З інвентаризаційної справи наданої КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» вбачається, що в матеріалах справи мається свідоцтво про право власності на спірну квартиру на ім'я ОСОБА_1

18 вересня 2015 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Прокопенко О.О. прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 у державній реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1, оскільки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно існує запис про реєстрацію права власності на квартиру на підставі посвідченого правочину - договору купівлі-продажу від 2015 року.

Відповідно до статей 317,319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1, 3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства.

Ураховуючи зазначене, а також те, що ОСОБА_2 свідоцтво на право власності на спірну квартиру не видавалось, ОСОБА_1 користувався спірною квартирою з 1973 року та 20 липня 2015 року отримав свідоцтво на право власності на спірну квартиру, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутності підстав для визнання недійсним свідоцтва про право власності, серія та номер: НОМЕР_2, у якому зазначено про його видачу 03 березня 1998 року Центром (відділом) приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради, на підставі якого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Алекаєвою З.Б. 26 грудня 2014 року прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 З урахуванням вищезазначеного, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, оскільки порушують права і законні інтереси ОСОБА_1, якому це майно належить.

При встановленні наявності речово-правових відносин, до таких відносин не застосовується зобов'язальний спосіб захисту. У зобов'язальних відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача. У разі, якщо особа, яка вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб, то відповідно до ст. 392 ЦК України права такої особи підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права власності на належне цій особі майно.

Враховуючи, що відповідачами не визнається право власності ОСОБА_1 на спірну квартиру, державним реєстратором прав на нерухоме майно Прокопенко О.О. прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 у державній реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1, позовні вимоги про визнання права власності на спірну квартиру за позивачем також підлягають задоволенню.

Згідно із положеннями ЦК України, особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутися до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння (ст. ст. 330, 338 цього Кодексу).

Згідно зі ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Витребування майна від добросовісного набувача залежить від умов, при яких річ вибула з володіння власника чи особи, якій він передав майно за договором, та оплатності придбання.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно з ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника не з його волі.

Отже, захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача.

Статтею 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача.

У зв'язку з вищенаведеним та враховуючи, що майно вибуло з володіння власника поза його волею й він має право витребувати його від добросовісного набувача за правилами ст. 388 ЦК України, безпідставним є висновок суду першої інстанції, що ОСОБА_1. не має права звертатись в суд з віндикаційним позовом, так як вона не є власником спірної квартири.

Разом з тим, позовні вимоги про солідарне стягнення з відповідачів судових витрат задоволенню не підлягають, оскільки солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки районний суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи та невірно застосував норми матеріального права, то відповідно до п.п. 1, 4, ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України колегія суддів здійснює розподіл судових витрат за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 19 січня 2017 року скасувати, ухвалити нове.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Харківська міська рада, Харківська місцева прокуратура № 4 про визнання свідоцтва недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності на нього задовольнити частково.

Визнати недійсним Свідоцтво про право власності, серія та номер: НОМЕР_2, у якому зазначено про його видачу 03 березня 1998 року Центром (відділом) приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради, на підставі якого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Алекаєвою З.Б. 26 грудня 2014 року прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2

Витребувати квартиру АДРЕСА_1 від добровільного набувача ОСОБА_5, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1.

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1102 грн. 40 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1212 грн. 64 коп. у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 квітня 2018 року.

Головуючий:

Судді -