ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2018 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Деркач Н.М.,

суддів: Куценко Т.Р., Ткаченко І.Ю.,

за участю секретаря Лященко С.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро заяву адвоката Верби Андрія Петровича, який діє в інтересах ОСОБА_2, про розподіл судових витрат по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 серпня 2013 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2014 року вказане рішення суду залишено без змін.

19 червня 2014 року Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська за заявою ОСОБА_3 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду від 23 серпня 2013 року було ухвалено нове рішення. Заяву ОСОБА_3 про перегляд рішення задоволено, скасовано рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 серпня 2013 року та відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 Стягнуто з останнього на користь держави судовий збір у сумі 1827 грн.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2014 року рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 19 червня 2014 року скасовано. Заяву ОСОБА_3 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду від 23 серпня 2013 року залишено без задоволення.

23 жовтня 2018 року представник ОСОБА_2 - адвокат Верба А.П. звернувся до Дніпровського апеляційного суду із заявою щодо розподілу судових витрат, у якій просив суд стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 1827 грн. та на користь ОСОБА_2 - 913,50 грн.

В обгрунтування вказаної заяви Верба А.П. зазначив, що судовий збір у сумі 913,50 грн. був сплачений ОСОБА_4 при подачі апеляційної скарги на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 19 червня 2014 року, яке було скасовано рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2014 року, однак судові витрати не були розподілені. Крім того, на думку Верби А.П., з ОСОБА_3 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1827 грн., який було відстрочено ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 05 червня 2014 року.

Перевіривши матеріали справи та доводи заяви адвоката Верби А.П., колегія суддів вважає за необхідне відмовити у її задоволенні з наступних підстав.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною 1 ст.220 ЦПК України (у редакції 2004 року) передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно якої - небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати;суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу; судом не вирішено питання про судові витати.

Аналогічне роз"яснення міститься в п. 20 Постанови Про судове рішення №14 від 18 грудня 2009р., згідно з яким, додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених ст. 220 ЦПК України; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов"язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішували вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

Згідно частини 2 статті 220 ЦПК України (2004 року), заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Відповідно до ч.1 ст.12 ЗУ "Про виконавче провадження", виконавчі документи можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення суду апеляційної інстанції, яким скасовано рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 19 червня 2014 року, було ухвалено 24 листопада 2014 року, набрало законної сили і не було предметом касаційного оскарження. Ухвала про відстрочку сплати судового збору ОСОБА_3 була постановлена 05 червня 2014 року.

Матеріалами справи встановлено, що 25 листопада 2014 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 звертався до Апеляційного суду Дніпропетровської області про ухвалення додаткового рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судового збору у сумі 913,50 грн., у прийнятті якої було відмовлено ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2014 року. (т.2 а.с.15-16)

Також матеріалами справи встановлено, що ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 жовтня 2018 року було відмовлено у задоволенні заяви представника ОСОБА_6 - Верби А.П. про розподіл судових витрат по даній справі, а саме - стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судового збору у сумі 214, 60 грн.

Враховуючи те, що факт не розподілення судових витрат судовим рішенням від 24 листопада 2014 року був відомий позивачу з моменту його ухвалення, а із заявою про стягнення судових витрат представник позивача звернувся тільки 23 жовтня 2018 року,то на підставі ч.2 ст.220 ЦПК України (2004 року) у задоволенні заяви слід відмовити.

Також колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, N 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні заяви адвоката Верби А.П., який діє в інтересах ОСОБА_2, про розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 141, 259, 270, 367, 374, 382-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву адвоката Верби Андрія Петровича, який діє в інтересах ОСОБА_2, про розподіл судових витрат залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Судді: Н.М.Деркач

Т.Р.Куценко

І.Ю.Ткаченко