АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження 22-ц/796/3710/2018 Доповідач - Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2018 року Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі Клець О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 листопада 2017 року, ухвалене у складі судді Трусової Т.О. в приміщенні Дарницького районного суду м. Києва у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 12 404,83 грн.

Посилається на те, що на підставі договору від 23.03.2012 року ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 4300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач зобов'язалася погашати заборгованість за кредитом, відсотками за користування кредитом, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Зобов'язання за договором ОСОБА_1 порушила, у зв'язку з чим станом на 30.04.2017 має заборгованість в загальному розмірі 12 404,83 грн., з яких: 511,35 грн. - заборгованість за кредитом; 8 026,58 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 2 800 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 566,90 грн. - штраф (процентна складова).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13 листопада 2017 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 10 724 грн. 83 коп. та судові витрати в сумі 1376грн., а всього 12 100 грн. 83 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить застосувати позовну давність до заявлених позовних вимог, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Посилається на те, що має картку строком дії до вересня 2012 року та оригінали чеків повного закриття кредитного ліміту у 2014 році. Зазначає, що на сайті позивача відсутні Умови і правила надання банківських послуг, які разом з анкетою, хоч і не підписані нею становлять договір, тому на думку відповідача не є належним доказом підтвердження існування боргу. Збільшуючи відсоток за користування кредитним лімітом, банк не повідомляв відповідача жодним чином про це, так само як і про існування заборгованості, всупереч обов'язку інформувати клієнта щомісячно. Крім того, зазначає, що відомості про заборгованість, які містяться у виписці по кредитній історії з УБКІ відрізняються від поданого позивачем розрахунку.

Відповідно до п.8 ч.1 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно - територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судовому засіданні відповідач підтримала апеляційну скаргу, посилаючись на доводи викладені в апеляційній скарзі.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 12 404,83 грн.

Посилається на те, що на підставі договору від 23.03.2012 року ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 4300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач зобов'язалася погашати заборгованість за кредитом, відсотками за користування кредитом, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Зобов'язання за договором ОСОБА_1 порушила, у зв'язку з чим станом на 30.04.2017 має заборгованість в загальному розмірі 12 404,83 грн., з яких: 511,35 грн. - заборгованість за кредитом; 8 026,58 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 2 800 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 566,90 грн. - штраф (процентна складова).

Позивач зазначає, що між сторонами укладено договір приєднання, що підтверджується підписаною відповідачем заявою-анкетою, з якої вбачається, що відповідач висловила згоду на укладення договору на умовах, запропонованих позивачем. З довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна Контракт» вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 1,7% в місяць (20,40% на рік), вказано розміри комісій та штрафів. Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи, є загальнодоступною інформацією, яка розмішена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку. З підписанням заяви-анкети відповідач приєднався до Умов і Правил надання банківських послуг. Заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг. З виписки з карткового рахунку вбачається, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, відповідач користувався кредитними коштами і частково сплачував заборгованість за договором. Останнє погашення заборгованості відповідачем було 06.10.2014 року, а отже позивач подав позов в межах строку позовної давності. Процентна ставка та розмір кредитного ліміту змінювались позивачем правомірно, відповідно до Умов і Правил надання банківських послуг, штрафні санкції також нараховані відповідно до умов договору.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що 23.03.2012 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 шляхом акцептування банком пропозиції клієнта було укладено договір, предметом якого є видача банком клієнту кредитної картки у національній валюті України за тарифним пакетом «Універсальна Контракт» (тарифний план «55 днів»), що підтверджується анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.Відповідач користувалася кредитною карткою - знімала готівку та розраховувалась кредитними коштами за товари та послуги, проте зобов'язання по щомісячному погашенню кредиту та нарахованих процентів належним чином не виконувала, внаслідок чого в неї виникла відповідна заборгованість.

З урахуванням заяви про застосування строку позовної давності поданої відповідачем, суд дійшов висновку про стягнення заборгованості по тілу кредиту в сумі 511,35 грн., заборгованості по процентах за користування кредитом в сумі 8026,58 грн., пені в сумі 1 200 грн., штрафів в сумі 500 грн. (фіксована частина) та 486,90 грн. (511,35+8026,58+1200)х5%), а всього на суму 10 724,83 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанціїта не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 23.03.2012 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 шляхом акцептування банком пропозиції клієнта було укладено договір, предметом якого є видача банком клієнту кредитної картки у національній валюті України за тарифним пакетом «Універсальна Контракт» (тарифний план «55 днів»), що підтверджується анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 5).

ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Враховуючи загальні ознаки зобов'язань, зафіксовані у вищевказаному договорі, суд дійшов обгрунтованого висновку, що сторони уклали договір кредитування рахунку, який за своєю юридичною природою є договором приєднання, умови якого встановлені банком в Умовах і Правилах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 та Тарифах, які розміщені на офіційному сайті банку www privatbank.ua (http://privatbank.ua/terms/pages/70/).

Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Договором було передбачено, що за користування кредитом протягом 55 днів пільгового періоду нарахування процентів здійснюється за ставкою 0,01% річних, а за користування кредитною лінією понад встановлений строк клієнт сплачує проценти в розмірі 20,40% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Щодо зміни кредитного ліміту діє правило, встановлене пунктом 2.1.1.2.3 Умов і Правил надання банківських послуг, а саме: клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Відповідно до пункту 2.1.1.2.4 Умов і Правил надання банківських послуг підписання даного договору є прямою і безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому Тарифами, з розрахунку 360 календарних днів на рік (пункт 2.1.1.12.6. Умов і Правил надання банківських послуг).

Відповідно до пункту 1.1.3.2.3 Умов і Правил надання банківських послуг банк має право здійснювати зміну Тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків та інших невід'ємних частин договору за умови інформування клієнта не менше ніж за 7 днів, зокрема, у виписці по картковому рахунку згідно пункту 1.1.3.1.9. цього договору. Якщо банк на протязі 7 днів не одержав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови.

Згідно з умовами, визначеними пунктами 1.1.2.3., 1.1.2.4. Умов і Правил надання банківських послуг, клієнт зобов'язаний отримувати виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахунках, а при незгоді зі змінами Правил та/або Тарифів - звернутися до банку для розірвання договору і погасити заборгованість, що виникла.

Клієнт зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, процентах за його використання, по перевитратах платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором (пункт 1.1.2.4. Умов і Правил надання банківських послуг).

Умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна Контракт» передбачають обов'язок клієнта погашати кредит та сплачувати проценти щомісячно, до 25 числа місяця, який слідує за звітним, в розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, а з 01.04.2014 року - 5% від заборгованості, але не менше 100 грн. і не більше залишку заборгованості.

За прострочення виконання клієнтом зобов'язань на суму понад 100 грн. договором передбачена сплата пені, розмір якої визначається Тарифами (пункт 1.1.3.1.9. Умов і Правил надання банківських послуг).

На момент укладення сторонами договору діяли Тарифи, затверджені наказом позивача СП-2009-289 від 07.04.2009 року, згідно яких нарахування пені здійснювалось за ставкою 1% від суми заборгованості, але не менше 30 грн. В подальшому наказом СП-2013-6500941 від 28.01.2013 року розмір пені було збільшено до 50 грн., яка нараховувалась щомісячно у разі виникнення прострочення по кредиту на суму від 100 грн. Наказом СП-2013-6776448 від 19.09.2013 року та Тарифів внесені зміни, згідно з якими у разі виникнення прострочення на протязі одного місяця сплачується пеня в розмірі 50 грн., а при виникненні прострочення другий місяць поспіль - 100 грн.

За порушення клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань понад 30 днів умови кредитування передбачають сплату штрафів в розмірі 500 грн. та 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісій (пункт 2.1.1.7.6. Умов і Правил надання банківських послуг).

Судом встановлено, що позивач відкрив відповідачу картковий рахунок, видав кредитну картку та здійснював їх обслуговування, тобто виконав свої зобов'язання за договором.

Протягом строку кредитування відповідно до Умов і Правил надання банківських послуг позивач змінював розмір доступного відповідачу кредитного ліміту, який становив: з 23.03.2012 року - 300 грн., з 12.07.2012 року - 4300 грн., з 26.07.2013 року - 4050 грн., з 23.09.2013 року - 3580 грн., з 29.07.2014 року - 620 грн., з 22.10.2014 року - 520 грн.

Крім того,протягом строку кредитування змінювався розмір процентної ставки за наданим відповідачу кредитом, а саме: з 23.03.2012 року - 20,40% річних, з 01.09.2014 року - 34,80% річних; з 01.04.2015 року - 43,20% річних.

Про зміну розміру процентної ставки позивач повідомляв відповідача шляхом направлення смс-повідомлень, що відповідає погодженій сторонами процедурі, визначеній пунктом 1.1.3.2.3 Умов і Правил надання банківських послуг, та положенню статті 1056-1 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст.1069 ЦК України права і обов'язки сторін, пов'язані з кредитуванням рахунку, визначаються положеннями про позику такредит (параграфи 1і2 глави 71 цього України), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За умовами ст.ст. 526, 530, 611, 629 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та у встановлений строк, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

З виписок по картковому рахунку ОСОБА_1 вбачається, що вона користувалася кредитною карткою - знімала готівку та розраховувалась кредитним коштами за товари та послуги, проте зобов'язання по щомісячному погашенню кредиту та нарахованих процентів належним чином не виконувала.

Згідно розрахунку наданого позивачем станом на 30.04.2017 року загальний розмір заборгованості відповідача становить 12 404,83 грн., з яких: 511,35 грн. - заборгованість за кредитом; 8 026,58 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 2 800 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 566,90 грн. - штраф (процентна складова).

Твердження відповідача про те, що зазначені у наданому позивачем розрахунку відомості про її заборгованість відрізняються від відомостей, зазначених в отриманій нею виписці по кредитній історії з УБКІ,судом не прийнято до уваги, оскільки належних та допустимих доказів на спростування цього розрахункувідповідач не надала.

Порівнявши відомості щодо дат та сум здійснених відповідачем платежів на погашення заборгованості, зазначені у наданих сторонами виписках, істотних протиріч і невідповідностей судом не встановлено, а клопотання про призначення експертизи сторонами не заявлялось.

Враховуючивищевказане, при визначенні суми заборгованості суд послався на наданий позивачем розрахунок як об'єктивний доказ, оскільки він базується на даних виписок по рахунках - первинних документів, які відображають рух коштів по рахунках та усі здійснені сторонами операції.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За умовами ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України).

Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Згідно з даними виписок по рахунках останній платіж на погашення заборгованості за кредитом надійшов від ОСОБА_1 06.10.2014 року, що свідчить про визнання нею боргу, а отже вимоги позивача щодо стягнення тіла кредиту та процентів заявлені в межах строків позовної давності.

З вказаних виписок вбачається, що нарахована позивачем заборгованість в розмірі 2 800 грн. виникла не внаслідок несплати комісійних платежів, а є неустойкою (пенею), яка нараховувалась позичальнику щомісячно за порушення виконання зобов'язань.

Посилання позивача на те, що сторони збільшили строк позовної давності до 50 років, суд вважає необґрунтованими.

За умовами ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах(у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Судом встановлено, що в анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку немає домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності, а самі Умови і Правила надання банківських послуг, пунктом 1.7.31. яких установлено позовну давність тривалістю в 50 років, підпису відповідача не містять.

Належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розуміла відповідач, підписуючи анкету-заяву, а також те, що на той момент Умови містили збільшений строк позовної давності, суду не надано.

Таким чином, суд дійшов правильного висновку, що до позовних вимог про стягнення неустойки підлягають застосуванню положення законодавства щодо спеціального строку позовної давності.

Враховуючи, що заборгованість нарахована станом на 30.04.2017року, а станом на 29.05.2016рокурозмір нарахованої відповідачу неустойки становив 1600 грн., суд дійшов вірного висновку про стягнення пенів сумі 1 200 грн. (2 800грн. - 1 200 грн.), а в частині стягнення пені, нарахованої до 29.05.2016 року, відмовлено правильно за спливом позовної давності.

Оскільки штрафи у фіксованому та процентному розмірі, сплата яких передбачена пунктом 2.1.1.7.6. Умов і Правил надання банківських послуг та Пам'яткою клієнта, є судовими штрафами, що нараховуються на визначену при пред'явленні позову суму заборгованості, суд дійшов обгрунтованого висновку, що позовна давність по стягненню цих штрафних санкцій не пропущена.

Враховуючизастосування судом позовної давності до вимог про стягнення пені, відповідно підлягає зменшенню розмір штрафу, який нараховується у процентному співвідношенні від суми заборгованості.

Встановивши обставинисправи, дослідивши надані докази, суд дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість по тілу кредиту в сумі 511,35 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом в сумі 8026,58 грн., пені в сумі 1200 грн., штрафів в сумі 500 грн. (фіксована частина) та 486,90 грн. (511,35+8026,58+1200)х5%), а всього на суму 10 724,83 грн.

Доводи апеляційної скарги, що строк дії кредитної картки до вересня 2012 року та за Умовами надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців, тому позивачем пропущено строк позовної давності, колегія суддів не приймає до уваги.

Апеляційним судом в судовому засіданні оглянуто кредитну картку ОСОБА_1 та встановлено, що строк дії кредитної картки до вересня 2015 року.

Відповідно до п. 1.1.7.12 Умов надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін.

Апеляційним судом встановлено, що з письмовою заявою про припинення дії кредитної картки відповідач до банку не зверталася.

Останній платіж на погашення заборгованості за кредитом надійшов від ОСОБА_1 06.10.2014 року, а з позовом до суду ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся в червні 2017 року, тобто в межах строкупозовної давності, передбаченого ст.257 ЦК України.

Твердження ОСОБА_1, що вона ще у 2014 році погасила заборгованість по кредитній картці, про що свідчать оригінали чеків про повне закриття кредитного ліміту у 2014 році, колегія суддів оцінює критично, оскільки письмових доказів, а саме довідки виданої ПАТ КБ «Приватбанк» про повне погашення заборгованості відповідачем суду не надано та матеріали справи не містять.

Доводи апеляційної скарги, що розрахунок заборгованості наданий позивачем, копія анкети позичальника, Умови та правила надання банківських послуг, а також правила користування платіжною карткою не можуть підтверджувати факт існування заборгованості, колегія суддів не приймає до уваги.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем долучені до позовної заяви письмові Умови та Правила надання банківських послуг де визначено, за яких умов та за якими правилами банк відкриває позичальнику банківську картку чи надає інші банківські послуги.

Твердження відповідача, що на даний час на сайті банку відсутні Умови і правила надання банківських послуг, колегія суддів не приймає до уваги.

Суду не надано доказів, що відповідач не був ознайомлений з умовами та правилами надання банківських послуг та з тарифами, що надані суду першої інстанції умови та правила не є тими, з якими був ознайомлений відповідач під час укладення кредитного договору.

Подавши заяву від 23.03.2012 року, відповідач підтвердила, що ознайомлена з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, і що разом із заявою це свідчить про укладення між нею та банком договору про надання банківських послуг.

В апеляційному суді відповідач не заперечила, що користувалася кредитною карткою, проте свої зобов'язання щодо погашення кредитного ліміту не виконувала належним чином.

Доводи апеляційної скарги, що зазначені у наданому позивачем розрахунку відомості про її заборгованість відрізняються від відомостей, зазначених в отриманій нею виписці по кредитній історії з УБКІ, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони не підтверджені доказами відповідно до статей 77-78 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставного нарахування банком штрафних санкцій колегія суддів оцінює критично, оскільки вони нараховані позивачем відповідно до Умов і Правил надання банківських послуг, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору.

Доводи апеляційної скарги, що пеня нарахована з пропуском строку позовної давності колегія суддів оцінює критично, оскільки судом першої інстанції пеню стягнуто за один рік з урахуванням положень ст. 258 ЦК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови буде складено протягом п'яти днів з дня проголошення.

Повний текст постанови складено 11 травня 2018 року.

Головуючий Судді