МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1 ___________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 521/9050/17
Номер провадження№ 2/521/764/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2018 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста ОСОБА_1 в складі:

судді Маркарової С.В.,

за участю секретаря судового засідання Іськової В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

14.06.2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось із вищезазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 28.04.2012 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 8000грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % річних.

Позивач стверджував, що відповідач в заяві-анкеті підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та тарифами банку складає між ним та банком кредитний договір.

Банк виконав свої зобов'язання за договором в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Відповідач, однак, не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору.

У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 31.08.2015 року має заборгованість за договором, а саме за :

тілом кредиту 15 593 гривень 32 коп.

відсотками 10 795 гривень 99 коп.

пенею 18 567 гривень 72 коп.

штрафом (фіксована частина) 500 гривень

штрафом (процентна складова) 2 247 гривень 85 коп.

Посилаючись на порушення ОСОБА_2 умов кредитного договору, позивач просив стягнути на свою користь наявну за договором заборгованість у загальному розмірі 47 704,88 грн.

Окрім задоволення позовних вимог банк просив присудити на свою користь також понесені судові витрати у виді судового збору в розмірі 1600 гривень.

В процесі розгляду справи позивач змінив назву на Акціонерне товариство Комерційного банку «Приват Банк» (довідка АТ КБ «Приват Банк» від 07.07.2018 року).

Відповідно до ч.2 ст.5 Закону України «Про Акціонерні товариства», зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням.

Представник позивача в судове засідання не зявився, надав заяву, згідно якої просив позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідач в судове засідання не зявився, повідомлявся про розгляд справи в порядку статей 128-130 ЦПК України, про причини неявки не повідомив.

Зясувавши обставини справи, дослідивши наявні докази суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

28.04.2012 року ОСОБА_2 підписана Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Така анкета містить відомості про особу позичальника такі як ПІП, дату народження, реєстрацію місця проживання, фактичне проживання, інформацію про видачу паспорту, телефонний номер, вид обраної картки.

Згідно інформації, викладеній у вказаній анкеті-заяві відповідач висловив свою згоду з тим, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, при цьому він ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку до оформлення договору.

Поряд із тим, дана анкета-заява не містить відомостей щодо бажаного кредитного ліміту, терміну дії картки.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір).

До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За вимогами ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 та 2 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Таким чином, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, які долучені позивачем до матеріалів позовної заяви, визначено, що Заява разом з Пам`яткою Клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами надання послуг (виконання робіт) і Тарифами становить укладений Договір про надання банківських послуг.

В той же час, позивачем, не надано суду доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання позичальником Пам'ятки Клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг, Правил надання послуг (виконання робіт) і Тарифів, щоб в сукупності із Анкетою-заявою, свідчило про укладений у належній формі договору між сторонами про надання банківських послуг, а сама по собі Анкета-Заява в порушення закону істотних умов договору не містить.

За вимогами ч.1 та 2 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умови надання споживчого кредиту фізичним особам не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, зміни кредитного ліміту, відсотків не змінювались.

Вирішуючи спір суд враховує, що відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ст. 89 процесуального закону суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, враховуючи, що за умовами анкети-заяви позичальника, останній разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами надання послуг та Тарифами складає між позичальником та банком договір про надання банківських послуг, а долучений позивачем до матеріалів позовної заяви Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, не містить підпису позичальника, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, що під час підписання анкети-заяви позичальника відповідач був ознайомлений саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг.

Крім того, надані банком до матеріалів справи Умови та Правила надання банківських послуг не містять відомостей про дату їх прийняття/затвердження.

При вирішенні спору суд враховує, що у правовій позиції, викладеній ВСУ по справі № 6-240цс14 суд зазначив « якщо Умови кредитування не підписані відповідачем, то у такому разі їх неможливо визнати належним та допустимим доказом по справі, вказані умови не є складовою частиною укладеного між сторонами договору».

За Умовами та Правилами надання банківських послуг, які надані банком до позовної зави, строк дії ОСОБА_3 зазначається на ній (місяць та рік).

В той же час, в процесі розгляду справи банком не надано доказів щодо строку дії виданої відповідачу ОСОБА_3, що є істотними умовами договору, доказів зарахування кредитних коштів на картку, тощо.

При цьому, матеріали справи також не містять відомостей, що підтверджують факт наявності заборгованості відповідача за кредитним договором у розмірі 47 704,88 грн. враховуючи, що анкета-заява не визначала кредитного ліміту.

В процесі розгляду справи позивачем не було надано і доказів відкриття на ім'я відповідача рахунку, виписки по даному рахунку, який і мав би підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості, з якого суд мав би встановити який саме розмір грошових коштів було отримано позичальником.

Наявний в справі розрахунок заборгованості за договором б/н від 28.04.2012 року не є належним та допустимим доказом наявності цивільно-правових відносин між сторонами у справі, оскільки по суті є калькуляцією, якою позивач обґрунтовує розмір своїх вимог, однак, не підтверджує наявність або відсутність коштів на рахунку особи та факт проведення певних фінансових операцій.

Відповідно до частин 5,6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв'язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі.

Правила допустимості доказів встановлені з метою об'єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму.

Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

У позовній заяві представником позивача висловлено клопотання про розгляд справи у відсутність Банку.

Заявляючи відповідно до ст.211 ЦПК України таке клопотання за загальним принципом процесуального закону особа усвідомлює, погоджується та несе ризики неможливості вчасно відреагувати на обставини, які будуть з'ясовані в ході проведення судового засідання, надати відповідні пояснення та додаткові докази або ж заявити клопотання.

Вищевикладене виключає задоволення позовних вимог Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 в повному обсязі.

Разом з тим, суд враховує, що відповідач в процесі розгляду справи визнав факт отримання ним кредитних коштів, факт часткового повернення їх банку, просив зменшити розмір пені за наявним розрахунком заборгованості, проти стягнення з нього інших складових заборгованості заперечував.

Враховуючи, що згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має бути виконане відповідачем належним чином відповідно до договору та актів цивільного законодавства, а умови договору в частині пені, штрафу та відсотків, зміни кредитного ліміту не були погоджені сторонами, заборгованість по кредитному зобовязанню підлягає стягненню з відповідача в частині основного боргу за тілом кредиту в розмірі 15 593 гривень 32 коп.

Судові витрати по оплаті судового збору, документально підтверджені позивачем підлягають присудженню на його користь відповідно до ст.141 ЦПК України.

Керуючись Главою 9 Розділу 3 ЦПК України, ст.ст.352, 354 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1)на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (, рахунок №3111, МФО 305299) заборгованість за договором №б/н від 28.04.2012 року у розмірі 522 гривень 99 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1)на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (, рахунок №3111, МФО 305299) судовий збір у розмірі 1600 гривень.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки передбачені ст.ст.354, 355 ЦПК України:

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга полається до апеляційного суду Одеської області через Малиновський районний суд м.Одеси.

Суддя: С.В. Маркарова

Повний текс рішення виготовлений 26.11.2018 року