Справа № 513/350/17
Провадження № 2/513/29/18
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2018 року Саратський районний суд Одеської області у складі: судді Бучацької А.І., за участю: секретаря судового засідання Златіної О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Сарата цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новоселівської сільської ради Саратського району Одеської області, ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок,

В С Т А Н О В И В:

20 квітня 2017 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Новоселівської сільської ради Саратського району Одеської області, в якому просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарським спорудами, розташований в с. Новоселівка, вул. Пушкіна, № 47, Саратського району Одеської області.

Позов обґрунтувала тим, що 20 жовтня 2015 року помер її чоловік ОСОБА_3, після смерті якого відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок № 47, розташований по вул. Пушкіна в с. Новоселівка Саратського району Одеської області.

Вона подала заяву про прийняття спадщини нотаріусу, який відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з тим, що не надано правовстановлюючих документів на будинок.

Ухвалою Саратського районного суду від 21 квітня 2017 року відкрито провадження у справі.

04 жовтня 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, Новоселівської сільської ради Саратського району Одеської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом, в якому зазначила, що вона є дочкою позивачки та ОСОБА_3, який помер 20 жовтня 2015 року. Посилаючись на те, що вона прийняла спадщину, просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частку зазначеного житлового будинку (а.с. 85-86).

Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 04 жовтня 2017 року первісний та зустрічний позови були обєднані в одне провадження (а.с.94).

09 листопада 2017 року позивачка ОСОБА_1 уточнила свої вимоги, просила визнати житловий будинок, розташований в с. Новоселівка, вул. Пушкіна, № 47, Саратського району Одеської області спільною сумісної власністю її та її покійного чоловіка, ОСОБА_3, та визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частку зазначеного будинку, а за відповідачкою ОСОБА_4 - на 1/4 його частку. Послалась на те, що у спірному будинку вона проживає після реєстрації шлюбу - з 06 жовтня 1967 року і за час проживання вони з чоловіком ремонтували та добудовували цей будинок (а.с.105-107).

21 червня 2018 року позивачка ОСОБА_1 уточнила позовні вимоги, зазначивши, що відповідно до копій погосподарських книг Новоселівської сільської ради Саратського району Одеської області, спірний будинок відноситься до категорії колгоспних дворів. Відповідно до ч.2 ст.123 ЦК УРСР (1963 року) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Позивачка вважає, що вона є останнім та єдиним членом колгоспного двору. На її думку, відповідно до ст. 563 ЦК УРСР загальні правила про спадкування до спірних правовідносин не застосовуються, і вона, як єдиний член колгоспного двору має право на визнання за нею права власності на весь спірний будинок (а.с. 200-202).

Під час розгляду справи від позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_2 надійшла заява про залишення без розгляду її зустрічного позову до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частку житлового будинку, розташованого за адресою: с. Новоселівка, вул. Пушкіна, № 47, Саратського району Одеської області. Справу просила розглядати за її відсутності (а.с. 242, 243). ОСОБА_5 також надала заяву, в якій зазначила, що не заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у звязку з тим, що ОСОБА_1 не має іншого житла (а.с.242).

Позивачка за первісним позовом ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6, належним чином повідомлені про розгляд справи, до суду не зявились, Представник позивачки надав заяву про розгляд справи за його та позивачки ОСОБА_1 відсутності, просив повністю задовольнити позов (а.с. 244).

Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 06 листопада 2018 року зустрічний позов ОСОБА_4 було залишено без розгляду.

Дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до пунктів 1, 4 Прикінцевих та перехідних положень діючого ЦК України цей кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 1 січня 2004 року.

Згідно зі статтею 1 Указу Президії Верховної ОСОБА_7 СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», що втратив чинність, на підставі Указу Президії Верховної ОСОБА_7 СРСР від 22.02.1988 року № 8502-Х), кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності житловий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до пяти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 ОСОБА_7 Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної ОСОБА_7 СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних житлових будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Таким чином, виникнення права власності на житловий будинок не повязувалось із проведенням його реєстрації.

Пункти 4, 20 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачали обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ, в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах.

Відповідно витягу з по господарської книги особовий рахунок № 1032-1, власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами під № 47, розташованого по вул. Пушкіна в с. Новоселівка Саратського району Одеської області є ОСОБА_3, який помер 20 жовтня 2015 року (а.с.13-14). Рік побудови -1950 (а.с.8-12).

Вартість зазначеного житлового будинку станом на 26 липня 2018 року складає 270640 гривень (а.с.12).

Ст.ст.1216, 1217 ЦК України визначають, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи (спадкодавця), яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частина 2 ст.1223 ЦК України передбачає, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Ст. 1261 ЦК України встановлює, що у першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Ст. 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Як видно з копій свідоцтва про одруження серії ІІ-ЯК № 0284119, виданого Новоселівською сільською радою Саратського району Одеської області 06 жовтня 1967 року, 06 жовтня 1967 року було укладено шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_8. Після укладення шлюбу дружина обрала прізвище ОСОБА_3 (а.с. 6).

Згідно копії свідоцтва про народження серії І-ЖД № 2990726 та копії свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІІ-ЖД № 321346, виданих Новоселівською сільською радою Саратського району Одеської області, ОСОБА_4 є дочкою ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с.47, 48).

ОСОБА_3 помер 20 жовтня 2015 року, що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 421664, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Саратського районного управління юстиції Одеської області (а.с. 7).

До дня своєї смерті він проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджено довідкою № 564 від 30 березня 2017 року Новоселівської сільської ради Саратського району Одеської області. Разом з ним проживала його дружина ОСОБА_1 (а.с.16).

Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входять: житловий будинок з господарськими будівлями під № 47, розташований по вул. Пушкіна в с. Новоселівка Саратського району Одеської області та дві земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,88 га та 2,93 га, розташовані на території Новоселівської сільської ради Саратського району Одеської області (а.с. 66-67).

Згідно інформаційної довідки із Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) спадкодавець ОСОБА_3 заповіту не залишив (а.с. 55).

Тому відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України, право на спадкування отримують спадкоємці за законом першої черги, тобто позивачка, яка є дружиною спадкодавця, та ОСОБА_2 - його дочка.

12 квітня 2016 року приватний нотаріус Саратського районного нотаріального округу ОСОБА_9 за заявою ОСОБА_2 відкрив спадкову справу щодо майна ОСОБА_3, померлого 20 жовтня 2015 року. 12 квітня 2016 року інший спадкоємець ОСОБА_1 подала заяву, про те не буде приймати спадщину після чоловіка ОСОБА_3.

Рішенням Саратського районного суду Одеської області 27 березня 2017 року заява ОСОБА_1 про відмову від прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті чоловіка ОСОБА_3, померлого 20 жовтня 2015 року, яка подана приватному нотаріусу Саратського районного нотаріального округу Одеської області 12 квітня 2016 року визнано недійсною (а.с. 66-67).

18 квітня 2017 року ОСОБА_1 подала заяву про прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_3. Свідоцтва про право на спадщину за законом не видавались.

Вказані обставини підтверджуються копією спадкової справи та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а.с.38-55).

Нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, розташований в с. Новоселівка, вул. Пушкіна, № 47, Саратського району Одеської області через відсутність правовстановлюючих документів (а.с. 18).

Оскільки інший спадкоємець за законом першої черги не заперечує проти визнання за позивачкою права власності на весь житловий будинок, а претендує лише на частину земельних ділянок, тому позов підлягає задоволенню.

Ствердження позивачки про те, що спірний будинок є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя - її та ОСОБА_3 є необґрунтованими. Так, згідно виписки з погосподарської книги Новоселівської сільської ради Саратського району Одеської області станом на 1958-1960 роки, 1980-1982 роки головою домогосподарства за вищевказаною адресою зазначений ОСОБА_10, батько спадкодавця ОСОБА_3 (а.с.170-171). Будинок побудований у 1950 році. Позивачка та ОСОБА_3 одружились 06 жовтня 1967 року. Суду не надано належних та допустимих доказів того, що за час шлюбу цінність спірного будинку істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат позивачки.

Посилання позивачки на те, що при вирішенні спору належить керуватись положеннями ст. 563 ЦК УРСР є безпідставними, тому що спадщина відкрилась 20 жовтня 2015 року, тобто після 01 січня 2004 року - дати набрання чинності ЦК України (в редакції 16 січня 2003 року). Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Отже, до відносин щодо спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_11 підлягають застосуванню положення Книги шостої діючого ЦК України.

Позивачка вважає, що спірний будинок відносився до суспільної групи господарств - колгоспний двір, посилаючись на виписки з погосподарських книг Новоселівської сільської ради Саратського району Одеської області (а.с.170-174).

З таким твердженням суд не погоджується, виходячи з наступного. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських ОСОБА_7 народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12.05.85 № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25.05.90 № 69. Згідно із Вказівками, суспільна група господарства визначалася залежно від роду занять голови господарства (сім'ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, відносилися до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Головою вищевказаного домогосподарства після смерті ОСОБА_10 рахувався ОСОБА_3. Проте, суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вказані особи були членами колгоспу. Довідка СГВК "Победа" за № 326 від 17.04.2018 року свідчить про те, що 14.04.1972 року до колгоспу вступила ОСОБА_12, яка не була головою зазначеного домогосподарства, та працювала в колгоспі до 10.02.1976 року. Оскільки позивачкою не доведена правильність віднесення господарства до суспільної групи господарств - колгоспний двір, тому відсутні підставі для застосування судом статей 120, 123 ЦК УРСР,

Керуючись ст.ст. 1216-1218, ч.2 ст. 1223, 1261, 1274, 1268-1270 ЦК України, ст. ст. 2, 5, 10-13, 89, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити. Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, НОМЕР_1, виданий 10 квітня 1997 року Саратським РВ УМВС України в Одеській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під 47 (сорок сьомим) номером, який розташований по вул. Пушкіна в с. Новоселівка Саратського району Одеської області.

Апеляційна скарга на рішення подається до апеляційного суду Одеської області через Саратський районний суд Одеської області на протязі тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складене 16 листопада 2018 року.

Суддя А. І. Бучацька