УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/14934/18

Провадження №: 4-с/755/208/18

"14" листопада 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

судді Шевченко В.М.,

за участю секретаря судового засідання Сіренко Д.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва за наявними у справі матеріалами цивільну справу № 755/14934/18

за скаргою ОСОБА_1, подану в інтересах ОСОБА_2,

на бездіяльність державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області заступника начальника відділу Васильєвої Світлани Олегівни та зобов'язання вчинити певні дії,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Другого Київського відділу ДВС м. Одеса Головного ТУЮ в Одеській області заступника начальника відділу Васильєвої С.О. щодо відмови у знятті арешту у виконавчому провадженні ВП № 46452133, посилаючись на те, що 25.12.2015 вказане вище виконавче провадження завершене на підставі п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повернуто стягувачу. В подальшому заявник добровільно виконала боргові зобов'язання перед стягувачем. У зв'язку з наведеним, заявник просить визнати бездіяльністю відмову державного виконавця у скасуванні арешту; скасувати арешт, на кладений на все майно ОСОБА_2, а саме: - реєстраційний номер обтяження: 12922208 зареєстроване 13.01.2016; арешт нерухомого майна, підстава виникнення обтяження: постанова, Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП № 46452133, виданий 05.02.2015, видавник: ОСОБА_5, Другий Київський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, Одеська обл.; зобов'язати Другий Київський відділ державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області винести постанову про зняття арешту на все майно, яке належить заявнику.

Ухвалою суду від 09.10.2018 постановлено витребувати належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження № 46452133 із Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області, проте ухвалу суду, яка набрала законної сили та є обов'язковою до виконання, відділом ДВС не виконано.

05.11.2018 від державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Анісімової А.В. надійшло клопотання, в якому просить забезпечити його присутність у судовому засіданні шляхом забезпечення проведення відеоконференції з Київським районним судом міста Одеса.

Ухвалою суду від 05.11.2018 вказане клопотання задоволено, призначено судове засідання у режимі відеоконференції із Київським районним судом міста Одеса на 14.11.2018 о 14 год 00 хв, представнику заявника направлено копію ухвали суду на електронну адресу, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа від 05.11.2018.

Згідно із даними Акту, складеного судовим розпорядником Київського районного суду міста Одеса Кушнір С.П., 14.11.2018 о 14 год 30 хв представник Другого Київського відділу ДВС м. Одеса Головного ТУЮ в Одеській у судове засідання до Київського районного суду міста Одеса не з'явився, причини неявки не повідомив.

Заявник ОСОБА_1 у судовому засіданні, у зв'язку з відсутністю можливості провести звукозапис під час відеоконференції та неявкою, сторони просить вирішити справу за наявними матеріалами. Заяву підтримує, просить задовольнити.

Державний виконавець Анісімова А.В. надала суду відзив, в якому просила відмовити у задоволенні скарги на бездіяльність державного виконавця з підстав, викладених в ньому.

З урахуванням положень статті 450 ЦПК України, суд вбачає за можливе розглянути скаргу на підставі наявних матеріалів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає правилам частини другої статті 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, установив, що скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно із статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За приписами частини першої, другої статті 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Судом встановлено, що відповідно до ухвали Дніпровського районного суду м. Києва видано виконавчий лист № 755/21367/14-ц від 30.10.2014 про стягнення з ОСОБА_2 на ОСОБА_8 на користь «ПАТ «УКРСОЦБАНК» 721 512, 68 грн.

Як зазначено у відзиві, 25.02.2015 на виконання цього виконавчого листа державним виконавцем було відкрито виконавче провадження № 46452133 та на підставі заяви стягувача було винесено постанову про накладення арешту на все майно боржника ОСОБА_2 у виконавчому провадженні № 46452133.

Згідно із інформацією з Інформаційною довідкою, сформованою 25.08.2018 та підтверджено у відзиві державного виконавця, все нерухоме майно, що належить ОСОБА_2, знаходиться під обтяженням на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВП № 46452133, постанова видана Другим Київським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції.

25.12.2005 виконавче провадження № 46452133 було завершене на підставі пункту 2 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції 1999 року.

31.08.2018 ОСОБА_1 - представника боржника ОСОБА_2, звернувся до Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області із заявою про скасування арешту на нерухоме майно.

18.09.2018 начальником відділу ОСОБА_9 надано відповідь № 25285 на вказану заяву, в якій було відмовлено у скасуванні арешту, у зв'язку із відсутністю інформації про сплату виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставі, у спосіб та в межах помножень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом (стаття 4 Закону України «Про державну виконавчу службу»).

Згідно зі статтею 6 цього Закону державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян та юридичних осіб.

За приписами статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, зокрема, виконавчих листів, що видаються судами (стаття 17 вказаного Закону).

Права та обов'язки державного виконавця визначені в статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої виконавець зобов'язаний здійснювати, зокрема заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Як вбачається із матеріалів справи, виконавче провадження № 46452133 було відкрито та завершено шляхом винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України від 21.04.1999 № 606-ХIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-ХIV), який наразі втратив чинність.

За приписами статті 30 названого Закону державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону.

Підставою завершення виконавчого провадження шляхом повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України було відсутність у боржника майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Згідно із статтею 50 Закону № 606-ХIV, якою врегульовано наслідки завершення виконавчого провадження, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

За правилом частини шостої статті 28 Закону № 606-ХIV разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 47, пунктами 2 і 8 частини першої статті 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

Системний аналіз вказаних вище норм Закону № 606-ХIV дає змогу прийти висновку, що після завершення виконавчого провадження державний виконавець будь-які виконавчі дії в ньому проводити не має права. Якщо при завершенні виконавчого провадження у визначених Законом випадках є нестягнутий виконавчий збір, то виконавчі дії по виконанню постанови про стягнення виконавчого збору можуть бути проведені виключно в рамках іншого відкритого виконавчого провадження.

Відповідно до частини шостої, сьомої розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» чинного Закону України «Про виконавче провадження» рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження; виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Як вбачається із матеріалів справи, постанова про повернення виконавчого листа стягувачу була винесена 25.12.2015, тобто виконавче провадження № 46452133 завершено саме 25.12.2015. Інше виконавче провадження державним виконавцем не відкривалось. Наразі нерухоме майно ОСОБА_2 знаходиться під арештом у завершеному виконавчому провадженні № 46452133. При цьому, ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», яка на підставі договору факторингу від 08.05.2018 набула прав стягувача - кредитора у зобов'язанні, - ПАТ «УКРСОЦБАНК», надано довідку про відсутність заборгованості від 08.05.2018 № 42/5 слідує про виконання ОСОБА_2 зобов'язань за договорами кредиту № 2006/670/56 від 24.05.2016 та № 2006/670/141 від 13.11.2016.

Таким чином, виконавчу дію по накладенню арешту вчинено під час дії Закону № 606-ХIV у виконавчому провадженні № 46452133, яке завершено саме за правилами цього Закону, боргове зобов'язання виконано, виконавче провадження по виконанню постанови про стягнення виконавчого збору не відкрито, проте й норма частини шостої статті 28 Закону № 606-ХIV не передбачала, якщо наявний несплачений виконавчий збір, відкриття виконавчого провадження в разі завершення на підставі пункту 2 частини першої статті 47 цього Закону.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ постановою №5 від 3 червня 2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" надав низку роз'яснень стосовно застосування законодавства при розгляді позовів про зняття арешту з майна, зокрема у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК (в редакції 2004 року).

Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

У спірних правовідносинах, які є предметом оскарження, склалася ситуація існування арешту у завершеному виконавчому провадженні при фактичному виконанні боржником в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом, виконавче провадження по виконанню постанови про стягнення виконавчого збору не відкривалося, тому ОСОБА_2 взагалі не є боржником у розумінні Закону України «Про виконавче провадження».

За таких підстав, скарга на бездіяльність державного виконавця та зобов'язання вчинити певні дії є обґрунтованою і підлягає задоволенню в частині визнання бездіяльності державного виконавця неправомірною та зобов'язання державного виконавця усунути порушення; в частині скасування судом арешту підлягає відмові, оскільки таке поновлення порушеного права боржника в рамках розгляду скарги на дії державного виконавця статтею 451 ЦПК України не передбачено.

На підставі викладеного вище, керуючись статтями 19, 33 Конституції України, Законом України «Про державну виконавчу службу», Законом України «Про виконавче провадження», статтями 258-261, 353, 354, 447-453, пп.15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

скаргу ОСОБА_1 - представника боржника ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Визнати бездіяльність державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеса ГТУЮ в Одеській області Васильєвої С.О. у відмові у скасуванні арешту неправомірною.

Зобов'язати Другий Київський відділ державної виконавчої служби м. Одеса ГТУЮ в Одеській області (, 65065, м. Одеса, вул. Генерала Петрова, б. 1) усунути порушення шляхом винесення у виконавчому провадженні № 46452133 постанови про зняття арешту на все майно, яке належить ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1, 65104, АДРЕСА_1).

В іншій частині скарги - відмовити.

В силу статті 453 ЦПК України орган державної виконавчої служби зобов'язаний про виконання ухвали повідомити суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва у строки, встановлені статтею 354 ЦПК України.

Інформацію стосовно справи, що розглядається, можна отримати за адресою: м. Київ, вул. І. Сергієнка, 3, та на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/fair/sud2604.

Складення повного тексту - 14.11.2018.

Суддя В. Шевченко