справа № 490/8826/18 провадження №2/489/2891/18
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

16 листопада 2018 року м. Миколаїв

Суддя Ленінського районного суду міста Миколаєва Коваленко І.В., який є головуючим у справі, ознайомившись із матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про визнання незнаним та скасування окремих положень індивідуального правового акту субєкта владних повноважень та зобовязати вчинити певні дії

встановив:

Позивач звернулася до Центрального районного суду міста Миколаєва з позовною заявою в якій просить:

визнати незаконними пункти 2, 2.1 розділу 5 рішення Миколаївської міської ради від 19.04.2016 № 4/50 «Про вилучення, надання, передачу за фактичним землекористуванням, продовження строку користування земельними ділянками юридичними особами, громадянами, зміну цільового призначення земельної ділянки та внесення змін до рішень міської ради та виконкому міської ради по Інгульському (Ленінському) району м.Миколаєва», відповідно до яких визнано такими, що втратили чинність пункт 10 розділу 2 рішення міської ради від 07.07.2011 № 7/23, пункт 15.4 розділу 2 рішення міської ради від 30.06.2006 № 2/27 та визнано вважати припиненим договір оренди землі, зареєстрований в книзі запису договорів оренди 30.08.2006 № 4328, укладений з ФОП ОСОБА_1;

зобовязати Миколаївську міську раду укласти з ОСОБА_1 договір оренди земельної ділянки площею 18 кв.м за адресою: вул. Космонавтів ріг пр.Миру в м.Миколаєві, поблизу житлового будинку по пр.Миру, 58.

Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 23.10.2018 матеріали цивільної справи передано за підсудністю до Ленінського районного суду міста Миколаєва, оскільки земельна ділянка, яка є предметом позову, знаходиться на території Інгульського району міста Миколаєва.

Вирішуючи питання про прийняття позовної заяви до розгляду і відкриття провадження у справі суд вважає, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Так, відповідно до частини 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Під вжитим у пункті 7 частини 1 статті 4 КАС терміном «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і спір виник у зв'язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Наведене узгоджується з положеннями статей 2, 4, 19 чинного КАС, які закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб'єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів.

За положеннями статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно пункту 10 частини 1 статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

З наведених норм можна зробити висновок, що в порядку цивільного судочинства може бути оскаржене таке рішення органу місцевого самоврядування, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, і за результатами його реалізації у фізичної чи юридичної особи виникає право цивільне.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 18 цього Закону визначено, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Положеннями статті 20 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації.

Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (пункт 2 частини 1 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Отже, право оренди земельної ділянки виникає після укладення договору оренди та його державної реєстрації у встановленому законом порядку.

З моменту укладення між землекористувачем та органом місцевого самоврядування договору оренди землі припиняються адміністративні відносини між цими суб'єктами, та в подальшому виникають договірні відносини, які характеризуються рівністю їх учасників та свободою договору. Такі ознаки не притаманні адміністративним правовідносинам, натомість - притаманні цивільним правовідносинам, які з урахуванням суб'єктного складу можуть бути предметом судового розгляду у відповідному суді загальної юрисдикції або господарському суді.

Аналогічну правову позицію було висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 30.05.2018 у справі № 150/928/14-а та 04.04.2018 у справі № 539/1957/16-а.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20.07.2006 в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Із позову вбачається, що між сторонами виникли адміністративні правовідносини, оскільки договір оренди землі з позивачем після прийняття міською радою рішення від 19.04.2016 не укладався, а тому між ними відсутні правовідносини, вирішення яких віднесено до цивільного судочинства. Крім того, з оскаржуваного рішення міської ради вбачається, що земельна ділянка надавалася ОСОБА_1, як підприємцю.

Відповідно до пункту 1 частини1 статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи, що між сторонами відсутні цивільні правовідносини, які підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, та наявні адміністративні правовідносини, вирішення яких віднесено до повноважень окружних судів, суд приходить до висновку про відсутність підстав для відкриття провадження у справі.

Керуючись пунктом 1 частини1 статті 186 ЦПК України,

ухвалив:

У відкриті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про визнання незнаним та скасування окремих положень індивідуального правового акту - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя І.В.Коваленко