ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3628/18 Справа № 0417/9302/2012 Категорія: 27 Суддя у 1-й інстанції - Зосименко С.Г. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Свистунової О.В.,

суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря - Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк"

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2017 року

по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до Акціонерного товариства "Акцент-Банк", ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави, -

В С Т А Н О В И Л А:

В порядку пункту 9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У липні 2012 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", яке згідно затвердженої 11.06.2018 року нової редакції Статуту, змінило найменування банку на Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі - АТ КБ "ПриватБанк") звернулося до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", яке згідно затвердженої 27.06.2018 року нової редакції Статуту, змінило найменування банку на Акціонерне товариство "Акцент-Банк" (далі - АТ "Акцент-Банк"), ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави.

Позовна заява мотивована тим, що 06.06.2008 року між АТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № CVF0AN40146685, згідно якого відповідачка отримала кредит в сумі 12 980,75 доларів США строком до 05.06.2015 року зі сплатою 15,00 % річних.

В забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору, був укладений договір застави рухомого майна від 06.06.2008 року, згідно з яким в заставу банку було передано автомобіль Chery, модель Amulet A15, рік випуску: 2008, тип ТЗ легковий седан, № кузова НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_1

В забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору, був укладений договір поруки № 167 від 20.10.2010 року з поручителем АТ "Акцент-Банк".

Відповідач порушила умови кредитного договору в частині своєчасного погашення платежів, в зв'язку з чим станом на 03.05.012 року виникла заборгованість в розмірі 20 773,85 доларів США, що складає 165 980,99 грн., яка складається з наступного: 10 781,65 доларів США - заборгованість за кредитом, 3 582,70 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 982,24 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом, 4 408,23 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 31,29 доларів США - штраф (фіксована частина), 987,74 доларів США - штраф (процентна складова).

Ураховуючи викладене, позивач просив суд: в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № CVF0AN40146685 від 06.06.2008 року в сумі 20 773,85 доларів США здійснити вилучення предмету застави та передачі його у заклад (володіння) АТ КБ "ПриватБанк", а саме автомобіля Chery, модель Amulet A15, рік випуску: 2008, тип ТЗ легковий седан, № кузова НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_1; звернути стягнення на предмет застави: автомобіль Chery, модель Amulet A15, рік випуску: 2008, тип ТЗ легковий седан, № кузова НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_1 шляхом продажу вказаного автомобіля АТ КБ "ПриватБанк" з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України а також наданням АТ КБ "ПриватБанк" всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу; стягнути з відповідачів солідарно на користь АТ КБ "ПриватБанк" 10 000 грн.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ "ПриватБанк", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач АТ "Акцент-Банк" просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу позивача без задоволення, посилаючись на те, що між АТ КБ "ПриватБанк" та АТ "Акцент-Банк" не укладався договір поруки стосовно спірного кредитного договору.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу позивача без задоволення, посилаючись на те, що транспортний засіб, який є предметом застави, їй не належить, оскільки АТ КБ "ПриватБанк" на підставі заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19.07.2012 року вже звернув стягнення на нього та отримав від цієї реалізації кошти, а 05.05.2015 року на підставі вказаного заочного рішення АТ КБ "ПриватБанк" продав це транспортний засіб ОСОБА_2 за ціною 71 640,00 грн.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Рішення суду першої інстанції не відповідає указаним вимогам закону.

Судом першої інстанції установлено, що відповідно до укладеного договору № CVF0AN40146685 від 06.06.2008 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 12 980,75 доларів США строком до 05.06.2015 року зі сплатою 15,00 % річних.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № CVF0AN40146685 від 06.06.2008 року між позивачем та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено договір застави автотранспорту від 06.06.2008 року, згідно з яким в заставу банку було передано автомобіль Chery, модель Amulet A15, рік випуску: 2008, тип ТЗ легковий седан, № кузова НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_1

У порушення умов кредитного договору, відповідачка свої зобов'язання належним чином не виконувала, допустила прострочення повернення кредиту і сплати відсотків за його користування, внаслідок чого за нею утворилась заборгованість, яка станом на 03.05.2012 року становить 20 773,85 доларів США, що складає 165 980,99 грн., яка складається з наступного: 10 781,65 доларів США - заборгованість за кредитом, 3 582,70 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 982,24 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом, 4 408,23 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 31,29 доларів США - штраф (фіксована частина), 987,74 доларів США - штраф (процентна складова).

За змістом статті 1 Закону України "Про заставу" застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом статті 20 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" встановлено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави.

У частині першій статті 23 Закону України "Про заставу" передбачено, що відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Закриваючи провадження у справі в частині позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк" до АТ "Акцент-Банк" про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що такі вимоги підлягають розгляду за привалами господарського судочинства.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції встановив, що оскільки умовами кредитного договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початку перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. За умовами кредитного договору № CVF0AN40146685 від 06.06.2008 року погашення кредиту та процентів повинно здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, в рахунок чого вносяться кошти, початком позовної давності для стягнення цих платежів обчислюється з моменту невиконання відповідачкою кожного з цих зобов'язань, а саме з 01.07.2008 року.

У відповідності до ст. 257 ЦК України, загальний строк позовної давності встановлюється тривалістю у три роки. Згідно до ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. У відповідності до ст. 256 ЦК України, визначено, що позовна давність - це строк, у межа якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу.

А оскільки, відповідно до матеріалів справи, позивач не направляв досудову вимогу до відповідачки, а звернувся із даним позовом до суду 02.07.2012 року. Тому, суд першої інстанції, на підставі ст. 267 ЦК України, згідно до якої сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною, є підставою для відмови у позові, відмовив у задоволенні позовних вимог.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Згідно з ч.1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Відповідно до п.14.11 кредитно-заставного договору № CVF0AN40146685 від 06.06.2008 року, сторони встановлюють строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки тривалістю у 5 (п'ять) років (а.с.8-10).

Тобто, сторони підписуючи кредитний договір погодили строк позовної давності.

Однак, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та помилково дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Однак, як убачається з матеріалів справи, заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19.07.2012 року позовні вимоги АТ КБ "ПриватБанк" до АТ "Акцент-Банк", ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № CVF0AN40146685 від 06.06.2008 року звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль Chery, модель Amulet A15, рік випуску: 2008, тип ТЗ легковий седан, № кузова НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_1 шляхом продажу вказаного автомобіля АТ КБ "ПриватБанк" з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України а також наданням АТ КБ "ПриватБанк" всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Стягнуто солідарно з відповідачів на користь АТ КБ "ПриватБанк" 10 000 грн.(а.с.26).

Згідно бази НАІС ТСЦ № 7341 РСЦ МВС в Чернівецькій області за ОСОБА_1 з 05.06.2008 року був зареєстрований автомобіль Chery, модель Amulet A15, рік випуску: 2008, тип ТЗ легковий седан, № кузова НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1.

18.03.2014 року вказаний транспортний засіб був знятий з обліку для реалізації.

05.05.2015 року на підставі заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19.07.2012 року АТ КБ "ПриватБанк" продав спірний транспортний засіб, який є предметом застави,ОСОБА_2 за ціною 71 640,00 грн., що підтверджується довідкою ТСЦ № 7341 РСЦ МВС в Чернівецькій області (а.с.81).

Тобто, на час розгляду зазначеної справи у суді першої інстанції, власником спірного транспортного засобу вже була ОСОБА_2. Однак, всупереч вимогам статті 33 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення рішення), суд першої інстанції не залучив ОСОБА_2 до участі у справі, як власника спірного транспортного засобу, а суд апеляційної інстанції, в межах визначеної ЦПК України компетенції, позбавлений такої можливості на стадії апеляційного розгляду справи.

Крім того, суд першої інстанції належним чином не перевірив та не з'ясував питання щодо виконання заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19.07.2012 року у повному обсязі,у зв'язку з чим дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Таким чином, розглядаючи позовні вимоги саме в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих позивачем, колегія суддів вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з підстав передчасності.

Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

На підставі викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" - задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2017 року - скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до Акціонерного товариства "Акцент-Банк", ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави та стягнення сум - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко