Справа № 289/116/18
Провадження №2/283/806/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

05 листопада 2018 року Малинський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Саланди О.М., з секретарем судового засідання Кравець Л.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Малині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи без самостійних вимог: Радомишльська міська обєднана територіальна громада Житомирської області, Приватне підприємство «Верлоцьке», про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач 22 січня 2018 року звернулася до Радомишльського районного суду Житомирської області з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно.

На підставі розпорядження голови Радомишльського районного суду Житомирської області №160 від 20.08.2018 року, цивільна справа №289/116/18 була передана на розгляд до Малинського районного суду Житомирської області, як до найбільш територіально наближеного.

В позовній заяві ОСОБА_1 зазначила, що 09.12.2013 року у віці 86 років в с.Лутівка Радомишльського району Житомирської області померла ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ТП №221753, виданого 12.12.2013 року виконкомом Лутівської сільської ради Радомишльського району Житомирської області. За життя ОСОБА_3 склала заповіт, яким заповідала позивачу земельні ділянки, загальною площею 3,26га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №734832, і взагалі все те, що буде належати на день смерті своїм внукам: ОСОБА_4 та ОСОБА_1. Заповіт на день смерті заповідача не змінений і не скасований. 03.06.2014 року позивач звернулася до приватного нотаріуса ОСОБА_5 з відповідною заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3. За результатами звернення ОСОБА_1, нотаріус відкрив спадкову справу №86/2014. Рідний брат позивача ОСОБА_4 подав нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 Дана заява перебуває в матеріалах спадкової справи №86/2014. Тому єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 є позивач. Також ОСОБА_1 звернулася до відділу Держгеокадастру у Радомишльському районі Житомирської області з метою отримання витягу з Державного земельного кадастру щодо земельних ділянок, які їй заповідала ОСОБА_3 31.03.2017 року позивач отримала витяг з ДЗК і їй стало відомо, що 07.10.2013 року Радомишльською державною нотаріальною конторою зареєстроване право власності на земельну ділянку, площею 3,1288га, з кадастровим номером :03:000:0033 за ОСОБА_2. І на даний час дана земельна ділянка орендується ПП «Верлоцьке» з 04.07.2017 року. На підставі цього 23.11.2017 року приватним нотаріусом Радомишльського районного нотаріального округу ОСОБА_5 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, кадастровий номер :03:000:0033 та рекомендовано звернутися до суду.

ОСОБА_1 у позовній заяві просить визнати за нею право власності на земельну ділянку, площею 3,13га з кадастровим номером :03:000:0033, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Радомишльської міської ради, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №734832, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №31, виданого 18.04.2006 року Радомишльською райдержадміністрацією Житомирської області та Радомишльським райвідділом земельних ресурсів на підставі розпорядження №25 від 21.02.2005 року голови Радомишльської РДА Житомирської області, в якому зазначені межі земельної ділянки; визнати право власності на земельну ділянку, площею 0,13га з кадастровим номером :09:000:0018, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Радомишльської міської ради, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №734832, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №31, виданого 18.04.2006 року Радомишльською райдержадміністрацією Житомирської області та Радомишльським райвідділом земельних ресурсів на підставі розпорядження №25 від 21.02.2005 року голови Радомишльської РДА Житомирської області, в якому зазначені межі земельної ділянки.

В судове засідання зявилися представники позивача ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які позовні вимоги ОСОБА_1 підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, 24.10.2018 року подала через канцелярію суду заяву про розгляд справи без її участі, у прийнятті рішення поклаається на розсуд суду. У відзиві на позовну заяву зазначила, що 08.12.2008 року її чоловік (на даний час вже померлий) ОСОБА_8 отримав Свідоцтво про право на спадщину та успадкував земельну частку (пай) на підставі Сертифікату серії ЖТ №0045905, виданого Радомишльською РДА 20.12.1996 року. На підставі даного Свідоцтва було замовлено Технічну документацію із землеустрою щодо виготовлення та присвоєння кадастрового номера. Після виготовлення технічної документації ОСОБА_8 отримав Державний акт на землю серії ЯМ №085978 на земельну ділянку, площею 3,1288га з кадастровим номером :03:000:0033. У своєму відгуку ОСОБА_2 просить суд скасувати запис про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку кадастровий номер :03:000:0033 за ОСОБА_2; зобовязати ГУ Держгеокадастру у Житомирській області виправити допущену помилку шляхом присвоєння нового кадастрового номера земельній ділянці, яка належить ОСОБА_2 та надати ОСОБА_9 з ДЗК з новим кадастровим номером, Протоколом виправлення за рахунок Держземгеокадастру. Відповідач просить суд при ухваленні рішення врахувати вищевикладене. До даного відгуку ОСОБА_2 долучила у якості доказів відомості про земельну ділянку, копію Свідоцтва про право на спадщину за законом, ОСОБА_9 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 10420853 від 07.10.2013 року, Державний акт на право власності на земельну ділянку серії серії ЯМ №085978, копію Свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог ПП «Верлоцьке» в особі ОСОБА_9 в судове засідання також не зявився, 24.10.2018 року подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, проти позовних вимог ОСОБА_1 не заперечив.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог виконавчого комітету Радомишльської міської ради Житомирської області в особі ОСОБА_10 в судове засідання не зявився, 23.10.2018 року подав до суду заяву про розгляд справи без їхньої участі.

Судом встановлено, що 09 грудня 2013 року в с. Лутівка Радомишльського району Житомирської області у віці 86 років померла бабуся позивача ОСОБА_3, про що 12.12.2013 року зроблено відповідний актовий запис про смерть №24 та видано свідоцтво про смерть серії І-ТП №221753 (а.с.10).

За життя ОСОБА_3 заповідала усе належне їй майно своїм онукам ОСОБА_4 та ОСОБА_1, в тому числі і на земельні ділянки, загальною площею 3,26га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які згідно Державного акту на право власності на землю серії ЯБ №734832, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №31 від 18.04.2006 року, належали на праві приватної власності ОСОБА_3, що підтверджується заповітом від 2007 року, що міститься в матеріалах справи (а.с.11).

Так, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №734832, ОСОБА_3 на підставі розпорядження голови Радомишльської райдержадміністрації від 21 лютого 2005 року №25 стала власником земельної ділянки, площею 3,26га, яка розташована на території Радомишльської міської ради, цільове призначення землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Даний Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі (а.с.16).

Таким чином, даній земельній ділянці були присвоєні два кадастрові номери :03:000:0033 та :09:000:0018.

Згідно довідки сільськогосподарського Товариства з обмеженою відповідальністю «Нива» №72, виданої 2017 року, відповідно до списку під №403 за гр. ОСОБА_3 рахується земельна ділянка, загальною площею 3,26га, в тому числі рілля, площею 3,13га за кадастровим номером :03:000:0033 та кормові угіддя, площею 0,13га за кадастровим номером :09:000:0018 (а.с.20).

Згідно Інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 19.07.2017 року, субєктом права власності на земельну ділянку кадастровий номер :03:000:0033, площею 3,1288га, є ОСОБА_2. Дата реєстрації права 07.10.2013 року (а.с.22).

На підставі звернення спадкоємців після смерті ОСОБА_3 було відкрито спадкову справу №86/2014, номер у Спадковому реєстрі 56152788, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.21,40).

Після смерті бабусі позивач звернулася до приватного нотаріуса Радомишльської районного нотаріального округу Житомирської області ОСОБА_5 з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку кадастровий номер :03:000:0033.

Відповідно до п. 4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів.

Згідно зі ст. 182 ЦК України та ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-ІV, право власності на нерухомість підлягає обов'язковій державній реєстрації та виникає з моменту такої реєстрації. Будь-які правочини щодо нерухомого майна, в тому числі видача свідоцтва про право на спадщину, вчиняються, якщо право власності на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону.

Листом приватного нотаріуса від 23.11.2017 року №01-16/756 ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вище зазначену земельну ділянку у звязку із наявністю у витягу з ДЗК НВ-017 від 31.03.2017 року даних про субєкта власності на земельну ділянку кадастровий номер :03:000:0033, в особі ОСОБА_2 (а.с.23).

Витягом з ДЗК НВ-018 від 12.02.2018 року, виданого кадастровим реєстратором ОСОБА_11, підтверджується той факт, що земельна ділянка кадастровий номер :03:000:0033, площею 3,1288га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Радомишльської міської ради, перебуває у приватній власності гр. ОСОБА_2, а також з 04.07.2017 року передана в оренду ПП «Верлоцьке» терміном на 7 років (а.с.53-56).

Також в матеріалах справи міститься копія технічної документації із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку гр. ОСОБА_8, власнику сертифіката на земельну частку (пай) із земель колективної власності реформованого ПКСП «Нива» на території Верлоцької сільської ради та Радомишльської міської ради, кадастрові номери земельних ділянок :09:000:0018, :03:000:0033 (а.с.59).

Відповідно до довідки №300 від 20.07.2018 року, виданої Верлоцьким старостинським округом Радомишлььскої міської ради, земельна ділянка (пай) за №22/25, площею 3,17га із земель реформованого КСП «Нива» Верлоцької сільської ради (на даний час Верлоцького старостинського округу) Радомишльського району Житомирської області нікому не надавалася, не передавалася, рахується як не витребуваний пай (а.с.130).

Дослідивши обставини справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно слід відмовити з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, померла ОСОБА_3 була власником земельної ділянки загальною площею 3,26 га, в тому числі рілля, кадастровий номер :03:000:0033, площею 3,13 га. Право власності на дану земельну ділянку зареєстроване за ОСОБА_3 18.04.2006 року.

Проте, 07 жовтня 2013 року під ідентичним кадастровим номером було зареєстровано земельну ділянку, належну ОСОБА_2, що підтверджується Інформацією з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 19.07.2017 року. Площа вказаної земельної ділянки стаовить 3,1288га.

Отже, площі земельних ділянок під одним і тим же кадастровим номером, та належних на праві власності ОСОБА_3 ОСОБА_7 ОСОБА_2, є різними.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що 07 жовтня 2013 року при здійсненні державної реєстрації земельної ділянки, належної ОСОБА_2, органами Держеокадастру, було помилково присвоєно земельній ділянці кадастровий номер, під яким вже була зареєстрована земельна ділянка, належна померлій ОСОБА_3

Коли позивач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, останнім було відмовлено з тих підстав, що у графі власник земельної ділянки зазначено ОСОБА_2, тобто, що вказана земельна ділянка належить іншому власнику, та рекомендовано звернутися до суду з позовом про визнання права власності.

Проте, як було встановлено в судовому засіданні, відповідач ОСОБА_2 є власником іншої, відмінної за площею, земельної ділянки, аніж тієї, яку успадкувала позивач після смерті бабуся ОСОБА_3

Дані обставини справи сторонами не заперечуються, підтверджуються матеріалами справи, тому на підставі статті 82 ЦПК України, визнаються судом достовірними.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Як зазначила представник відповідача у відзиві, необхідно скасувати запис про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку кадастровий номер :03:000:0033 за ОСОБА_2; зобовязати ГУ Держгеокадастру у Житомирській області виправити допущену помилку шляхом присвоєння нового кадастрового номера земельній ділянці, яка належить ОСОБА_2 та надати ОСОБА_10 з ДЗК з новим кадастровим номером.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про Державний земельний кадастр» від 07.07.2011 року передбачено, що внесення відомостей до ДЗК і надання таких відомостей здійснюється державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Приписом ч.1 ст.37 даного нормативно-правового акту встановлено, що у разі виявлення фізичною чи юридичною особою у витязі, довідці з ДЗК, викопіюванні з картографічних матеріалів ДЗК технічної помилки, допущеної органом, що здійснює ведення ДЗК, заінтересована особа письмово повідомляє про це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, який перевіряє відповідність відомостей ДЗК інформації, що міститься в документах, які стали підставою для внесення цих відомостей. Якщо факт невідповідності підтверджено, то орган, що здійснює ведення ДЗК, безоплатно виправляє допущену помилку в день надходження повідомлення та не пізніше наступного дня повідомляє про це заінтересованих осіб.

Фактично, відповідач ОСОБА_2 жодним чином не порушила та не оспорює право власності позивачки на земельну ділянку, яка входить до складу спадщини після смерті ОСОБА_3

Тобто, перешкодою для позивача для оформлення спадщини на земельну ділянку загальною площею 3,26 га, в тому числі рілля, кадастровий номер :03:000:0033, є помилкове присвоєння у жовтні 2013 року вже існуючого кадастрового номеру іншій земельній ділянці, яка належить відповідачу по справі.

Отже, на даний момент право позивачки на спадкове майно, відповідачем не порушене та не оспорюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд не наділений повноваженнями згідно чинного законодавства вийти за межі позовних вимог при розгляді справ позовного провадження. У даному випадку позивач розпорядилася своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд, однак, невірно вибрала спосіб захисту свого права.

Враховуючи той факт, що позивачем обраний невірний спосіб захисту порушеного права, суд приходить до висновку про необхідність ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 3, 76,83, 89, 133, 258, 259, 263-265, 268, 273-274, 279 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи без самостійних вимог: Радомишльська міська обєднана територіальна громада Житомирської області, Приватне підприємство «Верлоцьке», про визнання права власності на спадкове майно, відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду через Малинський районний суд Житомирської області протягом 30-ти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Суддя: ОСОБА_12