Справа № 569/9498/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2018 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в складі: головуючого судді Харечка С.П.,

при секретарі Левчук Д.О.

з участю: позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна ОСОБА_3» про стягнення страхових виплат ,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулась до Рівненського міського суду із позовною заявою до ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна ОСОБА_3» про стягнення страхових виплат.

В обгрунтування позову вказує, що між нею (далі - Страхувальник), та ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна ОСОБА_3» (далі - Страховик), був укладений Договір добровільного страхування транспортного засобу (КАСКО) №К076050, форма №06.02-40 від 06.11.20 1 5 року (далі - Договір страхування) легкового автомобіля марки ВМW модель 7401 державний номер НОМЕР_1, який належить позивачу на праві власності. На виконання умов п. 12 Договору страхування нею були сплачені страхові платежі: 8281,25 грн., за період страхування з 07.11.2015 року по 06.02.2016 року; 8281,25 грн., за період страхування з 07.02.2016 року по 06.05.2016 року. Вказує. що відповідно до п. 14.1. Договору страхування, договір діє в межах оплачених в повному обсязі періодів страхування, встановлених в п. 12.1. цього Договору і діяв до 06.05.2016 року. В період дії Договору страхування мали місце два страхові випадки (пошкодження транспортного засобу третіми особами): Перший - 26.02.2016 року було пошкоджено заднє праве крило її автомобіля (вмятина, подряпини фарби та пошкодження підкрильника). Другий - в березні 2016 року було пошкоджено зовнішній прилад освітлення (блок зад ліхтарів). Про настання страхового випадку Страховика було повідомлено належним чином. В звязку з цим, 24.03.2016 року вона звернулась до Страховика з вимогою про дострокове припинення Договору страхування, у звязку із порушенням Страховиком умов Договору страхування, яке полягало у невиплаті страхового відшкодування при настанні першого страхового випадку (26.02.2016 року) та неповідомлення її про результат розгляду заяви №90, а також з вимогою повернути її повністю сплачені 24.03.2016 року страхові платежі на її картку в ПриватБанку. 28.03.2016 року та 19.04.2016 року нею були заявлені Страховику Претензія про виплату їй страхового відшкодування за першим та другим страховими випадками та продубльованою вимогою про дострокове припинення Договору страхування, у звязку із порушенням Страховиком умов Договору страхування, що полягало у невиплаті страхового відшкодування при настанні першого страхового випадку та неповідомленні про результати, розгляду заяви №99, та з вимогою повернути її повністю сплачені станом на 24.03.2016 року страхові платежі. Вказує, що 20.04.2016 року її надійшло смс-повідомлення від Страховика про виплату суму страхового відшкодування по другому страховому випадку, у розмірі 895,74 грн. та отриманий лист від відповідача з якого слідувало, що Страховиком було прийнято рішення про виплату її страхового відшкодування в сумі 8763.40 грн., і зараховано його в частину несплачених чергових платежів. Обидва факти визнані Страховиком як страхові випадки. Зазначає, що на час настання страхових випадків нею оплачено періоди страхування, а саме до 06.05.2016 року. Отже, страхове відшкодування віднесене в рахунок погашення чергового платежу без її згоди є неправомірним, оскільки в подальшому вона не мала наміру оплачувати наступні страхові платежі про що повідомила Страховика. В звязку з цим просить стягнути з відповідача на її користь 16562.50 грн. страхових виплат.

В судовому засіданні позивач обґрунтування позовних вимог підтримала, просила позов задовільнити.

Представник відповідача підтримала подані суду письмові заперечення на позов, просила в задоволені позову відмовити. Додатково суду пояснила, набрало законної сили рішення Рівненського міського суду від 24.03.2017 року за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна ОСОБА_3» про визнання недійсною частину договору (КАСКО) №К076050, форма №06.02-40 від 06.11.2015 року, яким відмовлено в його задоволені.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 (далі - Страхувальник), та ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна ОСОБА_3» (далі - Страховик), був укладений Договір добровільного страхування транспортного засобу (КАСКО) №К076050, форма №06.02-40 від 06.11.2015 року (далі - Договір страхування) легкового автомобіля марки ВМW модель 7401 державний номер НОМЕР_1, який належить позивачу на праві власності.

Із заяви на страхування транспортного засобу від 06 листопада 2015 року, яка підписана позивачем і яка є додатком № 1 до договору № К076050 від 06 листопада 2015 року добровільного страхування транспортного засобу убачається, що строк страхування з 07.11.2015 року, строком на 1 рік, страховий платіж т/з становить 33125.00 грн.

Пунктом 12 Договору страхування передбачено періоди страхування, порядок та строки сплати страхового платежу, в тому числі передбачено розстрочка сплати страхового платежу, а саме, сплата його рівними частинами по 8281,25 грн в строк до 06 листопада 2015 року, 06 лютого 2016 року, 06 травня 2016 року та 06 серпня 2016 року відповідно.

На виконання п.12 Договору позивачем були сплачені платежі за періоди страхування з 07.11.2015 року по 06.02.2016 року та 07.02.2016 по 06.05.2016 року в розмірі 16562.50 грн.

В період дії Договору страхування мали місце два страхові випадки (пошкодження транспортного засобу третіми особами) 26.02.2016 року та 29.03.2016 року .

Обидва факти визнані Страховиком як страхові випадки: від 26.02.2016 року (Страховий акт №99 на суму 8763.40 грн.); від 29.03.2016 року (Страховий акт №25 на суму 8694.84 грн.) та прийняті рішення від 14.04.2016 року та 19.04.2016 року про віднесення виплати страхового відшкодування в рахунок погашення чергових платежів за періоди 07.05.2016 року по 06.08.2016 року та 07.08.2016 року по 06.11.2016 року, різницю страхового відшкодування в сумі 895.74 грн. переведено на картку Страхувальника.

Відповідно до п.20.5 Договору страхування №06.02-40-К-076050 Страхувальни зобовязаний протягом пяти робочих днів з дати надання Страховику письмової заяви про настання події, яка в подальшому може бути кваліфікована як страховий випадок , сплатити Страховику несплачені страхові платежі за наступні періоди страхування.

Відповідно до п. 23.17 даного Договору у випадку, якщо Страхувальник не виконав вимог п.20.5.2 Договору, страховик здійснює розрахунок страхового відшкодування за мінусом несплачених страхових виплат за наступні періоди страхування.

У відповідності до пунктів 23.10., 23.10.3., 23.10.4. договору несплачена частина страхового платежу враховується (віднімається) при розрахунку страхового відшкодування.

Статтею 6 Закону України «Про страхування» встановлено, що добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком.

Відповідно до частин першої та другої статті 10 Закону України «Про страхування» страховий платіж (страховий внесок, страхова премія) - плата за страхування, яку страхувальник зобов'язаний внести страховику згідно з договором страхування, а страховий тариф - ставка страхового внеску з одиниці страхової суми за визначений період страхування.

Таким чином, сплата страхувальником страхового платежу у повному обсязі є обов'язковою умовою і для виплати страхового відшкодування у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 28 закону України «Про страхування» та п 24.8 Договору страхування при достроковому припиненні договору страхування страхові платежі підлягають поверненню в повному обсязі, лише в разі порушення Страховиком умов Договору.

Враховуючи всі обставини даної справи, суд приходить до висновку, що за результатами розгляду заяви позивача від 24.03.2016 року про дострокове припинення Договору, у Страхувальника були відсутні підстави повертати страхові платежі у звязку з відсутністю порушень договору.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, у відповідності до положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України, у даній справі не підлягають доказуванню обставини, встановлені в рішенні Рівненського міського суду від 24.03.2017 року, яке набрало законної сили, за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна ОСОБА_3» про визнання недійсною частину договору страхування, а саме пунктів 14.3, 20.5.2, 23.17. 24.8 Договору, яким позивачу відмовлено в задоволені позову.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 258, 259, 264, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна ОСОБА_3» про стягнення страхових виплат - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення виготовлено 14.05.2018 року.

Суддя: С.П.Харечко