Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 316/2043/16 Головуючий у 1 інстанції: Капустинський М.В. провадження № 22-ц/778/1700/18 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Кочеткової І.В.

при секретарі: Бєловій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 26 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Територіальна громада в особі Енергодарської міської ради Запорізької області, Орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Енергодарської міської ради Запорізької області, Комунальне підприємство «Підприємство комунальної власності» про усунення перешкод у користуванні квартирою у гуртожитку, вселення та зміну умов договору найму,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Енергодарського міського суду з позовом до ОСОБА_3, яка діє за себе та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Територіальна громада в особі Енергодарської міської ради Запорізької області, Орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Енергодарської міської ради Запорізької області, Комунальне підприємство «Підприємство комунальної власності» про усунення перешкод у користуванні квартирою, вселення та зміну умов договору найму.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 12.12.1998 року між ним та ОСОБА_3 відділом реєстрації актів громадського стану Шевченківської райдержадміністрації Запорізької міської ради зареєстровано шлюб, про що в книзі актів громадського стану зроблено запис № 648. Від шлюбу народилася дитина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 У 2004р. за клопотанням адміністрації СМСЧ-1 м. Енергодара ОСОБА_4 видано ордер НОМЕР_1 на право зайняття житлового приміщення АДРЕСА_1. У зазначене приміщення він заселився зі своєю дружиною ОСОБА_3 та сином ОСОБА_5 У 2007 році шлюб між ним та ОСОБА_3 було розірвано, проте сторони і надалі продовжували займати вказану кімнату у гуртожитку.

З 01.09.2013р. він на підставі Наказу № 97-в Державного закладу «Спеціалізована ме-

дико-санітарна частина № 1» МОЗ України від 16 серпня 2013 року перебував у службовому відрядженні в м. Донецьку, а коли 12.09.2013р. повернувся, не зміг відчинити двері, оскільки колишня дружина ОСОБА_3 змінила замок у кімнату, де вони спільно проживали, та винесла назовні його речі, в результаті чого він був позбавлений можливості мешкати за місцем реєстрації. Посилаючись на вказані обставини, просив суд усунути перешкоди у здійсненні його права користування жилим приміщенням - кімнатою АДРЕСА_1 шляхом зобов'язання ОСОБА_3 надати ключі від вхідних дверей квартири, вселити його у вищезазначене жиле приміщення, змінити договір найму житлового приміщення та визначити порядок користування кімнатою АДРЕСА_1 наступним чином:

- ОСОБА_4, ОСОБА_5 визначити в користування кімнату розміром 12,8 м2 для укладення окремого договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та договору про надання комунальних послуг;

- ОСОБА_3, ОСОБА_6 визначити у користування житлову кімнату розміром 12.9 м2 для укладення окремого договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та договору про надання комунальних послуг;

- у спільному користуванні усіх мешканців залишити кухню, ванну кімнату, санітарний вузол, коридор та балкон.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 26 січня 2018 року позов задоволено повністю.

Усунуто перешкоди ОСОБА_4 у здійсненні права користування жилим приміщенням - кімнатою АДРЕСА_1 шляхом зобов'язання ОСОБА_3 надати йому ключі від вхідних дверей квартири та вселення його у вищезазначене жиле приміщення.

Змінено договір найму житлового приміщення та визначено порядок користування кімнатою АДРЕСА_1 наступним чином:

- ОСОБА_4, ОСОБА_5 визначено в користування кімнату розміром 12,8 м2 для укладення окремого договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та договору про надання комунальних послуг;

- ОСОБА_3, ОСОБА_6 визначено у користування житлову кімнату розміром 12.9 м2 для укладення окремого договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та договору про надання комунальних послуг;

- у спільному користуванні ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6 залишено кухню, ванну кімнату, санітарний вузол, коридор та балкон.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позову.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_7 надали суду апеляційної інстанції письмові заяви про розгляд справи у їх відсутності та підтримання апеляційної скарги.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення сторони позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України апеляційний суд може змінити або скасувати рішення суду першої інстанції у випадку встановлення невідповідності висновків суду обставинам справи та/або порушення норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що останній є законним користувачем спірного житлового приміщення у гуртожитку, якому з боку колишньої дружини чиняться перешкоди, що є доведеним матеріалами справи, тому такі перешкоди мають бути усунені шляхом покладення обов»язку на відповідача щодо надання ключів від квартири позивачеві та шляхом вселення його у квартиру. Задовольняючи позов в частині визначення порядку користування квартирою для укладення окремого договору найму кожним із сторін, суд вважав, що такі заходи усунуть суперечки між сторонами щодо користування квартирою.

Проте з такими висновками суду колегія погоджується лише частково, оскільки задоволення вимог про визначення порядку користування та зміну договору найму квартирою у гуртожитку суперечить нормам матеріального права, які невірно були застосовані судом, та такі висновки суду зроблені з порушенням вимог процесуального закону.

Судом встановлено, що місцем проживання та реєстрації позивача ОСОБА_4 є кімната АДРЕСА_1. Там же зареєстровані та мешкають: колишня дружина позивача ОСОБА_3, їх спільний син ОСОБА_5 та дочка відповідача - ОСОБА_6

Спірне житлове приміщення отримано ОСОБА_4 на сім»ю з трьох осіб, зокрема, на нього, дружину ОСОБА_3 та сина ОСОБА_5 на підставі ордеру НОМЕР_1 на жиле приміщення гуртожитку у 2004р., який видано позивачу як лікарю СМСЧ-1 для тимчасового проживання відокремленим підрозділом «Запорізька АЕС» ( а.с. 10-11).

09.08.2007р. сторони розірвали шлюб, укладений між ними 12.12.1998р., але залишись мешкати у вказаній кімнаті гуртожитку. ОСОБА_3 уклала новий шлюб, від якого народилась дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2

Суд з»ясував, що з 12.09.2013р. позивач ОСОБА_4 не може вільно користуватися кімнатою АДРЕСА_1, оскільки ОСОБА_3 перешкоджає йому в цьому: в кімнату не пускає, винесла назовні з квартири особисті речі позивача, розпочинає сварки в той момент, коли він хоче потрапити до кімнати гуртожитку.

Вказані обставини суд встановив, проаналізувавши звернення позивача протягом 2013-2016рр. до власників гуртожитку щодо усунення перешкод у користуванні житлом, які чинить позивачка.

Вказаний факт підтверджується: заявами позивача на ім'я директора житлового-готельного комплексу Управління забезпечення та функціонування об'єктів ВП ЗАЕС Тутиніної Н.ГІ. від 13.09.2013, 14.10.2013, 01.11.2013, 28.11.2013, 13.12.2013, 27.12.2013, 21.01.2014., 27.02.2014, 18.03.2014, 03.04.2014, 24.04.2014, 05.06.2014, 19.06.2014, 07.07.2014; зверненнями до начальника Управління забезпечення та функціонування об'єктів ВП «ЗАЕС» Рябушенка С.В. від 12.11.2013, 27.12.2013, 22.07.2014, 07.10.2014, 05.01.2015, 21.04.2015, 07.10.2015.

Також позивач звертався з вказаного питання з заявами на ім'я Генерального директора ВП ЗАЕС - звернення від 27.12.2013. 04.05.2014. 20.03.2015. 22.02.2016. 15.06.2016), до органів внутрішніх справ - заяви від 13.09.2013 та 22.11.2016, до завідуючого міськими гуртожитками КП «ПКВ» ЕМР Гонтарева О.О. та до директора КП «ПКВ» ЕМР, до міського голови Музики П.О. - звернення від 13.04.2016, 26.05.2016.

До матеріалів справи позивачем додано укладений на його ім'я договір № 79/1307 від 03.09.2013 року про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Також ОСОБА_4 систематично сплачує за користування житлово-комунальними послугами, що підтверджується долученими до матеріалів справи квитанціями та випискою банку по оплаті послуг з утримання будинків і споруд, прибудинкової території за період з 09.08.2007р. по 31.08.2017р. за підписом головного бухгалтера ВП ЗАЕС.

Отже, за сукупністю наданих позивачем доказів суд першої інстанції встановив, що позивач правомірно та законно вселився та користується спірним житловим приміщенням, має відповідні договори та сплачує за користування кімнатою, а тому зацікавленості та зв»язку з цим приміщенням не втратив, але з вересня 2013р. не може користуватись житлом через створені колишньою дружиною перешкоди, наявність яких встановлена на підставі чисельних проаналізованих заяв та звернень позивача до компетентних органів.

Крім того, на час розгляду цієї справи апеляційним судом набрало законної сили рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 07 грудня 2017р., яке залишено без змін постановою Апеляційного суду Запорізької області від 17.04.2018р., якими встановлено, що ОСОБА_4 з часу розірвання шлюбу до вересня 2013р. користування спірним житловим приміщенням, але в подальшому через конфлікти його колишня дружина ОСОБА_3 стала перешкоджати йому у цьому. Тому судами встановлено, що відповідач близько 3-х років не мешкав в спірній квартирі в гуртожитку з незалежних від нього причин.

Тому вказані факти, встановлені іншим судовим рішення, яке набрало законної сили, у відповідності до положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню у цій справі.

Таким чином, суд правильно визнав, що перешкоди з боку ОСОБА_3 позивачеві у користуванні житловим приміщенням мають місце, а тому його право на користування ним має бути захищеним та поновленим шляхом їх усунення: вселення його в кімнату та зобов»язання відповідача надати йому ключі.

Щодо інших задоволених вимог позивача, які, на думку апелянта, вирішені судом з порушенням норм матеріального та процесуального права, то апеляційний суд вважає ці доводи слушними з огляду на таке.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Енергодарської міської ради № 65 від 17.03.2016р. гуртожиток «Славутич 1, 2, 3», який розташований за адресою: АДРЕСА_2, переданий у комунальну власність територіальної громади м. Енергодар, його статус як гуртожитку залишений без змін.

Згідно до ст. 127 ЖК УРСР для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки.

Аналогічні за змістом правові норми містяться у Примірному положенні про гуртожитки, затвердженому постановою Ради Міністрів КРСР від 03.06.1986р. № 208, яке було чинним на час видачі ордеру на спірне жиле приміщення, та у діючому Положенні про гуртожитки, затвердженому наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27.04.2015р. № 84.

Відповідно до зазначених Положень жилі будинку реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті міських, районних у містах рад, районах у місті Києві та Севастополі державних адміністраціях.

На підставі п.п. 5 п. «б» ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до делегованих повноважень виконавчих органів рад відносяться, у тому числі, облік відповідно до закону житлового фонду, здійснення контролю за його використанням.

Користування гуртожитками, у т.ч. надання жилої площі в них, умови проживання та виселення, регулюються нормами глави 4 статті 127-132 ЖК УРСР, та нормами Положення про гуртожитки, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27.04.2015р. № 84, якими не передбачено права мешканців гуртожитку вирішувати в судовому порядку питання про зміну договору найму шляхом звернення з позовом один до одного, оскільки власником та розпорядником квартир в гуртожитках є саме територіальна громада, зокрема, в особі управителя гуртожитку, який визначений власником.

Отже, суд першої інстанції не зважив на ці нормативно-правові акти, та вирішив спір щодо зміни договору найму та визначення порядку користування житловим приміщенням у гуртожитку, заявлений одним користувачем цього приміщення до іншого, залучивши належних відповідачів в якості третіх осіб.

Крім того, застосував до цих правовідносин норми ст. 104 ЖК УРСР, яка на них не поширюється.

Враховуючи зазначені обставини та допущені судом порушення, колегія у відповідності до вимог п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України скасовує рішення суду в частині задоволення позовних вимог про зміну договору найму та визначення порядку користування жилим приміщення та відмовляє в задоволенні цих позовних вимог.

У зв»язку із зазначеною зміною рішення суду та відмовою в задоволенні частини позовних вимог у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України апеляційній суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат у справі.

Так, за подання апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір в сумі 826,50 грн. ( а.с. 215), але апеляційна скарга задоволена частково, тому пропорційно до відмовленої частини позовних вимог позивач має компенсувати суму судового збору, сплаченого відповідачем, що складатиме 413,25 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 26 січня 2018 року у цій справі скасувати в частині задоволення позову про зміну договору найму квартири в гуртожитку та визначення порядку користування цією квартирою АДРЕСА_1 та відмовити в задоволенні цих позовних вимог.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 413,25 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 02 травня 2018р.

Головуючий:

Судді: