Постанова

Іменем України

03 травня 2018 року

м. Київ

справа № 581/638/17-ц

провадження № 61-11279св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В.М., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 20 жовтня

2017 року у складі судді Кузьмінського О. В. та постанову апеляційного суду Сумської області від 09 січня 2018 року у складі колегії суддів: Кононенко О. Ю., Криворотенка В. І., Ткачук С. С.,

ВСТАНОВИВ :

У вересні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, в якому просила збільшити розмір аліментів на дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, до 900,00 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини.

Позовні вимоги мотивовано тим, що з 28 квітня 2007 року до 09 вересня 2010 року вона перебувала з ОСОБА_6 у зареєстрованому шлюбі, у якому ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилася дочка ОСОБА_6. Рішенням суду від 09 вересня 2010 року шлюб розірвано.

Відповідно до рішення суду від 09 вересня 2010 року на утримання дочки відповідач сплачує аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 300,00 грн щомісяця до досягнення дитиною повноліття.

Вказувала, що змінився встановлений законодавством мінімальний розмір аліментів на дитину, який не може бути меншим за 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 20 жовтня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Збільшено визначений рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 09 вересня 2010 року по справі № 2-289/2010 розмір аліментів та стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на неповнолітню дочку ОСОБА_7 в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Після набрання законної сили рішенням суду виконавчий лист, виданий Липоводолинським районним судом Сумської області 09 вересня 2010 року по справі № 2-289/2010, про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 аліментів на дочку ОСОБА_6 у твердій грошовій сумі по 300,00 грн щомісяця до досягнення дитиною повноліття, визнано таким, що не підлягає виконанню.

Рішення мотивовано тим, що відповідач сплачує аліменти в розмірі меншому, ніж встановлено чинним законодавством, а тому розмір підлягає збільшенню.

Постановою апеляційного суду Сумської області від 09 січня 2018 року рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 20 жовтня 2017 року залишено без змін.

Приймаючи постанову про відхилення апеляційної скарги ОСОБА_5, та залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції посилався на те, що прийняття закону про внесення змін щодо мінімального розміру аліментів спрямоване на посилення захисту прав дитини на належне утримання, а тому є підставою для зміни розміру стягнутих з відповідача аліментів.

У лютому 2018 року ОСОБА_5 подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що він є інвалідом другої групи, має постійні проблеми зі здоров'ям. Єдиним його джерелом доходу є пенсія по інвалідності, розмір якої є значно нижчим, ніж заробітна плата позивача. Вважає, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів не може бути підставою для перегляду ухвалених раніше судових рішень про їх стягнення.

У квітні 2018 року ОСОБА_4 подала відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 20 жовтня 2017 року та постанову апеляційного суду Сумської області від 09 січня 2018 року без змін.

Підпунктом 4 пунктом 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У статті 388 ЦПК України зазначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

20 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Судом встановлено, що заочним рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 09 вересня 2010 року стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 аліменти на неповнолітню дочку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі по 300,00 грн щомісячно, починаючи з 13 квітня 2010 року і до досягнення нею повноліття.

ОСОБА_4 та дочка ОСОБА_6 зареєстровані в АДРЕСА_1, дитина знаходиться на її утриманні.

Відповідно до довідки Липоводолинської спеціалізованої школи I-III ступенів № 01-07/939 від 24 липня 2017 року, середня заробітна плата ОСОБА_4 з січня до червня 2017 року складає 5 601,85 грн.

ОСОБА_5 зареєстрований та проживає в місті Суми, перебуває на «Д» обліку з приводу хронічного психічного захворювання, є інвалідом 2-ї групи. Щомісячний розмір пенсії ОСОБА_5 після вирахування аліментів, з травня по вересень 2017 року становить 1 112,00 грн.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 сплачує аліменти на дочку ОСОБА_6 у розмірі 300,00 грн щомісячно.

Відповідно до частини другої статті 182 СК України, до якої внесено зміни Законом України № 2037-УІП «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08 липня 2017 року, визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» з 01 грудня 2017 року розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років становить 1860,00 грн, тобто відповідач сплачує аліменти в розмірі меншому, ніж встановлено чинним законодавством.

Суд першої інстанції з яким погодився суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дочки у меншому за мінімальний розмір, встановлений статтею 182 СК України, призводить до порушення прав дитини на належне матеріальне забезпечення.

Крім того, батьки мають рівні обов'язки щодо утримання дитини.

Колегія суддів, погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що розмір стягнутих за рішенням суду аліментів не є незмінним та у випадку виникнення відповідних підстав може змінюватись. Прийняття Закону «Про внесення змін щодо мінімального розміру аліментів» спрямоване на посилення захисту права дитини на належне утримання, а тому є підставою для зміни розміру стягнутих з відповідача аліментів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що оскаржувані рішення ухвалено без додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з наведеним, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані рішення без змін.

Згідно з частиною другою статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 20 жовтня 2017 року та постанову апеляційного суду Сумської області від 09 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В.М. Коротун

М.Є. Червинська