Справа № 225/4682/18
Провадження № 2/225/1147/2018
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и
16 листопада 2018 року м. Торецьк
Дзержинський міський суд Донецької області у складі:
головуючого - судді Нємиш Н.В.,
секретаря судового засідання - Андрієвої Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Дзержинського міського суду в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та інтересах свого неповнолітнього сина - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_3 про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька,-
Позивач звернулась до суду із позовом про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди та супроводу батька ОСОБА_3.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01.08.2009 року між сторонами по справі був зареєстрований шлюб. Від шлюбу народилась дитина - син, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюбні стосунки між сторонами не склались. За рішенням суду шлюб було розірвано. На теперішні час дитина перебуває на повному утриманні позивача, відповідач участі у вихованні дитини не приймає, матеріальної допомоги на дитину не надає. Дитина, ОСОБА_2 вивчає англійську мову, займається карате, шахами. У зв'язку з прагненням сина вивчати англійську мову та займатись спортом, позивач має бажання та можливість забезпечити дитині практику спілкування, а також сприяти культурному розвитку дитини. Подорож до Сполучених Штатів Америки надасть можливість дитині більш глибоко вивчити іноземну мову та отримати відповідне практичне вміння спілкування безпосередньо з носіями мови, професійно розвиватись, відпочити та оздоровитись. Відповідач в свою чергу ухиляється від вирішення питання про виїзд дитини за межі України з метою прийняття участі у різноманітних міжнародних змаганнях і чемпіонатах, а також у оздоровленні та відпочинку, не надає згоду у порядку визначеному чинним законодавством України. Такі дії відповідача можна розглядати як здійснення перешкод у заходах, що спрямовані на сприяння всебічному розвиткові і покращенню здоров'я спільної дитини.
Тому позивач вимушена звернутися до суду з позовом, в якому ставить питання про надання дозволу на виїзд сина до Сполучених Штатів Америки з 01 листопада 2018 року по 30 листопада 2018 року, з 01 липня 2019 року по 30 липня 2019 року, з 01 вересня 2019 року по 30 вересня 2019 року, з 01 листопада 2019 року по 30 листопада 2019 року без згоди та супроводу батька. Також просить судові витрати сплачені нею під час звернення до суду покласти на відповідача.
В судове засідання позивач не прибула, просила справу розглядати за її відсутністю, позов задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві.
Відповідач в судове засідання не прибув з невідомої причини, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, у порядку, визначеному ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом опублікування оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України. Заяви про розгляд справи за його відсутністю суду не надав. Справа розглядається на підставі ст. 280 ЦПК України - заочно.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що сторони по справі знаходились у шлюбі з 01.08.2009 року. Під час шлюбу у сторін народився син - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. У відповідності до свідоцтва про народження Серії НОМЕР_3, батьком ОСОБА_2 є відповідач по справі - ОСОБА_3 (а.с. 10). В липні 2015 року шлюб між сторонами було розірвано на підставі рішення суду.
Судом встановлено, що після припинення стосунків між позивачем та відповідачем по справі неповнолітня дитина залишилась разом з позивачем та знаходиться на її утриманні і вихованні.
Позивач має фінансову можливість на виїзд разом з дитиною за кордон, але відповідач не надає такої згоди на виїзд за межі України, тому на даний час у позивача по справі виникло питання з приводу неможливого отримання дозволу у відповідача на тимчасовий виїзд сина за кордон.
Згідно довідки виданої Приватним закладом «Позашкільний навчальний центр дитячої творчості «Умнічка»» від 10.07.2018 року, ОСОБА_2 дійсно відвідує ПЗ «ПНЦДТ «Умнічка»», а саме заняття з шахмат, карате та англійської мови (а.с.11).
Також з матеріалів справи вбачається, що в штаті Флорида Сполучених Штатів Америки проживає ОСОБА_5, який надав запрошення позивачу по справі, яка є його донькою та ОСОБА_2, який є його онуком, з метою оздоровлення та розширення кругозору. На періоди: з 1.05.2018 по 30.05.2018 або з 1.07.2018 по 30.07.2018 або з 1.09.2018 по 30.09.2018 або з 1.11.2018 по 30.11.2018 та на ті ж дати на 2019 рік (а.с.20-21).
У зв'язку з цим суд зазначає.
Згідно із ч.7 ст.7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ст.155 Сімейного кодексу України, здійснення батьківських прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
При цьому, згідно з приписами ч.ч.2-4 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину.
Крім того, відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
При цьому, як визначено ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому, переміщення або утримування дитини розглядаються як незаконні, якщо: при цьому порушуються права піклування про дитину, що належать будь - якій особі, установі або іншому органу, колективно або індивідуально, відповідно до законодавства держави, у якій дитина постійно мешкала до переміщення або утримування; та у момент переміщення або утримування ці права ефективно здійснювалися, колективно або індивідуально, або здійснювалися б, якби не переміщення або утримування.
Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Отже, сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою.
У відповідності до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом.
Згідно ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Перелік документів та порядок перетину кордону визначено Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 (у редакції постанови КМУ від 25.08.2010 року №724) "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України".
Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 (у редакції постанови КМУ від 25.08.2010 року №724), передбачається, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі.
Отже, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.
Враховуючи наведене, у разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітнього за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з'ясуванням питання про державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі, строку та мети виїзду.
За таких обставин, керуючись положеннями ч. 3 ст. 157 Сімейного кодексу України про відсутність права у того з батьків, з ким проживає дитина, перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини, суд вважає, що позов підлягає до задоволення - надання дозволу дитині на виїзд за кордон на строк, який дозволить дитині належно відпочити, оздоровитись та з пізнавальною метою, однак не позбавить батька права брати належну участь у вихованні дитини, тобто в періоди часу з 01 листопада 2018 року по 30 листопада 2018 року, з 01 липня 2019 року по 30 липня 2019 року, з 01 вересня 2019 року по 30 вересня 2019 року, з 01 листопада 2019 року по 30 листопада 2019 року.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Пунктом 1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що у разі задоволення позову, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду з позовом було сплачено судовий збір в розмірі 704,80 грн.(а.с.1), тому суд вважає необхідним стягнути на користь позивача вказану суму судового збору з відповідача.
Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 280 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги задовольнити.
Надати дозвіл на виїзд за кордон України дитини, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 до Сполучених Штатів Америки з 01 листопада 2018 року по 30 листопада 2018 року, з 01 липня 2019 року по 30 липня 2019 року, з 01 вересня 2019 року по 30 вересня 2019 року, з 01 листопада 2019 року по 30 листопада 2019 року без згоди та супроводу батька дитини, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП НОМЕР_2 суму сплаченого судового збору в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте Дзержинським міським судом Донецької області за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене повністю або частково позивачем шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу (п. 15.5 ч. 1 Розділу XIІІ Перехідних Положень ЦПК України).

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: