ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 657/17/17 Головуючий в І інстанції: Скригун В.В.
Номер провадження: №22-ц/819/226/18 Доповідач: Майданік В.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2018 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Майданіка В.В.,

суддів: Кутурланової О.В.,

Орловської Н.В.,

секретар Прушинська О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 14 червня 2018 року, у складі судді Скригун В.В., у справі за позовом ОСОБА_4, діючої в інтересах ОСОБА_3, до ОСОБА_5, Каланчацької державної нотаріальної контори про встановлення факту прийняття спадщини, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом,

В С Т А Н О В И В :

10 січня 2017 року ОСОБА_4, діюча в інтересах ОСОБА_3, звернулась до суду з вказаним позовом, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила:

--- встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_3 в частині земельного паю площею 7,98 га після смерті матері ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 та якій останній належав на праві приватної власності у відповідності до Державного акту серії НОМЕР_1 від 05.12.2002 року;

--- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на ім'я ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 7,98 га, посвідчене 04.12.2014 року державним нотаріусом Каланчацької державної нотаріальної контори;

--- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на ім'я ОСОБА_5 на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1, загальною площею 67,2 кв.м та який належав вже покійній матері ОСОБА_6.

Позов обґрунтований наступним. Сторони є рідними братом і сестрою. ІНФОРМАЦІЯ_3 померла їх мати ОСОБА_6, яка постійно мешкала в АДРЕСА_1. Після її смерті залишилося спадкове майно а саме: вказані земельна ділянка та житловий будинок. Коли їх мати померла, між ними була домовленість, що вказаний вище будинок переходить до відповідача ОСОБА_5, а земельна ділянка - до позивача ОСОБА_3

Батько сторін, який на той час був живим, від прийняття спадщини відмовився.

Рішенням Каланчацького районного суду від 15.04.2010 року ОСОБА_5 визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, позовні вимоги були до ОСОБА_3 та покійного нині батька позивача. На підставі вказаного рішення відповідач прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_6, тобто і земельну ділянку і будинок.

Однак, позивач ОСОБА_3 не заперечував щодо прийняття спадщини ОСОБА_5 лише на будинок, а не на земельну ділянку. Між сторонами, як братом і сестрою, була така домовленість, однак остання її порушила і отримала свідоцтво про право на спадщину за законом як на будинок, так і на землю.

Позивач не заперечує, що він пропустив строк для подання заяви на прийняття спадщини після смерті матері, що на момент смерті матері він з нею не проживав, тобто вважається таким, що не прийняв спадщину. Однак, вважає, що, не зважаючи на це, позивач має право на земельний пай, оскільки в межах 6-місячного строку прийняв спадщину шляхом вступу в управління і розпорядження вказаною земельною ділянкою, що підтверджується тим, що, починаючи з 2005 року і по сьогоднішній день він використовує земельну ділянку, обробляє та засіює її.

З огляду на це вважає, що свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку видане незаконно.

Також вважає, що, не зважаючи на те, що позивач є спадкоємцем першої черги, усупереч вимогам законодавства всю спадкову масу прийняла його сестра ОСОБА_5

Також представник позивача в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що нотаріус повинен був вирішити питання про видачу чоловіку померлої ОСОБА_7 свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, а саме на 1/2 частку житлового будинку, чого зроблено не було.

У своєму відзиві завідувач Каланчацької державної нотаріальної контори заперечила проти позову й зазначила, що вказані житловий будинок та земельна ділянка не були спільним майном подружжя, а були особистою приватною власністю матері сторін, оскільки, по-перше, будинок належав їй на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 12.09.1994 року, а по-друге, земельна ділянка належала їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, виданого 05.12.2002 року. Також вказала, що і позивач ОСОБА_3 (як син померлої ОСОБА_6), і ОСОБА_7 (як чоловік померлої ОСОБА_6) після смерті ОСОБА_6 спадщину не прийняли, оскільки на день її смерті не були зареєстровані за однією адресою з померлою та у 6-місячний строк не звернулися до нотаріуса. Крім того, зазначила, що вимога про встановлення факту прийняття спадщини задоволенню не підлягає, оскільки спадкодавець померла ІНФОРМАЦІЯ_3, тобто на час дії ЦК України, який, на відміну від ЦК УРСР, що діяв до 31.12.2003 року, не передбачає прийняття спадщини шляхом вступу в управління чи володіння спадковим майном.

Оскаржуваним рішенням від 14 червня 2018 року в задоволенні позовних вимог було відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи та порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати зазначене рішення в повному обсязі й ухвалити нове, яким визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом НОМЕР_2, видане 04.12.2014 року на ім'я ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 7,9841 га, що знаходиться на території Привільської сільської ради Каланчацького району Херсонської області, кадастровий номер НОМЕР_3. Зокрема, вказав, що суд не врахував того, що, визнаючи в рамках іншої цивільної справи №2-485/10 (за позовом ОСОБА_5 про надання додаткового строку для подання заяви на прийняття спадщини) позов в повному обсязі, ОСОБА_3 не заперечував лише проти спадкування ОСОБА_5 будинку, а не земельної ділянки. Рішенням суду від 15.04.2010 року у тій іншій справі ОСОБА_5 визначено додатковий строк для подання заяви на прийняття спадщини в 2 місяці. На підставі вказаного рішення відповідач, попри домовленість, прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_6, і на земельну ділянку, і на будинок. Про це позивач у цій справі ОСОБА_3 дізнався під час розгляду ще однієї, іншої, цивільної справи № 657/1524/16-ц (провадження відкрито в 2016 році), коли його сестру було залучено до розгляду цієї справи, як таку, що прийняла спадщину. Також, зазначив, що суд першої інстанції, застосовуючи положення ч.2 ст.57 СК України та визнаючи спірні будинок й земельну ділянку особистою приватною власністю спадкодавця ОСОБА_6, не звернув уваги на те, що позивач і відповідач ОСОБА_5 є рідними братом та сестрою і, як діти спадкодавця, мають рівні права на спадкування. Стаття ж 57 СК України не регулює правовідносини щодо спадкування за законом і не вказує особливий порядок спадкування майна, що є особистою приватною власністю, зокрема і земельної ділянки, яка успадковується так само як і будинок. Також вказав, що суд неправомірно залишив поза увагою те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_7, являючись відповідачами в іншій справі (за позовом ОСОБА_5 про надання додаткового строку для подання заяви на прийняття спадщини), справедливо можна вважати, що вони прийняли спадщину, в той час як в іншому випадку вони були б неналежними відповідачами. Також зазначив, що судом не враховано ту обставину, що батько позивача ОСОБА_7 проживав разом із спадкодавцем ОСОБА_6 на момент її смерті, що підтверджується довідкою, тобто він прийняв спадщину після її смерті, а тому вже його частка після його смерті ділиться порівну між сторонами.

Відповідно до п.6 Розділу XV "Перехідні положення" Конституції України до впровадження нового адміністративно-територіального устрою України відповідно до змін до Конституції України щодо децентралізації влади, але не довше ніж до 31 грудня 2017 року, утворення, реорганізацію та ліквідацію судів здійснює Президент України на підставі та у порядку, що визначені законом.

Указом Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року "Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах" було постановлено ліквідувати Апеляційний суд Херсонської області та утворити Херсонський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Херсонську область, з місцезнаходженням у місті Херсоні.

Однак, згідно з п.3 Розділу XІІ "Прикінцеві та Перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів", що набрав чинності з 30.09.2016 року, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Крім того, відповідно до ч.6 ст.147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Також, відповідно до п.8 ст.1 Розділу XІІІ "Перехідні положення" ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

03 жовтня 2018 року в газеті "Голос України" опубліковано повідомлення голови Херсонського апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Херсонську область, з місцезнаходженням у місті Херсоні, про початок роботи вказаного новоутвореного суду з 03 жовтня 2018 року.

Враховуючи наведене, від дня початку роботи Херсонського апеляційного суду останній діє як суд апеляційної інстанції, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

16 жовтня 2018 року цю справу автоматизовано було розподілено складу колегії суддів: головуючому судді (судді-доповідачу) - Майданіку В.В., суддям: Кутурлановій О.В., Орловській Н.В.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Із матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

Відповідно до пояснень сторін, копій Свідоцтва про народження позивача, Свідоцтва про народження відповідача, Свідоцтва про шлюб батьків сторін, Свідоцтва про шлюб відповідача, Свідоцтва про смерть ОСОБА_6 - позивач та відповідач є рідними братом і сестрою, їх батьками є ОСОБА_7 та ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в с.Привілля Каланчацького району Херсонської області, після реєстрації 05.11.1983 року свого шлюбу відповідач змінила прізвище з "ОСОБА_5" на "ОСОБА_5" (а.с.8, 8а, 18, 19, 182 т.1).

При цьому у повторному свідоцтві про народження позивача дані про матір зазначено "ОСОБА_6", а в свідоцтві про народження відповідача, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_4, складеному російською мовою, батьками значаться "ОСОБА_7" та "ОСОБА_6", прізвище самої дитини значиться "ОСОБА_5". Дата його видачі - 05.08.1961р. У свідоцтві про шлюб батьків сторін, складеному російською мовою, також вказані прізвища батьків сторін: "ОСОБА_7" та "ОСОБА_6". Прізвища дружини після шлюбу - "ОСОБА_5". Дата його видачі - 05.08.1961р.

Тобто, є розходження у прізвищах сторін при народженні та їх батьків: "ОСОБА_6" та "ОСОБА_5".

Однак це не впливає на встановлені у справі факти родинних відносин, які ніхто не заперечує.

Відповідно до рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 23.06.2010 року у справі №2-о-50/10 за заявою ОСОБА_5 (заінтересована особа - Державна нотаріальна контора) про встановлення факту родинних відносин - заяву було задоволено, встановлено, що заявник ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженка с.Привілля Каланчацького району Херсонської області, є дочкою ОСОБА_6 (а.с.188).

Після смерті ОСОБА_6 залишилося спадкове майно, а саме: земельна ділянка, що розташована на території Привільської сільської ради, площею 7,98 га, яка належала покійній на підставі Державного акту серії НОМЕР_1 від 05.12.2002 року, а також житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1, який належав останній на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 12.09.1994 року (а.с.9, 13-14 т.1)

Згідно копії домової книги в будинку по АДРЕСА_1 була прописана з 01.12.1980р (перепрописана з 12.10.1994 року) ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, а також була прописана з 01.12.1980 року мати відповідача ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.22-23 т.1).

В рамках іншої цивільної справи №2-485/10 (за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7 та ОСОБА_3 про надання додаткового строку для подання заяви на прийняття спадщини) рішенням суду від 15.04.2010 року позов був задоволений, був визначений позивачу додатковий строк для подання заяви на прийняття спадщини від спадкодавця ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.21а т.1).

Згідно вказаному рішенню суду від 15.04.2010 року:

--- позивач вказувала, що разом із братом ОСОБА_3 вони не зверталися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, оскільки вважали, що спадщину прийняв батько ОСОБА_7. Але батько не прийняв спадщину, оскільки на момент смерті дружини був прописаний за іншою адресою;

--- відповідачі позов визнали в повному обсязі;

--- суд встановив, що відповідачі, які також являються спадкоємцями першої черги, не зверталися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини та відмови від неї, крім того вони не мають заперечень проти успадкування позивачем майна померлої ОСОБА_6

При апеляційному розгляді справи представник позивача визнав, що на момент смерті ОСОБА_6 її чоловік ОСОБА_3 був зареєстрований за іншою адресою. Також він зазначив, що після смерті свого батька ОСОБА_3 ОСОБА_3 спадщину не прийняв.

Предметом розгляду суду першої інстанції була витребувана ухвалою суду від 01.02.2018 року з Каланчацької державної нотаріальної контори спадкова справа №112 ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.165, 174-215 т.1).

17.06.2010 року відповідач ОСОБА_5 звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_6. У заяві вказала, що інших спадкоємців немає (а.с.178 т.1).

Нотаріусу була надана домова книга з даними про те, що у відповідному будинку була прописана з 01.12.1980р (перепрописана з 12.10.1994 року) ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, а також була прописана з 01.12.1982 року мати відповідача ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.22-23 т.1).

За копією свідоцтва про смерть ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 у віці 88 років (а.с.187).

Згідно нотаріально посвідченого свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.08.2014 року спадкоємцем житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1, загальною площею 67,2 кв.м та який належав на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 12.09.1994р спадкодавцю ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, є її дочка ОСОБА_5 (а.с.25, 43 т.1).

Відомості про вказане право власності наявні в Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.44 т.1).

Згідно нотаріально посвідченого свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.12.2014 року спадкоємцем земельної ділянки розміром 7,9841га із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Привільської сільської ради Каланчацького району Херсонської області та яка належала на підставі Державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_1 спадкодавцю ОСОБА_6,яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, є її дочка ОСОБА_5 (а.с.45 т.1).

Відомості про вказане право власності наявні в Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.46 т.1).

Відповідно до ст.1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з ч.1, 2 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_6 спадкоємцями першої черги були її діти - син ОСОБА_3 (позивач), дочка ОСОБА_5 (відповідач) та чоловік ОСОБА_7.

Своєчасно спадкоємці до нотаріально контори із заявою про прийняття спадщини та про відмову від неї не звернулися, крім того, на час відкриття спадщини жоден із них не проживав постійно із спадкодавцем.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що вказані житловий будинок та земельна ділянка були особистою приватною власністю спадкодавця ОСОБА_6, що позивач, а також батько сторін ОСОБА_7 не прийняли спадщину після смерті ОСОБА_6, послався на те, що прийняття спадщини після 01.01.2004 року шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном чинним законодавством не передбачено,а тому видача ОСОБА_5 нотаріусом свідоцтв про право на спадщину на житловий будинок та на земельну ділянку є правомірною та такою, що відповідає нормам чинного законодавства.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду, оскільки вважає його обґрунтованим.

Дійсно, правовстановлюючими документами підтверджено, що спірне майно належало спадкодавцю на праві особистої приватної власності.

До 07 лютого 2011 року включно у ст.ст.57 та 61 СК України не було уточнень щодо належності або до особистої приватної власності, або до спільної сумісної власності житла, набутого одним з подружжя внаслідок приватизації, та земельної ділянки, набутої одним з подружжя внаслідок передачі.., в тому числі приватизації. Лише законом від 11.01.2011 року (набрав чинності з 08.02.2011 року) вказане майно було включено до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя (ст.61 СК України). Законом від 17.05.2012 року (набрав чинності з 13.06.2012 року) вказане майно було включено до об'єктів права особистої приватної власності одного з подружжя (ст.57 СК України). Тобто, слід дійти до висновку, що набуте до 07.02.2011 року включно таке майно було особистою приватною власністю одного з подружжя, набуте з 08.02.2011 року - спільною сумісною власністю, а набуте з 13.06.2012 року по теперішній час - знову особистою приватною власністю одного з подружжя.

Матеріалами ж справи також доведено, що позивач, а також батько сторін ОСОБА_7 не прийняли спадщину після смерті ОСОБА_6.

Прийняття ж спадщини після 01.01.2004 року шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном чинним законодавством не передбачено.

Доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, не підтверджені належними доказами та висновків суду не спростовують.

Зокрема, посилання скаржника на те, що в рамках іншої цивільної справи №2-485/10 (за позовом ОСОБА_5 про надання додаткового строку для подання заяви на прийняття спадщини) він не заперечував лише проти спадкування ОСОБА_5 будинку, а не земельної ділянки, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки за положеннями ЦК України щодо спадкування, зокрема ст.1268 ЦК України, прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину.

Також слід відхилити й посилання скаржника на те, що ст.57 СК України не регулює правовідносини щодо спадкування за законом і не вказує особливий порядок спадкування майна, що є особистою приватною власністю, зокрема і земельної ділянки, яка успадковується так само як і будинок, оскільки такі посилання зроблені в результаті помилкового тлумачення закону. Саме встановлений факт того, що спірні будинок та земельна ділянка є особистою приватною власністю спадкодавця, разом з іншими встановленими фактами неприйняття спадщини іншими особами є підставою для видачі відповідачу ОСОБА_5 оспорюваних свідоцтв про право на спадщину за законом.

Також, підлягають залишенню поза увагою посилання скаржника на те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_7 являлись відповідачами в іншій справі (за позовом ОСОБА_5 про надання додаткового строку для подання заяви на прийняття спадщини), а тому можна вважати, що вони прийняли спадщину, в той час як в іншому випадку вони були б неналежними відповідачами, оскільки предметом у цій справі не є оцінка законності рішення, яке набрало законної сили, в іншій справі, натомість у цій справі встановлено, що, крім відповідача ОСОБА_5, ніхто із інших спадкоємців спадщину після смерті ОСОБА_6 не прийняв.

Також не можуть бути прийняті до уваги й посилання скаржника на прийняття батьком позивача ОСОБА_7 спадщини після смерті дружини ОСОБА_6 через проживання його зі спадкодавцем на момент її смерті, оскільки вказане не підтверджено належними доказами. Так, долучена до апеляційної скарги довідка від 11.07.2018 року в.о. старости с.Привілля ОСОБА_11 про те, що згідно по господарської книги на 2006-2010 роки за адресою АДРЕСА_1 проживали ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до суду першої інстанції як доказ подана не була і судом не оцінювалась. Апеляційний суд долучив її до матеріалів справи для надання оцінки. Однак довідка дана на час 2006-2010 роки, а оскільки спадкодавець померла ІНФОРМАЦІЯ_3, то вказана довідкане містить в собі встановленого дійсного факту про те, що чоловік спадкодавця ОСОБА_7 постійно проживав разом із спадкодавцем саме на час відкриття спадщини. Як вже зазначалось, при апеляційному розгляді справи представник позивача визнав, що на момент смерті ОСОБА_6 її чоловік був зареєстрований за іншою адресою. Крім того, апеляційний суд враховує і обставини, встановлені судом в іншій справі (за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7 та ОСОБА_3 про надання додаткового строку для подання заяви на прийняття спадщини).Цими обставинами є такі: разом із братом ОСОБА_3 ОСОБА_5 не зверталися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, оскільки вважали, що спадщину прийняв батько ОСОБА_7, але останній спадщину не прийняв, оскільки на момент смерті дружини був прописаний за іншою адресою і заяву до нотаріальної контори не подав, відповідачі позов визнали в повному обсязі, відповідачі не зверталися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини та відмови від неї, крім того вони не мають заперечень проти успадкування позивачем майна померлої ОСОБА_6 За ч.4 ст.82 ЦПК України вказані обставини не доказуються при розгляді цієї справи.

Крім того, слід зазначити й про те, що, вказуючи на спадкування після смерті ОСОБА_6 її чоловіка ОСОБА_7, скаржник не навів жодних доказів на підтвердження обставин, які в такому випадку мають для нього значення, а саме: дату й місце смерті ОСОБА_7, прийняття позивачем та іншими особами спадщини після його смерті тощо. Як вже зазначалось, при апеляційному розгляді справи представник позивача зазначив, що після смерті свого батька ОСОБА_3 ОСОБА_3 спадщину не прийняв. Тобто, вказане взагалі робить такими, що не мають жодного значення, посилання позивача на прийняття спадщини ОСОБА_7 після смерті дружини ОСОБА_6, адже, лише довівши вказаний факт, позивач мав би доводити прийняття спадщини своїм батьком після смерті дружини ОСОБА_6

Оскільки суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України це є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, залишити без задоволення.

Рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 14 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання безпосередньо до Верховного Суду касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 15 листопада 2018 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.В. Кутурланова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ Н.В. Орловська