Справа № 648/2461/18
Провадження № 2/648/1024/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2018 року смт. Білозерка

Білозерський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Рибас А.В.,

при секретарі Кравченко В.Ю.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Білозерка в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и в :

Позивач у серпні місяці 2018 року звернулась до суду з позовною вимогою ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на її, ОСОБА_1, користь борг за договором позики у сумі 156231,90 грн., стверджуючи, що відповідач не виконує свої зобовязання за договором позики від 14 січня 2011 року. В обґрунтування своїх вимог позивач вказала на те, що 14 січня 2011 року вона з відповідачем уклали нотаріально посвідчений договір позики, за яким вона передала ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 44240,00 грн., що за курсом Національного банку України (7,9) станом на 14.01.2011 року еквівалентно 5600,00 доларів США, на строк до 01.02.2011 року. В подальшому, в звязку з матеріальним становищем відповідача, за пропозицією останнього за домовленістю сторін термін повернення боргу було відстрочено на три роки, тобто до 01.02.2014 року. Проте у визначений строк боржник також не повернув позивачу грошові кошти та просив відстрочити термін погашення боргу ще на три роки, тобто до 01.02.2018 року. У встановлений строк відповідач грошові кошти не повернув, ухиляється від зустрічі з позивачем, а тому вона звернулася до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала і пояснила, що 14 січня 2011 року ОСОБА_2 взяв у неї у борг 5600 доларів США для розвитку бізнесу. Дана позика була оформлена письмово договором, який був посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі за №30. При укладенні договору взята в борг сума була перерахована за курсом НБУ в гривні, яка станом на день укладення договору була 7,9 грн. за один долар США, тому сума позики становила 44240,00 грн. Відповідач зобовязався повернути борг до 01 лютого 2011 року, у вищевказаний строк гроші не повернув та посилаючись на те, що гроші вклав у бізнес, просив відстрочити термін повернення позики на три роки, на що вона погодилася, проте упродовж цього строку кошти також не повернув. Посилаючись на те, що курс долара США у порівнянні з гривнею збільшився в кілька разів, знову просив продовжити строк повернення боргу до 01.02.2018 року, на що вона погодилась, а наприкінці 2017 року, розуміючи, що узгоджений між ними строк повернення коштів добігає кінця, а боржник так нічого і не повертає, почала йому дзвонити, проте телефонний номер не відповідав, за місцем проживання відповідач також був відсутній. Після чого вона разом з чоловіком їздила за місцем реєстрації ОСОБА_2, проте його батьки повідомили, що останній відсутній за домашньою адресою та відмовилися повідомити його місцеперебування, новий телефонний номер або інші засоби звязку. Оскільки відповідач не виконав свої зобовязання за договором позики, просила стягнути з нього 156231,90 грн., що еквівалентно 5600 доларів США по курсу на день звернення до суду, а також понесені нею процесуальні витрати, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач до суду не зявився, про час і місце слухання справи повідомлений судом у відповідності до вимог закону, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав, в звязку з чим суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.

Заслухавши пояснення позивача та свідка ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі та на підтвердження укладення договору та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

14 січня 2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено письмовий договір позики , згідно з яким позикодавець передав у власність позичальника 44240,00 грн., що за курсом НБУ (7,9 грн.) станом на 14.01.2011 року становить 5600 доларів США строком до 01.02.2011 року. На виконання умов договору позикодавцем ОСОБА_1 були передані зазначені у договорі грошові кошти, проте, як стверджують позивач та свідок ОСОБА_4, позичальник ОСОБА_2 свої зобовязання за договором позики не виконав та грошові кошти у визначені договором строки не повернув.

На підтвердження позовних вимог позивач послалася на надані нею та досліджені у судовому засіданні документи, а саме: письмовий договір серії ВРЕ №212663, укладений 14.01.2011 року у м.Херсоні та посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за №30. Грошові кошти, які були предметом цього договору, передані позикодавцем та одержані позичальником до підписання цього договору. Відповідно до п.5 договору позичальник зобовязався при зміні місця проживання упродовж строку дії договору позики негайно повідомити про це. Відповідно до п.6 договору, після повернення боргу, позикодавець видає позичальнику власноручну розписку про одержання грошей. Без цієї розписки борг вважатиметься не повернутим; лист Національного банку України №61/0053/45464 від 21.08.2018 року, згідно з яким станом на 20.08.2018 року встановлено офіційний курс долара США -2789,8554 грн. за 100 доларів США.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_4, підтвердив зазначені позивачем обставини, пояснивши, що відповідач є їх знайомим та позичав кошти для розвитку власного бізнесу, проте кошти в строк не повернув, пояснивши, що вложив вказані кошти у справу та просив відстрочити сплату боргу на три роки, на що вони з дружиною погодилися, проте в подальшому також не повернув кошти і посилаючись на те, що курс долара зріс в кілька разів, знову просив йому відстрочити строк виконання зобовязання на три роки тобто до 01.02.2018 року. Оскільки відповідач і раніше позичав у них гроші, які повернув, вони з дружиною погодилися, проте ОСОБА_2 не повернув борг та почав уникати зустрічей, змінив своє місце проживання та відключив телефон, вказані кошти є спільним коштами подружжя та надавалися у позику з його згоди.

З урахуванням встановлених судом обставин, суд дійшов переконання, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню з таких підстав.

14 січня 2011 року сторони уклали безпроцентний договір позики на суму 44240,00 грн., що за курсом НБУ (7,9 грн.) станом на 14.01.2011 року становить 5600 доларів США у письмовій формі. Договір підписаний позивачем та відповідачем, що свідчить про те, що при укладанні договору сторони досягли домовленості щодо усіх істотних умов договору: суми позики і строку повернення позики. На укладання договору сторони мали вільне волевиявлення і необхідний обсяг цивільної дієздатності. Договір підлягає виконанню обома сторонами.

Верховний Суд України в постанові від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики зазначив, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 527 ЦК України, передбачено зобов'язання боржника виконати свій обов'язок, а кредитора - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту, а також право кожної із сторін у зобов'язанні вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Крім того, відповідно до ч.ч. 2-3 ст.545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргових документів у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Отже факт знаходження боргових документів - оригіналу договору позики грошових коштів у позивача ОСОБА_1, свідчить про невиконання із сторони ОСОБА_2 своїх боргових зобов'язань.

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Позивач ОСОБА_1О позикодавець свої зобовязання за договором виконала, коли передала ОСОБА_2 грошові кошти. Виконання позичальником зобовязань за договором підтверджується умовами договору позики (п.1). Обовязок позичальника повернути позику передбачено умовами договору (п.2) і ст.1049 ЦК України, згідно з якою позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частина 1 ст.1050 ЦК України визначає, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно зі ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку про доведений факт щодо наявності заборгованості по договору позики (розписки) від 14.01.2011 року із сторони ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 Відповідач грошові кошти у повному обсязі позивачу не повернув, а тому суд прийшов до висновку, що борг по договору позики (розписки) від 14.01.2011 року на час звернення із позовом за захистом порушеного цивільного права складає 156231, 90 грн. (5600 доларів США:100=56х2789,8554 грн.=156 231,90 грн.), які необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У даному випадку на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1562,31 грн.

На підставі в ст.ст.533, 610, 611, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України та керуючись ст.ст.141, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії МР №311822, виданий Білозерським РВ УМВС України в Херсонській області 20.01.2010 року, ІПН:НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії МР №379869, виданий 29.05.2012 року Комсомольським РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області, ІПН:НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, борг за договором позики в сумі 156231 (сто пятдесят шість тисяч двісті тридцять одна) гривня 90 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії МР №311822, виданий Білозерським РВ УМВС України в Херсонській області 20.01.2010 року, ІПН:НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії МР №379869, виданий 29.05.2012 року Комсомольським РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області, ІПН:НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, судовий збір в сумі 1562 (одна тисяча пятсот шістдесят дві) гривні 31 копійка.

Рішення може бути оскаржене до Херсонського апеляційного суду через Білозерський районний суд Херсонської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте Білозерським районним судом Херсонської області за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя А.В.Рибас