Справа № 569/3946/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.05.2018 м. Рівне

Рiвненський мiський суд Рівненської області в особi суддi Куцоконя Ю.П.,

з участю: секретаря судового засідання Ющук О.С.,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача адвоката ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

представника відповідача адвоката ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засiданнi в мiстi Рiвному

справу № 569/3946/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання кредитних коштів об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 та її представник адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні позов підтримали та просять суд визнати грошові кошти, отримані ОСОБА_2 за кредитним договором № 106-08 від 17 березня 2008 року, укладеним між ОСОБА_6 та відкритим акціонерним товариством «Кредобанк», об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Також просять суд в рахунок поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 462724,92 грн як 1/2 частину коштів, виплачених ОСОБА_2 за кредитним договором № 106-08 від 17 березня 2008 року.

В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з 01 серпня 2007 року перебували у шлюбі, який був розірваний рішенням Рівненського міського суду від 20 березня 2014 року (справа № 569/2790/14-ц). За час перебування у шлюбі сторони набули у власність квартиру АДРЕСА_1. Для отримання грошових коштів на придбання зазначеної квартири, 17 березня 2008 року між позивачем та ВАТ «Кредобанк» був укладений кредитний договір № 106-08, за умовами якого позивач отримала кредит у сумі 24500 доларів на строк до 16 березня 2018 року. Відповідач дав згоду на отримання кредиту та надання в іпотеку згаданої квартири, оскільки кредит брався в інтересах та на потреби сім'ї. Кредитні кошти у сумі 24500 доларів були витрачені на придбання квартири АДРЕСА_1.

Після розірвання шлюбу між сторонами, рішенням Рівненського міського суду від 23 березня 2015 року у справі № 569/8782/14-ц за ОСОБА_4 визнано право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, як на частину спільного майна подружжя.

Вказує на те, що ні за час шлюбу, ні після його розірвання, відповідач жодних коштів на погашення кредиту не сплачував. Кредит погашала позивач за кошти, отримані в позику від свого батька. Оскільки позивачем по кредитному договору особисто було сплачено 34403,95 доларів США, з яких 24500 доларів США - на погашення боргу (кредиту) та 9903,95 доларів США - на сплату відсотків за користування кредитом, просять суд стягнути з відповідача половину вказаних коштів, а саме 17201,67 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на день подачі позову становить 462724,92 грн.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не визнали та просять суд у задоволенні позову відмовити.

На заперечення позовних вимог посилаються на те, що за кредитним договором № 106-08 від 17 березня 2008 року погашення відбувалося як за спільні кошти сторін, так і за кошти їх батьків. Надані позивачем договори позики, укладені між нею та її батьком, а також розписки про отримання за цими договорами коштів для оплати кредиту, вважають неналежними та недопустимими доказами. Вказують на те, що на час розгляду судом справи № 569/8782/14-ц таких договорів та розписок не було і позивач про них не згадувала. Разом з тим, не заперечують, що після розірвання шлюбу між сторонами погашення по кредиту здійснювала особисто позивач.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши надані сторонами письмові докази, а також матеріали цивільної справи № 569/2790/14-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ПАТ «Кредобанк», про визначення частки у праві спільної сумісної власності та усунення перешкод у користуванні часткою у праві спільної сумісної власності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

Судом встановлено, що сторони з 01 серпня 2007 року перебували у шлюбі, який був розірваний рішенням Рівненського міського суду від 20 березня 2014 року (справа № 569/2790/14-ц).

У відповідності та на підставі договору № Б-31/05-2 ИФ купівлі-продажу цінних паперів від 31 травня 2007 року, додаткових договорів № 1 від 19 жовтня 2007 року та № 2 від 07 березня 2008 року до договору № Б-31/05-2 ИФ купівлі-продажу цінних паперів від 31 травня 2007 року, укладених між ТзОВ «Київська компанія з управління активами», від імені та за рахунок якого діє ТзОВ «Київська фондова компанія», та ОСОБА_2 (після укладення шлюбу - ОСОБА_6, на теперішній час - ОСОБА_2), договору № Р-1-2-03/12 бронювання об'єкту нерухомості від 31 травня 2007 року, додаткового договору № 1 від 07 березня 2008 року до договору № Р-1-2-03/12 бронювання об'єкту нерухомості від 31 травня 2007 року, укладених між ТзОВ «Офісний центр «Висока Вежа» та ОСОБА_2, розпорядження міського голови міста Рівне від 18 листопада 2008 року № 2091-р «Про розподіл та передачу житлової площі та нежитлових приміщень організаціям та фізичним особам в житловому будинку на АДРЕСА_5 27 січня 2009 року виконавчим комітетом Рівненської міської ради на ім'я позивача ОСОБА_6 (на теперішній час - ОСОБА_2) було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_2.

27 січня 2009 року право власності на квартиру було зареєстровано комунальним підприємством «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації» за позивачем, про що свідчить відповідний витяг номер 21679382 (реєстраційний номер 26238575).

Як слідує з кредитного договору № 106-08 від 17 березня 2008 року, укладеного між ВАТ «Кредобанк» та ОСОБА_6, позивачем було отримано кредит у розмірі 24500 доларів США для купівлі нерухомості в АДРЕСА_3. Фінансовим поручителем по вказаному кредитному договору виступила матір відповідача ОСОБА_8, про що свідчить договір поруки № 106-08/2 від 17 березня 2008 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за згаданим кредитним договором, між ВАТ «Кредобанк» та ОСОБА_6 30 квітня 2009 року також був укладений договір іпотеки № 106-08/3, в якому предметом іпотеки виступає спірна квартира. При цьому, 30 квітня 2009 року відповідачем ОСОБА_4 було надано письмову нотаріально посвідчену згоду на передачу в іпотеку спірної квартири, як набутої сторонами за спільні кошти подружжя під час перебування у зареєстрованому шлюбі, про що зазначено у самій заяві.

Рішенням Рівненського міського суду від 23 березня 2015 року у справі № 569/2790/14-ц за відповідачем ОСОБА_4 визнано право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2.

Судом також встановлено, що за кредитним договором № 106-08 від 17 березня 2008 року ОСОБА_2 у період з березня 2008 року по січень 2017 року було сплачено 34403,95 доларів США, з яких 24500 доларів США - на погашення боргу (кредиту) та 9903,95 доларів США - на сплату відсотків за користування кредитом, що підтверджується довідкою ПАТ «Кредобанк» від 01 березня 2017 року № 186-3089/17.

Зі згаданої довідки також слідує, що після розірвання шлюбу між сторонами (20 березня 2014 року) позивачем ОСОБА_2 на погашення кредиту було сплачено 8807,67 доларів США.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

У подружжя, окрім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержане за рахунок останніх майно, внаслідок укладення кредитного договору, також виникає зобов'язання в інтересах сім'ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники.

Оцінюючи досліджені по справі докази у їх сукупності, суд визнає, що грошові кошти, отримані позивачем ОСОБА_2 за кредитним договором № 106-08 від 17 березня 2008 року, укладеним між ОСОБА_6 та відкритим акціонерним товариством «Кредобанк», є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та підлягають поділу.

Разом з тим, суд вважає, що поділу, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача, підлягають лише кошти, сплачені позивачем на погашення кредиту після розірвання шлюбу, тобто у розмірі 8807,67 доларів США. При цьому суд враховує наступне.

Відповідач ОСОБА_4 вказав на те, що за час шлюбу з позивачем погашення кредиту відбувалося за спільні кошти подружжя та за кошти їх батьків, заперечив наявність договорів позики, на які посилається позивач та не заперечив тієї обставини, що після розірвання шлюбу погашення кредиту відбувалося за особисті кошти позивача.

Як слідує з рішення Рівненського міського суду від 23 березня 2015 року у справі № 569/2790/14-ц, ОСОБА_2, заперечуючи позовні вимоги ОСОБА_4, посилалась на те, що квартира АДРЕСА_2 є її особистою власністю, оскільки була придбана за рахунок цінних паперів, набутих до укладення шлюбу з позивачем, однак, на заперечення позовних вимог належних та допустимих доказів не подала і вказаних обставин не довела. При цьому, ОСОБА_2 не посилалася на договори позики, укладені зі своїм батьком, та на розписки про отримання від нього коштів.

Не зазначила про існування договорів позики ОСОБА_2 і у своїй позовній заяві до ОСОБА_4 про визнання кредитних коштів об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та стягнення грошових коштів, яку подала до суду 10 березня 2017 року, а лише 02 лютого 2018 року подала до суду заяву про долучення документів до матеріалів справи, до якої додала копії семи договорів позики та розписки до них.

З наданих позивачем суду договорів позики не слідує, що кошти, які отримувалися нею від батька за цими договори, призначалися саме для погашення кредиту за кредитним договором № 106-08 від 17 березня 2008 року чи сплачувалися нею за цим договором. Суд звертає увагу і на ту обставину, що у розписках, долучених до договорів позики, позивач вказує про отримання коштів для оплати за договором № А03106-08 від 17 березня 2008 року, а не за договором № 106-08. Крім того, суми отриманих за договорами позики коштів не відповідають ні датам, ні сумам погашення заборгованості по кредиту, зазначеним у довідці ПАТ «Кредобанк» від 01 березня 2017 року № 186-3089/17.

За таких обставин, вказані договори позики та розписки суд не визнає належними та допустимими доказами на підтвердження тих обставин, що погашення кредиту за кредитним договором № 106-08 від 17 березня 2008 року в період шлюбу сторін здійснювалося виключно за особисті кошти позивача. Будь-яких інших доказів на підтвердження цих обставин позивач суду не надала.

Згідно офіційного курсу валют, встановленого Національним банком України на 03 травня 2018 року (1 долар США = 26,155067 грн), а тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 115182,60 грн (8807,67 : 2 х 26,155067).

Відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України, при ухваленні рішення суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 27 квітня 2016 року (справа № 6-486цс16).

Керуючись ст.ст.258,259,264,265,273,352,354 ЦПК України, суд, -

В И Р I Ш И В :

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати грошові кошти, отримані ОСОБА_2 за кредитним договором № 106-08 від 17 березня 2008 року, укладеним між ОСОБА_6 та відкритим акціонерним товариством «Кредобанк», об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

В рахунок поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 115182 (сто п'ятнадцять тисяч сто вісімдесят дві) гривні 60 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 1151 (одну тисячу что п'ятдесят одну) гривню 83 копійки судових витрат по справі, що складаються з судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляцiйного суду Рівненської області через Рiвненський мiський суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_2, місце проживання: АДРЕСА_4, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач - ОСОБА_4, місце проживання: АДРЕСА_6, місце реєстрації: АДРЕСА_4, РНОКПП НОМЕР_2.

Повне рішення складено 10 травня 2018 року.

Суддя: Ю.П.Куцоконь