Провадження №22-ц/812/302/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 грудня 2018 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Цуркан І.І.,

без участі учасників справи, які належним чином повідомлені про час та місце судового засідання,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу №489/5045/18 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Роскосметика» на ухвалу, яку постановив Ленінський районний суд м. Миколаєва під головуванням судді Тихонової Наталі Станіславівни у приміщенні цього суду 04 вересня 2018 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Роскосметика» до Одеського апеляційного адміністративного суду про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням суду,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2018 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Роскосметика» (далі - ТОВ «Роскосметика») звернулося до суду з позовом Одеського апеляційного адміністративного суду про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням суду.

Позов мотивовано тим, що Одеський апеляційний адміністративний суд постановою від 19 грудня 2017 р. залишив без задоволення апеляційну скаргу TOB «Роскосметика» на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2017 р. в адміністративній справі №814/1793/17 за його позовом до Головного управління Національної поліції в Миколаївської області про визнання дій співробітників неправомірними та зобов'язання Головного управління Національної поліції в Миколаївської області вчинити певні дії щодо негайного розшуку та тимчасового затримання транспортного засобу. Позивач звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просив скасувати зазначені постанови Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2017 р. та Одеського апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2017 р. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14 травня 2018 р. касаційна скарга позивача задоволена частково, скасована постанова Одеського апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2017 р. з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Посилаючись на викладене, а також на те, що позивач за подання до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду касаційної скарги сплатив судовий збір у розмірі 3368 грн., просив відшкодувати за рахунок державного бюджету вказаний судовий збір на підставі положень ст.ст. 1166, 1176 ЦК України, Закону України «Про відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 вересня 2018 р. у відкритті провадження за позовом ТОВ «Роскосметика» відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що відповідно до ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Зі змісту позову вбачається, що позивач просить повернути судовий збір, сплачений за подання касаційної скарги ТОВ «Роскосметика» на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2017 р. у справі за позовом ТОВ «Роскосметика» до Головного управління Національної поліції України в Миколаївській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

Оскільки розгляд питання щодо повернення сплаченого судового збору за подачу заяви в адміністративних справах регулюється главою 8 КАС України, тому з огляду на положення п.1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України та приймаючи до уваги, що позивач просить повернути судовий збір, який був сплачений ним за розгляд касаційної скарги в іншому провадженні (№ 814/1793/17), суд дійшов до висновку, що подана заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та у відкритті провадження за поданим позовом відмовив.

В апеляційній скарзі ТОВ «Роскосметика» вказує, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права та просить її скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не з'ясував того, що у главі 8 КАС України, зокрема, в ч. 5 ст. 240 вказаного Кодексу йдеться про повернення судового збору у випадку залишення позову без розгляду, а також проігнорував той факт, що позивач звернувся з даним позовом про відшкодування шкоди з державного бюджету в порядку цивільного судочинства відповідно до вимог ч. 4 ст. 28 ЦПК України, ч. 7 ст. 1160 ЦК України, п. 1 ст. 1, п. 3 ст. 3, ст. 4 Закону України «Про відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Згідно позовної заяви ТОВ «Роскосметика» просить стягнути з Одеського апеляційного адміністративного суду 3 368 грн. судового збору, сплаченого за подання до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду касаційної скарги на постанову Одеського адміністративного суду від 19 грудня 2017 р. у справі № 814/1793/17, якою суд відмовив у задоволенні касаційної скарги позивача, вважаючи, що вказана шкода завдана незаконним рішенням суду.

В силу ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Постановляючи оскаржувану ухвали, суд вважав, що позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Такий висновок суду є правильним.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з пунктом 57 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Відповідно до пункту 55 Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (наприклад надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

Згідно правової позиції, яка висловлена у постанові від 08 травня 2018 р. Великою Палатою Верховного Суду у справі № 521/18287/15-ц, оскарження судових рішень, діянь суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, а також про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ.

Вчинені суддею (судом) процесуальні дії з розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони вчиняються чи ухвалюються.

Згідно із частиною першою статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Згідно із частиною першою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України.

Таким чином, суддя виступає як посадова особа органу влади - суду, уповноважена на виконання функцій держави, а не як приватна особа, до якої можна звернутися з позовом.

Відповідно до частини другої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судоустрій будується принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності. Найвищим судом у системі судоустрою є Верховний Суд. Систему судоустрою складають: 1) місцеві суди; 2) апеляційні суди; 3) Верховний Суд.

Особи мають право оскаржити судове рішення до судів вищої інстанції в порядку та з підстав, визначених у процесуальному законодавстві.

Тлумачення норм ст. 49 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» свідчить, що на законодавчому рівні встановлено імунітет суду, і він не може бути відповідачем у цивільній справі. Наявність імунітету, за своєю суттю, є засобом, який гарантує належне функціонування системи правосуддя і дозволяє судам виконувати свою судову функцію спокійно і незалежно.

Відповідно до статтей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист в суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, шляхом відшкодування моральної шкоди.

Проте у даній справі між позивачем та судом (суддею) зазначені правовідносини не виникли, тому такі справи не можуть бути підсудні судам загальної юрисдикції.

Висновок про неприпустимість суду бути відповідачем у цивільній справі дозволяє зробити і тлумачення статей 1174 та 1176 ГК України. Відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю суду, покладається на державу, а не на суд.

Частиною 6 ст. 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Проте застосування положення частини шостої статті 1176 ЦК України можливе у випадку, коли предметом позову є інші дії чи бездіяльність, зокрема суду, які не пов'язані із здійсненням правосуддя, відправленням судочинства, що має на меті прийняття акту органом судової влади. Тобто це інші дії суддів (суду) при здійсненні правосуддя, коли спір не вирішується по суті, у разі їх незаконних дій або бездіяльності і якщо вина судді встановлена не лише вироком суду, а й іншим відповідним рішенням суду.

При цьому на спірні правовідносини не поширюється юрисдикція судів по розгляду заявлених позивачем вимог в порядку цивільного судочинства, оскільки судді як посадова особа, що здійснює правосуддя, а також суд як орган, що здійснює правосуддя не може бути відповідачем або іншою стороною, котра бере участь у цивільній справі, за винятком випадків, коли суддя виступає як представник цієї установи, а не орган, що здійснює правосуддя.

Такий висновок відповідає положенням статей 56, 126, 129 Конституції України, пункту 57 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів, а також роз'ясненням, викладеним у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» та у постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 6 «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів».

Зазначене також відповідає вимогам статей 6, 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Отже, чинне законодавство дає можливість особі повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

До того ж порядок та підстави розподілу судових витрат в адміністративній справі передбачені ст. 139 КАС України.

За таких обставин, слід дійти висновку, що належним відповідачем у таких спорах може бути лише держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя.

Ураховуючи наведене, у справі, яка переглядається, суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження у справі, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, оскільки така позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Отже, у справі, яка переглядається, положення пункту 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України судом застосовано правильно і рішення суду касаційної інстанції у ній є законним, а тому у задоволенні апеляційної скарги в силу положень ст. 375 ЦПК України необхідно відмовити

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Роскосметика» залишити без задоволення, ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Т.Б. Кушнірової

Ж.М. Яворська

________________________________________________

Повний текст постанови складений 18 грудня 2018 року