НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/4141/17
№ 2/183/1526/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2018 року м.Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого: судді Парфьонова Д.О., за участі: секретаря судового засідання Соловйової Т.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Амур-Нижньодніпровський районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про:

- визнання ОСОБА_1 батьком малолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

- зобовязання Амур-Нижньодніпровського районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області внести зміни в книгу реєстрації народжень, актовий запис № 656 від 19 квітня 2016 року про народження ОСОБА_3, змінивши відомості в графі «Батько» з «Вернигора Олександр Володимирович» на «Довгоноженко Олександр Володимирович» та видати нове свідоцтво.

встановив:

в обґрунтування позову позивач вказує на те, що з червня 2014 року познайомився із ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка зареєстрована за місцем проживання ІНФОРМАЦІЯ_3 та яка отримала і має статус внутрішньо переміщеної особи та зареєструвала фактичне місце проживання в ІНФОРМАЦІЯ_4. З вересня 2014 року, ОСОБА_4 стала студенткою ДНЗ «Дніпропетровського центру професійно-технічної освіти туристичного сервісу». На початку 2015 року позивач почав проживати однією сім`єю з відповідачем, без реєстрації шлюбу. У лютому місяці 2015 року відповідач завагітніла, а 05 листопада 2015 року народила сина в місті Донецьк Україна. З самого початку, як відповідач дізналась про свою вагітність, вона впевнено стверджувала, що батьком дитини є інший чоловік, з яким відповідач раніше зустрічалась, але він нібито, як тільки дізнався про її вагітність, покинув її. Коли позивач дізнався, що відповідач залишилась одна, то запропонував їй відразу стати батьком для її дитини, на що відповідач відмовила, однак вказала, що бажає народити дитину. Весь період вагітності відповідача позивач піклувався про неї, надавав допомогу у підготовці до пологів. Коли відповідач пішла в декретну відпустку за нею приїхала її мати і вони разом поїхали в місто Сніжне на деякий час. Під час поїздки почались родові перейми і відповідач народила сина у пологовому будинку м. Донецька, 5 листопада 2015 року. Після народження дитини її матір, разом з сином забрала відповідача до м. Сніжне Донецької області, де відповідач стала на облік в місцевій лікарні та зареєструвала свого сина на тимчасово окупованій території, де було видане свідоцтво про народження дитини. У звязку з тим, що відповідач, народила сина на тимчасово окупованій території України, то усі отримані документи про народження нею сина є нелегітимними. У січні 2016 року відповідач приїхала до позивача і оформила довіреність на представництво її інтересів у тому числі в судах України. За взаємною домовленістю, позивач у квітні 2016 року звернувся до суду з заявою про встановлення факту народження ОСОБА_4, 05 листопада 2015 року сина - ОСОБА_3 у м. Донецьку. За рішенням суду, батьком у відповідності до ч.1 ст.135 СК України був вказаний ОСОБА_5. 19 квітня 2016 року Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпрі відділом ДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області, у Книзі реєстрації народжень був складений актовий запис за № 656 про народження ОСОБА_3 05 листопада 2015 року у місті Донецьк Донецької області України батьками якого вказано: батько - ОСОБА_5, мати - ОСОБА_4 та видано Свідоцтво про народження ОСОБА_6 І-КИ № 589693. Позивач на час реєстрації дитини не наполягав на тому, щоб син відповідача - ОСОБА_3 був за іншим прізвищем оскільки був переконаний, що біологічним батьком дитини є інший чоловік. Однак, побачивши дитину наприкінці серпня 2016 року, коли приїхав до відповідача у м. Сніжне він побачив велику схожість між ним та дитиною. Тоді ж відповідач пояснила позивачу, що це його рідний син. При цьому вказала, що про справжнього батька дитини вона знала ще від дня його народження, тому що позивач з дитиною мають одну й ту ж групу крові - третю позитивну. Позивач відразу ж запропонував відповідачу одружитися. Однак, у звязку з тим, що на тимчасово окупованій території України позивач з відповідачем не мали можливості зареєструвати шлюб в органах ДРАЦС, вони вирішили повінчатися. 07 вересня 2016 року позивач та відповідач обвінчались в Православній церкві з обовязком подальшої реєстрації шлюбу в органах ДРАЦС України, однак в подальшому, з незалежних від волі сторін обставин до часу розгляду справи цього не зробили. У зв`язку з тим, що позивач бажає бути та вважає себе батьком дитини, відповідач ухиляється від встановлення даного факту, позивач звернувся із позовом до суду.

Заочним рішенням суду від 14 вересня 2017 року позов задоволено.

28 листопада 2017 року ОСОБА_2 (до шлюбу ОСОБА_4О.) подала заяву про скасування заочного рішення, в якій, окрім іншого, вказала на те, що при винесенні рішення судом не враховано реєстрації шлюбу відповідача та зміни нею прізвища, докази, які спростовують факт батьківства позивача по відношенню до дитини. В судовому засіданні з розгляду питання про скасування заочного рішення представник відповідача послався на те, що в судовому засіданні відповідач, як свідок надасть пояснення, які спростують твердження позивача, викладені в позові щодо підтвердження факту батьківства, заявить клопотання про проведення експертизи для встановлення факту батьківства.

Ухвалою від 06 лютого 2018 року заочне рішення у справі скасоване, справу призначено до розгляду в загальному порядку, встановлено строк для подання відзиву на позов. Про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлено представника відповідача.

В судовому засіданні 14 вересня 2017 року проведено допит свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

Позивач надав суду заяву, в якій підтримав позов та просив його задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявилася, причин неявки не повідомила. Відзив на позов не надала. Про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином. Представник відповідача надав заяву про розгляд справи у його відсутність через розірвання договору про надання правової допомоги.

Від третьої особи надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника.

Враховуючи те, що в поданій заяві про перегляд заочного рішення відповідачем викладено позицію про заперечення позову та обставини, якими обґрунтовуються заперечення, з огляду неявку відповідача до судового засідання без поважних причин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача з урахуванням положень ст.223 ЦПК України. При цьому, оскільки наявні обставини, які виключають можливість постановлення заочного рішення у справі подання заперечень проти позову, викладених в заяві про скасування заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами.

Позов, у відповідності до положень п.9 ч.1 ст.1 Розділу ХІІІ ЦПК України в редакції, встановленій Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII розглянутий за правилами чинного ЦПК України з урахуванням вимог до позову, в редакції ЦПК України, що діяли до набрання чинності Законом України № 2147-VIII.

У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явились фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини.

05 листопада 2015 року народився ОСОБА_3. Матір`ю дитини вказано ОСОБА_4, батьком ОСОБА_5.

Як вбачається з Актового запису про народження № 656 від 19 квітня 2016 року ОСОБА_3, відомості про батька до актового запису внесені на підставі ч.1 ст.135 СК України, відомості про дитину внесені на підставі Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2016 року № 183/2042/16.

ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5.

ОСОБА_4 з 13 липня 2013 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6. В період з 26 вересня 2014 року по 26 березня 2015 року була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7. З 06 січня 2017 року взята на облік як внутрішньо-переміщена особа. Фактичне місце проживання останньої АДРЕСА_1.

У відповідності до свідоцтва про вінчання, виданого 07 листопада 2016 року обвінчалися ОСОБА_1 та ОСОБА_4 В судовому засіданні 14 вересня 2017 року оглянуто довідки медичної установи КЗ «ДМКЛ № 9» ДОР», з яких вбачається факт вагітності ОСОБА_4 строком 13 тижнів та перебування на стаціонарному лікуванні протягом 15 травня 2015 року 18 травня 2015 року, довідку КЗ «ЦПМСД Новомосковського району» Меліоративненська АЗПСМ, про надання лікування ОСОБА_4 10 липня 2015 року.

Згідно зі свідоцтвом про одруження, 08 серпня 2017 року ОСОБА_4 уклала шлюб із ОСОБА_9 та змінила прізвище на ОСОБА_9.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 повідомила, що вона є сестрою позивача у справі та знає, що в лютому 2015 року відповідач проживала разом із позивачем у смт. Меліоративне за адресою: АДРЕСА_2. В травні 2015 року від позивача вона дізналася про вагітність відповідача. В подальшому вона надавала допомогу відповідачу. Приблизно в 2016 році, вона відвідала відповідача за місцем проживання і відповідач повідомила її про те, що батьком дитини є позивач.

Свідок ОСОБА_10 показав, що є дідусем відповідача. В 2014 році відповідач виїхала з адреси місця мешкання, яка знаходиться на тимчасово окупованої території України до Дніпропетровської області. В 2015 році відповідач приїхала відвідати його до нього додому. Побачивши, що відповідач вагітна, він спитав у неї, хто батько, на що та йому відповіла, що батьком дитини є ОСОБА_1 В наступному, в 2016 році ОСОБА_1 відвідав його та запитав, чи не заперечує він проти його шлюбу з відповідачем, на що той надав свою згоду. При цьому, в розмові щодо майбутнього шлюбу відповідач вказувала йому на те, що позивач є батьком її дитини.

ОСОБА_7, будучи допитаною в якості свідка показала, що в лютому 2015 року відповідач знаходилася на лікуванні в лікарні м. Дніпропетровська, де її відвідував позивач. В наступному вона неодноразово спілкувалася зі сторонами як разом, так і окремо. Так, одного разу при спілкуванні з відповідачем остання повідомила, що є вагітною і батьком дитини є позивач.

Розглядаючи позовні вимоги, суд виходить з наступних норм законодавства.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р., у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Згідно зі ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20 листопада 1989 р., яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 р. та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до ст. 128 Сімейного кодексу України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Судом встановлено, що відомості про батька дитини в свідоцтво про народження внесені за вказівкою матері згідно з частиною першою статті 135 СК України.

Відповідно до ст.135 Сімейного кодексу України, при народжені дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

За відсутністю заяв, право на подання яких встановлено статтями 126 та 127 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнано за рішенням суду, відповідно до ч. 1 ст. 128 СК України. Приписами ст.ст. 126, 127 СК України передбачено визначення походження дитини за заявою чоловіка та жінки, які не перебувають у шлюбі між собою та заявою чоловіка, який вважає себе батьком дитини.

Пленум Верховного Суду України в п. 9 своєї постанови № 3 від 15 травня 2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що відповідно до статей 213,215 ЦПК України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 р. № 52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Відповідно до п. 2.16.4. Розділу ІІ Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 р. № 96/5, на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.

За положеннями ст. 134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126 і 127 цього Кодекс, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження.

Зважаючи на те, що в судовому засіданні встановлено, що відомості про батька дитини внесені за вказівкою матері, зважаючи на вимоги ст. 135 СК України, та враховуючи, що в судовому засіданні наданими позивачем доказами підтверджено факт спільного проживання позивача та відповідача в період, в який відбулась вагітність, народження дитини, піклування позивача про дитину, визнання відповідачем перед іншими особами факту батьківства відносно дитини позивача, суд вважає за можливе задовольнити позов та одночасно ухваленням рішення про визнання батьківства внести зміни до актового запису про народження в частині прізвища та по батькові дитини, а також в частині відомостей про батька дитини.

При цьому, посилання відповідача на відсутність та спотворення позивачем доказів, наданих в обґрунтування позову не підтверджуються наданими суду доказами, поданими у строк, встановлений судом, а тому, враховуючи положення ст.ст.13, 36, 79, 80, 81, 83 ЦПК України не можуть бути прийняті до уваги під час ухвалення рішення.

Судові витрати у справі на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України покласти на рахунок відповідача.

Керуючись ст. ст. 3, 5, 12, 77-82, 141, 258, 259, 264-265, 268 ЦПК України, суд -

вирішив:

позов ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_8, проживаючого: ІНФОРМАЦІЯ_9; паспорт громадянина України АЕ 122161, виданий 06 червня 1995 року Новомосковським МВУМВС України у Дніпропетровській області) до ОСОБА_9 (дошлюбне - ОСОБА_4) ОСОБА_11 (ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючої: ІНФОРМАЦІЯ_10, зареєстрованої: ІНФОРМАЦІЯ_11; РНОКПП НОМЕР_1), третя особа - Амур-Нижньодніпровський районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (місцезнаходження: пр. Слобожанський, 15, м. Дніпро; ) про визнання батьківства - задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 батьком малолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зобовязати Амур-Нижньодніпровський районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_3 № 656 від 19 квітня 2016 року, змінивши відомості в графі «Батько» з «Вернигора Олександр Володимирович» на «Довгоноженко Олександр Володимирович».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 квітня 2018 року.

Суддя Д.О. Парфьонов