Справа №490/3410/17 04.05.2018
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 490/3410/17

Провадження №22-ц/784/356/18

4 травня 2018 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Бондаренко Т.З.,

суддів: Серебрякової Т.В., Данилової О.О.,

із секретарем судового засідання: Тищенком Л.С.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1, представників відповідача Марунько Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва, ухваленого суддею Гуденко О.А. 23 листопада 2017 року у цивільній справі за позовом

ОСОБА_3

до

Акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування»

про визнання окремої умови договору недійсною,-

у с т а н о в и л а:

В квітні 2017 року ОСОБА_3 звернувся із позовом до Акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» про визнання окремої умови договору недійсною.

Позивач зазначав, що відповідно до пункту п. 28.3. Договору добровільного страхування наземного транспорту "Все включено" № 9111Га/14н від 14 січня 2014 року, встановлено обмеження нарахування пені та інших санкцій за несплату страхового відшкодування до вступу судового рішення у законну силу, тобто цим пунктом встановлені умови, які скасовують відповідальність страховика за порушення умов договору, а страхувальник позбавлений права на отримання компенсації від знецінення грошового відшкодування, несплаченого в обумовлений договором строк.

Посилаючись на вказане позивач просив зазначений пункт Договору визнати недійсним.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 листопада 2017 року, (яке помилково датоване 2016 роком) в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просив його скасувати та задовольнити позовні вимоги, посилаючись на те, що умовами договору звужена відповідальність страховика порівняно з передбаченими законом нормами, що є не справедливим та порушує баланс прав та обов'язків сторін в договорі, проте, суд наданим доказам дав неналежну оцінку та дійшов невірного висновку.

Відповідачем ПАТ СК «АХА Страхування» надано відзив на вказану апеляційну скаргу в якому зазначається про відповідність вимогам закону оскаржуваного рішення суду, оскільки умови договору визначені за взаємною згодою його учасників

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб які з'явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню на підставі наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 14 січня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір № 9111Га/14н добровільного страхування наземного транспорту "Все включено" (далі - Договір), відповідно до якого ОСОБА_3 застрахував свій автомобіль марки «Рено Логан» д/н НОМЕР_1, власником якого він є на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ від 3 січня 2012 року, в тому числі і від пошкодження транспортного засобу або його частин внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Строк дії договору встановлено до 15 січня 2015 року. Вигодонабувачем за Договором зазначено ПАТ "Креді Агріколь Банк".

Статтею 626 ЦК України визначено, що Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до вимог ст. 16 Закону України «Про страхування» (далі - Закон), Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Договори страхування укладаються відповідно до правил страхування. Договір страхування повинен містити, в тому числі строк дії договору; причини відмови у страховій виплаті; підписи сторін.

Однією із істотних ознак договору страхування є визначення в ньому відповідальності за невиконання або неналежне виконання умов договору.

Ст. 17 Закону передбачено, що Правила страхування розробляються страховиком для кожного виду страхування окремо і підлягають реєстрації в Уповноваженому органі при видачі ліцензії на право здійснення відповідного виду страхування. Правила страхування повинні містити, в тому числі: строк та місце дії договору страхування; причини відмови у страховій виплаті або виплаті страхового відшкодування; умови припинення договору страхування; порядок вирішення спорів.

Відповідно до п.п. 8.1.3, 8.1.7 Правил добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) № 003 АТ «СК «АХА Страхування» (далі - Правила), у відповідності до яких укладено оспорюваний Договір, що зазначено в його п. 1, п.3 ст. 20 ЗУ "Про страхування" Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами Договору страхування або законом. При відмові у виплаті страхового відшкодування протягом п'яти робочих днів з дня складання Страхового акту письмово повідомити Страхувальнику причини відмови.

Відповідно до ст. 992 ЦК України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Відповідно до ст. 998 ЦК України, ст. 29 Закону України «Про страхування», Договір страхування є нікчемним або визнається недійсним у випадках, встановлених цим Кодексом. Договір страхування визнається недійсним у судовому порядку. Наслідки недійсності договору страхування визначаються відповідно до положень про недійсність правочинів, встановлених цим Кодексом.

Частиною 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що в разі, якщо виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня в розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством.

Відповідно до ст. 18 цього Закону продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Згідно із ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3,5,6 ст. 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

За ст. 998 ЦК України договір страхування є нікчемним або визнається недійсним у випадках, встановлених цим Кодексом.

Договір страхування також визнається судом недійсним, якщо:

1) його укладено після настання страхового випадку;

2) об'єктом договору страхування є майно, яке підлягає конфіскації.

Наслідки недійсності договору страхування визначаються відповідно до положень про недійсність правочинів, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 982 ЦК України, істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

Договір страхування повинен містити зокрема умови про причини відмови у страховій виплаті; права та обов'язки сторін і відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору; інші умови за згодою сторін; підписи сторін.

Так розділом 28 оспорюваного договору визначено відповідальність сторін. В пункті 28.1 встановлено, що страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасність здійснення виплати страхового відшкодування шляхом сплати Страхувальнику пені в розмірі 0,3% від суми несвоєчасно виплаченого страхового відшкодування за кожний робочий день прострочення здійснення страхового відшкодування.

Відповідальність страхувальника за цим розділом передбачена в наступному пункті договору. А саме п. 28.2 страхувальник несе відповідальність за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання (окрім зобов'язання по оплаті страхового платежу) шляхом сплати страховику пені в розмірі 0,01 % від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний робочий день прострочення виконання грошового зобов'язання.

Таким чином, порівнюючи межі відповідальності сторін (0, 3 % та 0,01%), слідує висновок, що відповідальність страховика є вищою за відповідальність страхувальника.

В той же час, умовами пункту 28.3 передбачено, що в разі виникнення між ними судового спору щодо відмови у виплаті страхового відшкодування та/або визнання події страховим випадком та/або щодо розміру страхового відшкодування на період до вступу судового рішення в законну силу не нараховується пеня та інші санкції, передбачені діючим законодавством України ( інфляційні нарахування, штрафи, 3% річних та інші) за неналежне виконання зобов'язань.

Таким чином в наведеному пункті сторони домовились, про обмеження відповідальності страховика тимчасово на відповідний період, а саме до набрання рішенням суду законної сили.

В пункті 28.5 договору, сторони домовились, що за невиконання або неналежне виконання інших зобов'язань, передбачених цим Договором, сторони несуть відповідальність у порядку, передбаченому чинним законодавством України, таким чином остаточно урівнюючи відповідальність сторін.

Посилаючись на недійсність вказаних умов договору, позивач зазначає про їх несправедливість та порушення рівності відповідальності сторін у договорі, проте за вказаних обставин, відсутні підстави вважати, що відповідальність страховика порівняно з відповідальністю страхувальника є істотно меншою. Реальних доказів цьому позивачем не надано, тривалість періоду в який відповідач може не здійснювати чи фактично не здійснював санкційні нарахування не вказано.

В позовній заяві позивач лише посилається на наявність судового спору щодо стягнення страхового відшкодування за період дії спірного договору. В той же час, за інформацією отриманою відповідачем справа за позовом ОСОБА_3 до «СК «АХА Страхування» про стягнення суми страхового відшкодування розглянута Центральним судом м. Миколаєва 17 квітня 2018 року, в задоволенні позову відмовлено (а.с.212). Як пояснили сторони, рішення у даній справі ними не отримано, воно не набрало законної сили. Таким чином на підтвердження в чому конкретно полягає порушене право позивача доказів суду не надано.

Відповідно до положень ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право, в порядку встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 3 статті передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Враховуючи наведене, районний суд вірно встановив характер спірних правовідносин, доказам, які надали сторони дав належну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не доведено наявності в умовах оспорюваного договору істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Також, районним судом вірно зазначено, що сторони добровільно погодились на вказані умови договору, вільно підписали договір. Крім цього, позивач не позбавлений був можливості ознайомитися із змістом договору, та із об'ємом відповідальності страховика, та в разі непогодження з окремими його умовами навести свої судження чи заперечення, запропонувати інші умови чи відмовитись від підписання цього договору.

Таким чином вірним є також висновок суду про те, що позивачем не надано доказів порушення вимог ст. 215, 203 ЦК України, з якими закон пов'язує можливість визнання договору чи його частин недійсними, при укладанні спірного договору.

Доводи апеляційної скарги фактично відтворюють зміст позовних вимог і не містять посилань на обставини, які б спростовували наведені висновки суду.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, колегія не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Керуючись ст. ст. 367, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з 8 травня 2018 року, тобто з дня складання її повного тексту.

Судді: Т.З.Бондаренко

О.О.Данилова

Т.В. Серебрякова