ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1488/18 Справа № 185/8388/17 Суддя у 1-й інстанції - Палюх Т.Д. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "СНП-Україна" на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2017 року про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "СНП- Україна" про спонукання до виконання мирової угоди, визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки та скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "СНП- Україна" (далі - ТОВ "СНП-Україна") про спонукання до виконання мирової угоди, визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки та скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2017 року відкрито провадження по даній справі.

В апеляційній скарзі ТОВ "СНП-Україна" просить ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2017 року скасувати, зазначаючи, що ухвала суду винесена з порушенням правил підсудності.

Апеляційна скарга мотивована тим, що даний спір повинен вирішуватись за правилами загальної підсудності.

26 вересня 2018 року від позивача ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона, посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу залишити без змін, зазначала про те, що відповідач зловживає своїми процесуальними правами.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Визначити підсудність суду - означає з'ясувати коло цивільних справ, які компетентний вирішувати по суті даний суд.

Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду (ст.15 ЦПК).

Територіальна підсудність - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.

Підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) - це така підсудність, при якій позивачеві надається право за своїм вибором пред'явити позов в один з декількох вказаних в законі судів. Така процесуальна пільга встановлена законодавцем для позивачів у деяких справах з метою зробити судовий захист їх суб'єктивних прав більш зручним.

Відповідно до ч.1 ст.114 ЦПК України, в редакції Закону №1618-IV від 18 березня 2004 року, який діяв на момент подання позовної заяви, позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України в п.2 своєї постанови №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», спори, пов'язані із захистом права власності та інших речових прав, розглядаються судами відповідно до визначеної процесуальним законом юрисдикції. Відповідно до Цивільного процесуального кодексу (в попередній редакції) позови, що виникають з приводу захисту права власності та інших речових прав на нерухоме майно пред'являються за місцем знаходження майна або основної його частини (виключна підсудність). До позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов'язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявлення вимоги про застосування наслідків недійсності правочину) тощо. Правила виключної підсудності поширюються також на спори щодо майнових прав на незавершені будівництвом об'єкти нерухомості, об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни призначення.

Крім того, відповідно до постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України №3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», зокрема п.42 виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114ЦПК (в попередній редакції)). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним; про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364,367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370,372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» повторно наголосив на тому, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, і, як зазначено Європейською комісією з прав людини у рішенні у справі «Занд проти Австрії» (доповідь від 12 жовтня 1978 року), термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)».

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТОВ "СНП-Україна про спонукання до виконання мирової угоди, визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки та скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки, де серед іншого просила зобов'язати відповідача повернути їй земельну ділянку, розташовану на території Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області.

Таким чином, враховуючи діючі положення цивільного процесуального законодавства та кореспондуючі їм роз'яснення суду вищої інстанції, норми міжнародного права та практику Європейського суду, оскільки фактично спір між сторонами виник щодо правочинів на земельну ділянку, яка в значенні матеріального права являється нерухомим майном, та на яку розповсюджується виключна підсудність, обов'язковою умовою чого є розгляд справи компетентним судом підстави для задоволенні апеляційної скарги відсутні.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі стосовно порушень правил підсудності є хибними, оскільки спростовуються матеріалами справи.

Порушень процесуального права, які могли б призвести до скасування ухвали суду першої інстанції, судом апеляційної інстанції не встановлено.

З урахування наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими, а тому не має підстав для її задоволення.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "СНП-Україна" залишити без задоволення.

Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2017 року про відкриття провадження по справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.