Постанова

Іменем України

28 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 596/1081/16-ц

провадження № 61-10038св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

представники позивача: Дідук Сергій Вікторович, Снятовський Зеновій Йосипович,

відповідач - ОСОБА_5,

представник відповідача - ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «РайффайзенБанк Аваль» на рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 10 листопада 2016 рокув складі колегії суддів: Жолудько Л. Д., Сташківа Б. І., Костіва О. З.,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2016 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 03 червня 2008 року між сторонами укладено кредитний договір № 014/0009/82/36774. 25 березня 2009 року та від 21 липня 2010 року між сторонами були укладені додаткові угоди № 1, № 2 до вказаного кредитного договору. Відповідно до умов кредитного договору відповідач отримала грошові кошти у розмірі 23 000,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14 % річних та комісій, з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 03 червня 2018 року. Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_5 своїх кредитних зобов'язань, станом на

09 березня 2016 року, утворилась заборгованість у розмірі 22 626,41 доларів США, що за курсом Національного банку України (далі - НБУ) еквівалентно 599 534,93 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі

18 935,91 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 501 747,27 грн, простроченої заборгованості за кредитом - 1 214,65 доларів США (32 184,74 грн), заборгованості за відсотками - 3 690,50 доларів США (97 787,66 грн), простроченої суми заборгованості за відсотками - 3 647,04 доларів США (96 636,09 грн).

З урахуванням викладеного, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просило суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором кредиту в розмірі 22 626,41 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 599 534,93 грн.

Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 14 вересня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» достроково заборгованість за кредитним договором № 014/0009/82/36774 у розмірі

22 626,41 доларів США, що еквівалентно 599 534,93 грн, з яких: 18 935,91 доларів США (501 747,27 грн) - заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена заборгованість за кредитом - 1 214,65 доларів США (32 184,74 грн),

3 690,50 доларів США (97 787,66 грн) - заборгованість за відсотками, у тому числі прострочена сума заборгованості за відсотками - 3 647,04 доларів США

(96 636,09 грн).

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що у зв'язку із тим, що відповідач належним чином не виконує свої кредитні зобов'язання виникла заборгованість, яка має бути стягнута у судовому порядку.

Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 10 листопада 2016 року рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 14 вересня

2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, щопозов банку про дострокове повернення кредиту є передчасним, оскільки не надано доказів, що відповідачем було затримано сплату платежів, передбачених графіком, на три календарні місяці і більше, чи було допущено перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків, що могло б стати підставою звернення банку про дострокове стягнення суми кредиту і заборгованості.

07 грудня 2016 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи судом апеляційної інстанції та помилкового скасування рішення суду першої інстанції.

У березні 2017 року представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6, подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відзив на касаційну скаргу.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

21 лютого 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 03 червня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_5 укладено кредитний договір

№ 014/0009/82/36774, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 23 000,00 доларів США для придбання квартири, загальною площею 50,9 кв. м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14 % річних, кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 03 червня 2018 року.

Відповідно до пунктів 7.1, 7.2 вказаного кредитного договору позичальник здійснює погашення кредиту та процентів щомісячно ануїтетними (однаковими) платежами в розмірі згідно з графіком погашення кредиту та інших платежів у валюті кредиту кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем надання кредиту в дату, визначену пунктом 1.3.3 цього договору, а саме - 03 числа кожного календарного місяця протягом строку кредиту.

25 березня 2009 року до вказаного кредитного договору було укладено додаткову угоду № 1, відповідно до умов якої капіталізовано прострочену заборгованість за відсоткам та тимчасово зменшено розмір відсоткової ставки за кредитом до 12 % річних та розмір щомісячного платежу на строк з 06 травня 2009 року по 06 травня 2010 року, в зв'язку з чим Графік погашення кредиту було викладено в новій редакції у додатку до зазначеної угоди.

21 липня 2010 року було укладено додаткову угоду № 2, відповідно до умов якої дію кредитного договору пролонговано до 03 березня 2023 року, капіталізовано прострочену заборгованість з відсотків та тимчасово зменшено розмір щомісячного платежу на період з 03 серпня 2010 року по 02 серпня 2011 року, у зв'язку з чим Графік погашення кредиту було викладено в новій редакції в додатку до зазначеної угоди.

У зв'язку із невиконанням ОСОБА_5 зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом відповідно до графіку погашення

11 грудня 2015 року банк направив відповідачу вимогу за № 1140000/15-58557, у якій просив протягом не більш ніж 60 календарних днів з дати цієї вимоги здійснити дострокове погашення кредиту в повному обсязі разом зі сплатою процентів та пені відповідно до умов кредитного договору.

Звертаючись до суду з позовом, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» посилалось на те, що станом на 09 березня 2016 року, у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 22 626,41 доларів США, що за курсом Національного банку України (далі - НБУ) еквівалентно 599 534,93 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 18 935,91 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 501 747,27 грн, простроченої заборгованості за кредитом - 1 214,65 доларів США (32 184,74 грн), заборгованості за відсотками - 3 690,50 доларів США (97 787,66 грн), простроченої суми заборгованості за відсотками - 3 647,04 доларів США (96 636,09 грн).

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Пунктом 9.1 кредитного договору визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту позичальником у повному обсязі разом зі сплатою всіх сум, належних до сплати на дату пред'явлення вимоги, включаючи проценти за кредитом (в тому числі, прострочені проценти), пеню та штрафи відповідно до цього договору.

Таким чином, враховуючи вищевикладені вимоги закону та умови кредитного договору, апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що позов банку до відповідача про дострокове повернення кредиту є передчасним, не взявши до уваги того, що право банку вимагати дострокового погашення кредиту позичальником у повному обсязі настає у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань.

Матеріали справи містять розрахунок заборгованості за кредитним договором від 03 червня 2008 року, згідно з яким станом на 03 квітня 2015 року у відповідача існувала заборгованість.

Крім того, встановлено, що у зв'язку із невиконанням ОСОБА_5 зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом відповідно до графіку погашення 11 грудня 2015 року банк направив відповідачу вимогу, у якій просив протягом не більше ніж 60 календарних днів з дати цієї вимоги здійснити дострокове погашення кредиту в повному обсязі разом зі сплатою процентів та пені відповідно до умов кредитного договору.

У разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Такий висновок суду відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленому у постанові від 28 березня 2018 року № 14-10цс18.

Разом з тим апеляційний суд достовірно не з'ясував розміру заборгованості за кредитним договором та не перевірив періоду за який вона нарахована, а також не встановив періоду нарахованих відповідачу процентів за користування кредитними коштами.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом повністю не встановлено, а тому судове рішення не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 389, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палатиКасаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 10 листопада 2016 року скасувати, справу передати на новий апеляційний розгляд.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасовані або визнані нечинними рішення, постанови та ухвали суду першої або апеляційної інстанції втрачають законну силу та у подальшому виконанню не підлягають.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.М. Коротун

В.П. Курило