П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2018 року м. Київ

Справа № 22-1949 Головуючий у1-й інстанції - Корнієнко С.В.

Унікальний №362/5442/17 Доповідач - Пікуль А.А.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Пікуль А. А.

суддів Гаращенка Д. Р.

НевідомоїТ. О.

за участю секретаря Пузикової В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Державного підприємства &q?кр;Луганський регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації&q?ці; про скасування наказу та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов'язання проведення перерахунку заробітної плати та стягнення моральної шкоди,-

у с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 у жовтні 2017 року пред'явив в суд позов до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (далі - Мінекономрозвитку), Державного підприємства &q?мр;Луганський регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації&q?ар; (далі - ДП &q?гі;Луганськстандартметрологія&qu- ;) про визнання незаконним та скасування Наказу з особового складу Мінекономрозвитку України від 19 вересня 2017 року № 172-п; стягнення з ДП &q?ня;Луганськстандартметрологія&quз ; на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 20 вересня 2017 року по день ухвалення рішення; зобов'язання провести розрахунок та виплатити йому заробітну плату за період з 28 липня 2017 року по 02 серпня 2017 року, премію за підсумками роботи за 2-й квартал 2017 року за умовами контракту, премію за підсумками роботи за 3-й квартал 2017 року за умовами наказу від 02 серпня 2017 року № 153-п; стягнення з Міністерства економічного розвитку і торгівлі України моральної шкоди у розмірі 100000 грн. (а.с.2-4).

Позов обґрунтований тим, що 19 вересня 2017 року позивача Наказом з особового складу &q? п;Мінекономрозвитку&q?бо; від 19 вересня 2017 року № 172-п за підписом Державного секретаря Перевезенцева О.Ю. його було звільнено з посади виконуючого обов'язків генерального директора ДП &quоб;Луганськстандартметрологія&q?а ; на підставі п.2 ст.36 КЗпП України.

Оскільки призначення керівника в установленому законодавством порядку до ДП &q?ле;Луганський регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації&q?ар; не відбулося, а отже і звільнення позивача від 19 вересня 2017 року з посади виконуючого обов'язки генерального директора ДП &quоб;Луганський регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації&q?ар; на підставі ч. 2 ст. 36 КЗпП було незаконним. У зв'язку з спричиненням йому моральних страждань, позивач вважає, що йому спричинено моральної шкоди у розмірі, який дорівнює в грошовому еквіваленті 100000 грн.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31 травня 2018 року позовні вимоги залишені без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, зокрема, зобов'язати Мінекономрозвитку видати наказ про звільнення ОСОБА_3 з посади виконуючого обов'язки генерального директора &q?ог;Луганськстандартметрологія&q?то; з ініціативи власника або уповноваженого ним органу на підставі припинення повноважень (п.5 ч.1 ст. 41 КЗпП України), стягнути з Мінекономрозвитку на його користь 100000 грн у відшкодування моральної шкоди, заподіяної шляхом дискримінації (т.1, а.с.227-231).

У відзивахна апеляційну скаргу, поданими представником Мінекономрозвитку, Харабарою Т. І. та представником ДП &quХа;Луганськстандартметрологія&q?м ;, Сисоєвою О. Є., відповідачі заперечували проти її задоволення та вказали, що рішенняВасильківського міськрайонного суду Київської області від 31 травня 2018 року ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, з урахуванням усіх обставин справи, з повним та всебічним дослідженням доказів, а тому просилиапеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін (а.с.246-250, 255-259).

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення учасників справи: позивача ОСОБА_3, який підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити; представника Мінекономрозвитку, Харабари Т. І., представників ДП &q?у,;Луганськстандартметрологія&q? Д;, Агайбірова М. О та Зубкової Я. О., які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

В рамках даної справи сторонами не оспорюються наступні обставини, встановлені районним судом.

Згідно з Наказу з особового Міністерства економічного розвитку і торгівлі України № 113-п від 24 липня 2015 року, ОСОБА_3 працював на посаді генерального директора Державного підприємства &q?о ;Луганський регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації&q?рт; з 27 липня 2015 року та виконував роботу згідно з повноваженнями викладеними в контракті №25 від 24 липня 2015 року, укладеним між Міністерством економічного розвитку і торгівлі України в особі Міністерства економічного розвитку і торгівлі України ОСОБА_9, з одного боку, та ОСОБА_3 з другого, терміном дії до 27 липня 2016 року, з подальшим продовженням терміну згідно додаткової угоди до контракту від 22 липня 2016 року, до 27 липня 2017 року.

Наказом Мінекономрозвитку від 21 липня 2017 року № 145-п ОСОБА_3 звільнений з посади генерального директора Підприємства у зв'язку з закінченням строку дії трудового договору на підставі п.2 ст.36 КЗпП, а Контракт визнаний таким, що припинив свою дію 27 липня 2017 року.

Наказом &quUK;Мінекономрозвитку&qu.0; від 02 серпня 2017 року № 153-п ОСОБА_3 призначений виконувачем обов'язків генерального директора ДП &q?бо;Луганськстандартметрологія&q?а ; до призначення керівника цього підприємства в установленому законодавством порядку.

Наказом Мінекономрозвитку від 19 вересня 2017 року №172-п ОСОБА_3 звільнений з посади виконувача обов'язків генерального директора ДП &q?бо;Луганськстандартметрологія&q?а ;.

За встановлених обставин міськрайонний суд, виходячи з недоведеності позивачем факту незаконного звільнення, дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання незаконним та скасування Наказу з особового складу Мінекономрозвитку України від 19 вересня 2017 року № 172-п.

У задоволенні решти позовних вимог суд першої інстанції відмовив з огляду на те, що такі вимоги є похідними від позовної вимоги про визнання звільнення незаконним.

При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги ОСОБА_3апеляційний суд виходить з наступного.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи доведені.

Висновки суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції, мотиви, з яких суд вважав встановленою відсутність правових підстав для задоволення заявленого ОСОБА_3 позову, нормативно-правові акти, якими керувався суд при ухваленні рішення, повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення (т.1, а.с.223-225)

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга ОСОБА_3 не містить, в ході апеляційного розгляду позивач також не навів таких обставин.

Згідно із встановленим принципом диспозитивності в цивільному судочинстві, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Відповідно до змісту позовної заяви ОСОБА_3 просив суд: визнати незаконним та скасувати Наказ з особового складу Мінекономрозвитку України від 19 вересня 2017 року № 172-п; поновити ОСОБА_3 на посаді виконуючого обов'язки генерального директора ДП &qu; стягнути з ДП &qu s;Луганськстандартметрологія&q?ну; на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20 вересня 2017 року по день ухвалення рішення; зобов'язати провести розрахунок та виплатити йому заробітну плату за період з 28 липня 2017 року по 02 серпня 2017 року, премію за підсумками роботи за 2-й квартал 2017 року за умовами контракту, премію за підсумками роботи за 3-й квартал 2017 року за умовами наказу від 02 серпня 2017 року № 153-п; стягнути з Міністерства економічного розвитку і торгівлі України моральної шкоди у розмірі 100000 грн.

Відповідно до ч.1, 2 ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України &q?ен;Про запобігання корупції&q?ну; іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Тобто скасування наказу про звільнення працівника автоматично тягне за собою поновлення його на роботі та вирішення питання щодо відшкодування останньому середнього заробітку.

Водночас, в ході розгляду справи в суді першої інстанції, позивач ОСОБА_3 відмовився від позовних вимог в частині поновлення його на посаді виконуючого обов'язки генерального директора ДП &q?чо;Луганськстандартметрологія&q?кт; (т.1, а.с.214).

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31 травня 2015 року закрите провадження у справі в частині позовних вимог про поновлення на роботі (т.1, а.с.217).

За правилом ч.3. ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Крім того, як встановлено в ході апеляційного розгляду справи в судовому засіданні, ОСОБА_3 працевлаштований та займає посаду директора ТОВ &q?аш;Екопавер&q?ай; з 16 січня 2018 року.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Оскільки ОСОБА_3, діючи на власний розсуд, відмовився від позовних вимог про поновлення на роботі, на момент розгляду справи працевлаштований, що свідчить про відсутність підстав вважати порушеними його трудові права, відсутні правові підстави перевіряти законність звільнення позивача 19 вересня 2017 року та вирішувати питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку із незаконним звільненням, який стягується лише при ухваленні рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника.

При цьому, позовних вимог про визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, а також про витребування трудової книжки, які є підставою для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, позивач в рамках даної справи не заявляв.

Подана до міськрайонного суду заява від 27 листопада 2017 року про уточнення позовних вимог, відповідно якої позивач просив, зокрема, зобов'язати Мінекономрозвитку належно оформити його трудову книжку, не містить викладу обставин, якими обґрунтована указана позовна вимога, та вимоги, у чому саме повинно полягати належне оформлення трудової книжки, а тому суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв уточнення позовних вимог.

Також не може вважатись заявою про зміну підстав позову в частині відшкодування моральної шкоди, завданої унаслідок дискримінації, заява ОСОБА_3 №1 від 24 листопада 2017 року (а.с.110-113), яка за своєю суттю є додатковими письмовими поясненнями (т.1, а.с.110-113).

Відповідно до ч.6 ст.367 ЦПК України, в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Отже у апеляційного суду відсутні підставі для розгляду викладених у апеляційній скарзі вимог ОСОБА_3 про зобов'язання Мінекономрозвитку видати наказ про звільнення ОСОБА_3 з посади виконуючого обов'язки генерального директора &q?ну;Луганськстандартметрологія&quди; з ініціативи власника або уповноваженого ним органу на підставі припинення повноважень (п.5 ч.1 ст. 41 КЗпП України), стягнення з Мінекономрозвитку на його користь 100000 грн у відшкодування моральної шкоди, заподіяної шляхом дискримінації, які не були предметом розгляду суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про неправильність висновків міськрайонного суду щодо позовних вимог про зобов'язання ДП &q? щ;Луганськстандартметрологія&q?за; проведення розрахунку та виплати позивачу заробітної плати за період з 28 липня 2017 року по 02 серпня 2017 року апеляційний суд відхиляє з огляду на наступне.

У матеріалах справи відсутні докази того, що позивач перебував у трудових відносинах з ДП &q?ва;Луганськстандартметрологія&q?на; у період з 28 липня 2017 року до 02 серпня 2017 року.

Водночас, як убачається з наявних в матеріалах справи копії табелів обліку використання робочого часу ДП &q?ел;Луганськстандартметрологія&q?о ; за липень-серпень 2017 року, ОСОБА_3 у період з 28 липня 2017 року по 02 серпня 2017 року у вказаному підприємстві не працював (т.1, а.с.86-87).

При цьому ОСОБА_3 в рамках даної справи не заявляв вимог про оформлення трудових відносин з працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору.

Наданий суду Наказ №50 &qu'f;Щодо виконання обов'язків генерального директора&q?ко; від 27 липня 2017 року, підписаний позивачем, не може вважатись належним доказом на підтвердження обставини існування трудових відносин ОСОБА_3 з ДП &q?ув;Луганськстандартметрологія&q?. ; у період з 28 липня 2017 року по 02 серпня 2017 року, оскільки, як вірно встановлено судом першої інстанції, єдиним органом, який здійснює функції щодо призначення керівника ДП &q?ює;Луганськстандартметрологія&q?ів; є Мінекономрозвитку.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права при перевірці законності і обґрунтованості оскаржуваного рішення свого підтвердження не знайшли.

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга позивача не містить.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підставдля скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374-375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 15 листопада2018 року.

Головуючий А. А. Пікуль

Судді Д. Р. Гаращенко

Т. О. Невідома