Провадження № 2/712/2269/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2018 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді ТОКОВОЇ С.Є.

при секретарі МОГИЛА І.С.

за участю позивача ОСОБА_1

представників відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСББ «Руднєва 97», ОСОБА_4 міської ради про визнання наймачем квартири,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання наймачем кімнати у гуртожитку. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 1992 році, вона працювала в мережі магазинів «Продтовари» отримала кімнату в гуртожитку вул. Руднєва 97 в м. Черкаси від Обєднання «Продтовари». Їй надали ордер на кімнату № 59 і зареєстрували в цій кімнаті. Даний ордер при вселенні вона віддала коменданту гуртожитку на зберігання. На даний час місце знаходження ордеру невідоме. Рішенням виконавчого комітету ОСОБА_4 міської ради від 21.10.2003, гуртожитку, що по вул. Руднєва 97 в м. Черкаси встановлено статус гуртожитку для проживання сімей. В серпні 2013 року гуртожиток перейшов у власність громади міста Черкаси. Рішенням ОСОБА_4 міської ради №4-587 від 27.03.2014 року, залишено цілісний майновий комплекс за адресою вул. ОСОБА_5 (Руднєва) 97 у статусі «гуртожиток» та дозволено приватизацію його житлових приміщень. З метою приватизації своєї кімнати № 59 в гуртожитку по вул. Руднєва, 97 в місті Черкаси, вона звернулася в усній формі до відділу приватизації виконавчого комітету ОСОБА_4 міської ради, надавши при цьому всі необхідні документи. У відділі приватизації їй повідомили, що може приватизувати дану кімнату, адже саме в цій кімнаті вона зареєстрована. Для приватизації кімнати їй необхідно звернутися до суду із позовом. Також зазначила, що з 1992 року вона фактично являється наймачем вищевказаного житлового приміщення, оскільки постійно проживає у спірній квартирі, несе всі обов'язки, які передбачені договором найму житлового приміщення, утримує її в належному вигляді, вчасно та у повному обсязі сплачує комунальні послуги за користування нею. Будь-якого іншого житла у власності чи в наймі не має, а тому вважає, що має право скористуватися правом приватизації законно зайнятого житлового приміщення в даному гуртожитку. В звязку з чим звернулась з даним позовом до суду.

Відзив до суду відповідачем подано не було.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 19.09.2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 26 листопада 2018 року на 11-00 год. в порядку загального провадження.

26 листопада 2018 року Ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 18 грудня 2018 року.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю та просила суд визнати її наймачем кімнати № 59 у гуртожитку по вул. Руднєва, 97 в м. Черкаси.

Представник відповідача ОСОБА_4 міської ради у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову.

Представник відповідача ОСББ «Руднєва 97» в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову.

Відповідно до п.3 розділу Х11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-У111 «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.

У звязку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України, який вступив в дію 15.12.2017 року.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного та житлового законодавства.

Позивач, ОСОБА_1, починаючи з 1992 року і по сьогоднішній день, проживає та реєстрована в кв. 59 по вул. В.Галви (Руднєва) 97 в м. Черкаси.

Дані обставини підтверджуються довідкою про склад сім'ї від 23.07.2018.

Як пояснила в судовому засіданні позивач ОСОБА_1, у вищевказаній квартирі вона поселилися за ордером, що видавався ВАТ «Продтовари». Даний ордер при вселенні вона віддала коменданту гуртожитку на зберігання. На даний час місце знаходження ордеру невідоме.

Рішенням виконавчого комітету ОСОБА_4 міської ради від 21.10.2003, гуртожитку, що по вул. Руднєва 97 в м. Черкаси встановлено статус гуртожитку для проживання сімей.

В серпні 2013 року гуртожиток перейшов у власність громади міста Черкаси.

Рішенням ОСОБА_4 міської ради № 4-587 від 27.03.2014 року, залишено цілісний майновий комплекс за адресою вул. ОСОБА_5 (Руднєва) 97 у статусі «гуртожиток» та дозволено приватизацію його житлових приміщень.

З метою приватизації кімнати № 59 в гуртожитку по вул. Руднєва, 97 в м. Черкаси, позивач звернулася до відділу приватизації виконавчого комітету ОСОБА_4 міської ради в усній формі , де їй повідомили, що вона має право на приватизацію, але необхідно звернутись до суду з позовом.

Відповідно до акту опитування сусідів від 23.07.2018 ОСОБА_1, постійно проживає у кімнаті № 59 по вул. В.Галви, 97 (Руднєва) з 1992 року і по цей час, сплачує комунальні послуги та утримує кімнату в належному стані.

Також позивач в позові зазначила, що з 1992 року фактично являється наймачем вищевказаного житлового приміщення, оскільки постійно проживає у спірній квартирі, несе всі обов'язки, які передбачені договором найму житлового приміщення, утримує її в належному вигляді, вчасно та у повному обсязі сплачу комунальні послуги за користування нею. Будь-якого іншого житла у власності чи в наймі не ма, що підтверджується наданою суду платіжною книгою та квитанціями за сплату. Також доказом того, що позивач ОСОБА_1 являється наймачем даної квартири є відкритий на неї особовий рахунок за сплату комунальних послуг.

Згідно із ст.6 ЖК УРСР жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому законом порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків.

Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

У відповідності до ч. 1 ст. 61 Житлового кодексу Української PCP, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму житлового приміщення.

Згідно до ст. 63 Житлового кодексу Української PCP, предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок

Статтею 1 ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» передбачено, що сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них.

Тобто законом передбачено, що під захист підпадають особи, які дотримали певних умов, зокрема - відсутність в особи власного житла; правомірність її проживання в гуртожитку та користування гуртожитком; реєстрація за місцем проживання у гуртожитку більше 5 років на законних підставах; фактичне проживання протягом п'яти років за місцем реєстрації в гуртожитку.

На підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення, (ст. 58 ЖК УРСР).

Відповідно п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року, № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась, або ж для відмови їй у цьому.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 106 ЖК УРСР, повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім'ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку.

За таких обставин, суд вважає, що позивач була вселена, з дотриманням встановленого законом порядку, у житлове приміщення та набула в зв'язку з цим права користування житловим приміщенням.

Враховуючи вищевикладене, а також необхідність дотримання принципу правової визначеності в правовідносинах найму житла, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання її наймачем квартири законні та обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 76-81, 263-265, 267, 280 ЦПК України, ст. 61, 63, 64 ЖК України, ст. 47, 55 Конституції України суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1; місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, кім. 59) наймачем кімнати № 59 у гуртожитку № 97 по вул. В.Галви (Руднєва), що у м. Черкаси.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу ( п.15 Розділу ХII «Перехідні положення» ЦПК України).

Повний текст рішення складено 18 грудня 2018 року.

ГОЛОВУЮЧИЙ: