ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/945/18 Справа № 205/5870/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Басова Н.В. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Лаченкової О.В., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Василенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 25 липня 2018 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2015 року ОСОБА_3 звернувся з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що шлюб між ним та відповідачем було зареєстровано 03.10.2009 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30.06.2015 року шлюб між сторонами було розірвано.

В період шлюбу сторони за спільні кошти придбали автомобіль НОМЕР_1, право власності на який було зареєстровано за відповідачем. Під час перебування у шлюбі він працював та заробляв грошові кошти, які були витрачені, в т.ч. на придбання спірного майна.

Згідно висновку експерта від 22.07.2015 року вартість спірного автомобілю становить 142 907,74 грн. Спірний автомобіль перебуває у користуванні відповідача та є неподільною річчю, тому він має право на отримання грошової компенсації.

На підставі викладеного, просив суд стягнути зі ОСОБА_1 на його користь грошову компенсацію в розмірі вартості ? частини автомобілю НОМЕР_1, в сумі 71 453,87 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 25 липня 2018 року

позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 і ОСОБА_1 в порядку поділу майна право власності по 1/2 частині автомобіля марки SKODA SUPERB, 2006 року випуску, кузов НОМЕР_3, державний номерний знак НОМЕР_2.

В іншій частині позову відмовлено.

Додатковим рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 01 жовтня 2018 року вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просила рішення суду скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що спірний автомобіль не є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки був придбаний за особисті кошти її батька.

Передбаченим ст.360 ЦПК України правом на подання відзиву позивач не скористався.

Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі з 03.10.2009 року по 13.07.2015 року (а.с. 6).

В період шлюбу, сторонами було придбано автомобіль SKODA SUPERB, 2006 року випуску, кузов НОМЕР_3, державний номерний знак НОМЕР_2, право власності на який було зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі біржового договору купівлі-продажу № 194825/0404 від 24.02.2010 року (а.с. 203).

Станом на 15.03.2018 року вищезазначений автомобіль зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі дублікату свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4, виданого 15.04.2015 року (а.с. 203).

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частина четверта статті 71 СК України).

Так, присудження судом грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за наявності згоди цієї особи на таке присудження, крім випадків, передбачених; статтею 365 ЦК України.

Положення цієї статті передбачають підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов співвласника про припинення права особи на частку у спільному майні, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Крім того, відповідно до частини третьої статті 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Згідно із частиною п'ятою статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником.

Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов'язань перед іншою.

У пункті 25 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п'ятої статті 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 цього Кодексу) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

Отже, в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п'ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Враховуючи, що жодним з подружжя не було внесено на депозитний рахунок відповідної суми грошової компенсації за частину автомобілю, а спірний автомобіль є неподільною річчю, суд першої інстанції, керуючись ст. ст. 60-61, 70-71 СК України, ст. ст. 183, 364-365, 370 ЦК України, ухвалив обґрунтоване рішення про визнання за кожним з подружжя у порядку поділу майна права власності по 1/2 частині автомобіля.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що спірний автомобіль не підлягає поділу, оскільки був придбаний за особисті кошти батька відповідача, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тобто презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, має бути спростована тим з подружжя, хто оспорює правовий режим такого майна, однак в розумінні ст.ст.76-81 ЦПК України відповідачем не було надано належних та допустимих доказів походження грошових коштів, за які був придбаний автомобіль.

Таким чином, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Судові витрати, понесені в зв'язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 25 липня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: О.В.Лаченкова

О.В.Свистунова