Справа № 344/8746/18
Провадження № 4-с/344/99/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Домбровської Г.В.,

при секретарі судового засідання Прокопів С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області цивільну справу за скаргою КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» про визнання незаконною та скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, -

В С Т А Н О В И В:

КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» (надалі також «Скаржник») звернулося до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області зі скаргою, в якій просило визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Івано-Франківського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_1 від 31.05.2018 року про повернення виконавчого документа стягувачу по судовому наказу у справі №344/12726/15-ц від 18.09.2015 року; виконавчий документ повернути до Івано-Франківського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області для подальшого виконання.

Як вбачається зі змісту скарги КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія», скаржник покликається на незаконність бездіяльності державного виконавця у виконавчому провадженні щодо виконання судового наказу Івано-Франківського міського суду у справі №344/12726/15-ц від 18.09.2015 року, невжиття ним всіх передбачених законом заходів щодо виконання судового рішення, що, в свою чергу, за висновком скаржника, свідчить про незаконність постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 31.05.2018 року, винесеної Івано-Франківським міським відділом ДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області

Державний виконавець Івано-Франківського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області і в судове засідання не зявився, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не сповістив.

Боржник у виконавчому провадженні до суду не зявився, про причини неявки не сповістив, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином.

На підставі положень частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Проаналізувавши викладені в скарзі доводи скаржника, Судом встановлено наступне.

18 вересня 2015 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області винесено Судовий наказ №344/12726/15-ц, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Єдиний розрахунковий центр», що знаходиться за адресою: м.Івано-Франківськ, вул.Незалежності, буд.161, Україна, 76018, на розрахунковий рахунок №260062200 у ПАТ ПУМБ, МФО 334851, заборгованість за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в сумі 1177 грн. 18 коп. та судовий збір в сумі 121 грн. 80 коп.

Вищевказаний судовий наказ набрав законної сили 02 листопада 2015 року.

Відповідно до частин 1,2 статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до частини 5 статті 124 і частини 3 статті 129 Конституції України судові рішення є обовязковими до виконання на всій території України, а обовязковість рішень суду визнається однією з основних засад судочинства.

Обовязковість судових рішень гарантується згідно з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: право на судовий захист було б примарним, якби правова система держави дозволяла, щоб остаточне, обовязкове судове рішення залишалося недіючим на шкоду одній зі сторін.

Відповідно до цього принципу постанова або ухвала суду, що набрали законної сили, є обовязковими для всіх субєктів правовідносин, яких у той чи інший спосіб стосується судове рішення.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній станом на час звернення стягувача із заявою про відкриття виконавчого провадження та винесення оскаржуваної постанови про повернення виконавчого документа).

Як зазначено в поданій до суду скарзі, на виконання судового наказу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 вересня 2015 року №344/12726/15-ц, стягувачем до відділу ДВС було подано заяву про відкриття виконавчого провадження, на підставі якої державним виконавцем було відкрито виконавче провадження з примусового виконання даного судового наказу.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону, чинній станом на час відкриття виконавчого провадження) державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець:

здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом;

надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;

розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання;

заявляє в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;

роз'яснює сторонам їхні права і обов'язки.

Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право:

1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону;

2) здійснювати перевірку виконання юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників;

3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну;

4) безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища;

5) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;

6) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;

7) за згодою власника використовувати приміщення, у тому числі комунальної власності, для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника для перевезення майна;

8) звертатися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа, про встановлення чи зміну порядку і способу виконання, про відстрочку та розстрочку виконання рішення;

9) звертатися до органу (посадової особи), який видав виконавчий документ, про роз'яснення змісту документа;

10) звертатися до суду з поданням про розшук боржника - фізичної особи або дитини чи про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання;

11) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи Національної поліції;

12) залучати у встановленому порядку до провадження виконавчих дій понятих, поліцейських, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання;

13) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом;

14) застосовувати під час провадження виконавчих дій відеозапис, фото- і кінозйомку;

15) у процесі виконання рішень за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі необхідності примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням поліцейських, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке за законом можливо звернути стягнення;

16) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або від боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог державного виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження;

17) з метою профілактичного впливу повідомляти органам державної влади, громадським об'єднанням, трудовим колективам і громадськості за місцем проживання або роботи особи про факти порушення нею вимог законодавства про виконавче провадження;

18) у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням;

19) у разі необхідності залучати до проведення чи організації виконавчих дій суб'єктів господарювання, у тому числі на платній

основі, за рахунок авансового внеску стягувача;

20) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами.

Відповідно до статті 32 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону, чинній станом на час відкриття виконавчого провадження) заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб;

2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні;

4) інші заходи, передбачені рішенням.

Підстави повернення виконавчого документа стягувачу визначено статтею 37 Закону України «Про виконавче провадження» (чинний станом на час винесення оскаржуваної постанови про повернення виконавчого документа стягувачу).

Так, виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (пункт 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»).

Постановою державного виконавця Івано-Франківького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області від 31.05.2018 року про повернення виконавчого документа стягувачу повернуто стягувачу судовий наказ №344/12726/15-ц від 18.09.2015 року.

Як випливає зі змісту вищевказаної постанови, підставою для повернення виконавчого документа стягувачеві став висновок державного виконавця про відсутність у боржника майна, на яке можна звернути стягнення.

Стягувач у вищевказаних виконавчих провадженнях КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія», вважає вищевказану постанову протиправною та просить її скасувати.

Враховуючи вищевикладене, Суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Так, розгляд цивільних справ в порядку судового контролю за виконанням судових рішень, передбачених Розділом VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень», здійснюється з урахуванням загальних правил цивільного судочинства, закріпених ЦПК України.

Частинами 1-4 статті 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 81 ЦПК України встановлено правила обовязку доказування і подання доказів в цивільній справі.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частиною 5 вказаної статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України).

Згідно ж з частиною 7 статті 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Відтак, звертаючись до сууду із скаргою на постанову державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачи та посилаючись на її протиправність, саме скаржник повинен надати суду належні докази на підтвердження протиправності такої постанови державного виконавця.

В той же час, у поданій до суду скарзі скаржник покликається виключно на відсутність даних про те, що виконавець скористався наданими йому Законом України «Про виконавче провадження» правами в ході виконання судового наказу, однак не надає належних доказів на підтвердження таких доводів.

В той же час, частиною 1 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторонам виконавчого провадження та прокурору як учаснику виконавчого провадження надано право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, надано право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Суду не надано доказів на підтвердження того, що стягувач у спірному виконавчому провадженні КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія», скористався наданим йому правом на ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження з метою зясування переліку вчинених державним виконавцем дій.

При цьому, жодних належних доказів, які б спростовували наявність підстав для повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні ВП №54932250 (спростовували висновок державного виконавця про відсутність у боржника майна, на яке можна звернути стягнення) скаржником Суду не надано, а Судом таких обставин не встановлено.

За таких обставин Суд не вбачає підстав для скасування оскаржуваної постанови про повернення виконавчого документа стягувачу та повернення виконавчого документу до органу державної виконавчої служби для подальшого виконання, оскільки вимоги скарги КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» є необгрунтованими та недоведеними.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ч.3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

На підставі викладеного, ст. ст. 4, 18, 37 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст.259, 447-453 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні скарги КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» про визнання незаконною та скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського Апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на ухвалу суду через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області протягом п'ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя Домбровська Г.В.