Справа № 159/1197/18
Провадження № 2/159/566/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2018 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді Наваляного Т.Д.,

з участю секретаря Спасюк К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковелі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

Акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_1 18.08.2010 укладено кредитний договір за умовами якого відповідач отримала кредит в розмірі 2000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном поверненням, що відповідає строку дії картки. Відповідно п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, з якими позичальник була ознайомлена, остання надала свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і банк в будь-який момент може змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Позивач зобовязання за даним договором виконав у повному обсязі надавши відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник (відповідач) зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, на перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених кредитним договором. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору. Відповідач порушила умови кредитного договору та станом на 20.02.2018 виникла заборгованість по поверненню кредиту в сумі 11779,06 гривень, з яких: 703,75 грн. заборгованість за кредитом, 4187,56 грн. відсотки за користування кредитом, 5850,65 грн. пеня, а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень штраф (фіксована частина), 537,10 гривень штраф (процентна складова).За вказаних обставин позивач просить стягнути з відповідача в його користь заборгованість за кредитним договором в сумі 11779,06 гривень та судові витрати по справі.

Відповідачем подано суду відзив на позовну заяву, у якому відповідач позов не визнає та просить в його задоволенні відмовити. Зазначає, що кредитний договір вона не підписувала, договір між сторонами не укладався, тому у позивача відсутні будь-які правові підстави для стягнення заборгованості. Крім того, просила застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності та в задоволенні позову відмовити.

Представником позивача подано до суду відповідь на відзив з якого слідує, що між сторонами був укладений саме кредитний договір, що підтверджується заявою позичальника, згідно якої вона ОСОБА_1 підписала заяву від 18.08.2010 та отримала кредит в сумі 2000 гривень у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок. При цьому відповідач була ознайомлена з умовами кредитування та правилами надання банківських послуг. З наведених підстав просив позов задовольнити.

Відповідачем в порядку ст. 180 ЦПК України подано заперечення, позивачем подано відповідь на заперечення.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом у порядку спрощеного позовного провадження за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення частково.

Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Виходячи з викладеного, а також враховуючи положення ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_1, 18.08.2010 був укладений договір б/н, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 2000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Укладений сторонами кредитний договір передбачає такі умови.

Відповідно до пунктів 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, клієнт погодився з тим, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надав право банку в будь-який момент змінити (зменшити та збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Згідно п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, клієнт зобов'язується погашати заборгованість по кредиту, відсотків за його використання, на перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п.2.1.1.5.6. Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.

Відповідно до п.1.1.5.21 Умов та правил надання банківських послуг, у разі непогашення кредиту в строк, встановлений графіком погашення кредиту, відсотків і винагороди, заборгованість в частині своєчасної непогашеної суми кредиту вважається простроченою, на прострочену суму кредиту нараховується пеня, розрахунок якої проводиться відповідно до розміру, встановленого в заяві на приєднання до цього договору для відсотків від дня виникнення простроченої заборгованості. У разі непогашення зазначеного простроченого зобов'язання протягом 30 календарних днів всі сплачені після зазначеної дати платежі є пенею, крім платежів, направлених з урахуванням встановленої договором черговості на погашення тіла кредиту.

Відповідно до п.1.1.7.11 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується (продовжується) на той самий термін.

Згідно п.1.1.5.25 Умов та правил надання банківських послуг, за несвоєчасну оплату послуг, передбачених цим договором, Умовами та Правилами, клієнт платить банку по кожному випадку порушення пеню в розмірі 0,1% від суми заборгованості, але не вище подвійної дисконтної ставки НБУ, що діяла у період, за який платиться пеня за кожен день прострочення.

Відповідно до п.2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених даним договором, більше ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору.

Згідно п.2.1.1.12.14 Умов та правил надання банківських послуг, у разі відсутності доступних грошових коштів картковому рахунку, клієнт сплачує Банку штраф в розмірі 100% від розміру неналежно сплаченої комісії.

Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В силу ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Судом встановлено, що відповідач, підписавши анкету-заяву, прийняла пропозицію позивача та приєдналась до договору згідно з Умовами та правилами надання банківських послуг на умовах, викладених у зазначеній анкеті-заяві, отже, факт наявності кредитних правовідносин між сторонами у справі доведений належним чином.

Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 20.02.2018 складає 11779,06 гривень, з яких: 703,75 грн. заборгованість за кредитом, 4187,56 грн. відсотки за користування кредитом, 5850,65 грн. пеня, а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень штраф (фіксована частина), 537,10 гривень штраф (процентна складова).

Відповідач належним чином не виконувала свої зобовязання за кредитним договором, несвоєчасно погашала заборгованість перед банком за кредитом та відсотками, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість за тілом кредиту та заборгованість за відсотками за користування кредитом.

При цьому, суд виходить з того, що заперечень щодо правильності проведених банком арифметичних розрахунків заборгованості за кредитним договором відповідач суду не надала, тому суд приймає розрахунок заборгованості за тілом кредиту та відсотками, який наданий Банком.

В частині вирішення позовних вимог про стягнення штрафів (фіксованої частини та процентної складової) суд керується наступним.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України).

За положеннями ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Пунктом 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні клієнтом строків платежу з будь-якого грошового зобов'язання, передбачених даним договором, більше, ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф, розмір якого визначається Тарифами договору.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до вимог ст. 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15.

За таких обставин, суд не знаходить підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача штрафів.

Відповідач у відзиві на позовну заяву просила суд застосувати до спірних правовідносин строки позовної давності.

З приводу застосування строків позовної давності, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 256 ЦПК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч.1, 5 ст. 261 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч.1 ст. 259 ЦК України).

Згідно з ч. ч.1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Оскільки Умови і правила надання банківських послуг, приєднані до позовної заяви, у яких в пункті 1.1.7.31 позовна давність визначена у 50 років, тобто більша ніж встановлена законом загальна позовна давність - три роки, не містять підпису відповідача, то до спірних правовідносин, що виникли між сторонами, застосовується загальна позовна давність.

Із розрахунку заборгованості, який надано Банком встановлено, що відповідач користувалась карткою та платіж за кредитним договором в сумі 200 грн. був внесений відповідачем 20.03.2017, а з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором Банк звернувся 13.03.2018, тобто позов банком предявлений в межах встановленого законом трьохрічного строку позовної давності.

Разом з цим, яч.1 та п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачають, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Отже, з огляду на зазначені положення закону про застосовується позовної давності в один рік відносно вимог про стягнення пені та з врахуванням заяви відповідача про застосування строків позовної давності, з ОСОБА_1, як позичальника, в користь позивача, як кредитора, підлягає стягненню пеня за один рік в сумі 1200 грн., виходячи із розрахунку заборгованості: розмір пені за один місяць 100 грн. х 12 місяців = 1200 грн.

Таким чином, заявлені ПАТ КБ «ПриватБанк» позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а з відповідача в користь позивача підлягає стягненню заборгованість по поверненню кредиту в сумі 6091 (шість тисяч девяносто одну) гривню 31 копійку, з яких: 703,75 гривень заборгованість за кредитом, 4187,56 заборгованість по відсоткам за користування кредитом та 1200 грн. пеня.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд виходить з такого.

При зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір в сумі 1762 грн., що підтверджується платіжним дорученням.

Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 36 постанови від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» розяснив, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом N 3674-VI).

Суд вважає доведеним позов на суму 6091,31 грн., отже позов задоволено на 51,71 %.

При подачі позову позивач сплатив судовий збір в розмірі 1762 грн.

Таким чином з ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути 911,18 грн. судового збору, виходячи із наступного розрахунку: 1762 грн. х 51,71 % = 911,18 грн.

Керуючись ст.ст. Керуючись ст. ст. 7-10, 12, 13, 142, 206, 247, 259, 263-265, 268, 274-279 ЦПК України, ст.ст. 258, 525, 526, 530, 549, 551, 610, 626, 627, 1049, 1054 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1) на користь Акціонерного товариства «Приват Банк» (49094 м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, , рахунок № 3111, МФО 305299) заборгованість за кредитним договором в сумі 6091 (шість тисяч девяносто одну) гривню 31 копійку, з яких: 703,75 гривень заборгованість за кредитом, 4187,56 заборгованість по відсоткам за користування кредитом та 1200 грн. пеня.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1) на користь Акціонерного товариства «Приват Банк» (49094 м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, , рахунок № 3111, МФО 305299) судові витрати у справі в сумі 911 (девятсот одинадцять) гривень 18 копійок.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасники справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду виготовлено та підписано 16.11.2018.

Головуючий:ОСОБА_2