Ухвала

03 травня 2018 року

м. Київ

справа № 487/6896/15-ц

провадження № 61-10581св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Журавель В. І. (суддя - доповідач), Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач- Прокурор міста Миколаєва в інтересах Держави,

відповідач - Миколаївська міська рада,

відповідач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційні скарги ОСОБА_5 та Першого заступника прокурора Миколаївської області на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 10 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Темнікової В. І., Козаченка В. І., Царюк Л. М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2015 року прокурор міста Миколаєва в інтересах Держави звернувся до суду з позовом до Миколаївської міської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5, у якому просив поновити позовну давність, визнати незаконними та скасувати пункти 34, 34.1 розділу 4 рішення Миколаївської міської ради від 04 вересня 2009 року № 36/61 в частині затвердження проекту землеустрою та передачі у власність ОСОБА_4 земельної ділянки; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку та витребувати у ОСОБА_5 земельну ділянку у комунальну власність.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Миколаївської міської ради від 4 вересня 2009 року № 36/61 (пункти 34,34.1 розділу 4) було затверджено проект землеустрою та передано у власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 697 кв. м за рахунок земель товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївбудпроект» (далі - ТОВ «Миколаївбудпроект») для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1. На підставі цього рішення 1 грудня 2009 року ОСОБА_4 видано державний акт на право власності на земельну ділянку.

07 квітня 2011 року ОСОБА_4 продав земельну ділянку ОСОБА_5, яка 5 серпня 2011 року отримала державний акт.

У квітні 2015 року під час здійснення прокурорської перевірки, прокурором встановлено, що проект відведення земельної ділянки для будівництва житлового будинку ОСОБА_4 погоджено та затверджено з порушенням водного, земельного та містобудівного законодавства, оскільки спірна земельна ділянка відноситься до земель комунальної власності рекреаційного призначення та знаходиться в межах зони прибережної захисної смуги Бузького лиману, яка належить до водних об'єктів загальнодержавного значення. Також прокурор зазначав, що ТОВ «Миколаївбудпроект» не мало законних підстав розпоряджатися спірною земельною ділянкою. Просив позов задовольнити.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва у складі головуючого судді Біцюк А. В. від 10 червня 2016 року у задоволенні позову прокурора міста Миколаєва в інтересах Держави відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що спірна земельна ділянка є прибережною захисною смугою, яку неправомірно передано у власність ОСОБА_4 для індивідуального будівництва. Проте прокурором пропущено позовну давність, оскільки у 2009 році йому було відомо про прийняття оспорюваного рішення, а з позовом звернувся лише у 2015 року.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 10 жовтня 2016 року рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 червня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення.

Визнано незаконним та скасовано пункти 34, 34.1 розділу 4 рішення Миколаївської міської ради від 04 вересня 2009 року № 36/61 в частині затвердження проекту землеустрою та передачі у власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 697 кв. м по АДРЕСА_1

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 1 грудня 2009 року, виданий ОСОБА_4 та зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди 01 грудня 2009 року.

Витребувано у ОСОБА_5 земельну ділянку площею 697 кв. м по АДРЕСА_1 і повернуто її державі. Стягнуто з Миколаївської міської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в дохід держави по 1 427 грн 17 коп. з кожного судового збору.

Апеляційний суд виходив із того, що спірна земельна ділянка належить до земель водного фонду, є прибережною захисною смугою без зміни її цільового призначення, а тому її неправомірно передано у власність ОСОБА_4 Прокурор строк звернення до суду не пропустив, оскільки про порушене право дізнався у квітні 2015 року після проведення відповідної перевірки, а з позовом до суду звернувся 31 серпня 2015 року.

У жовтні 2016 року ОСОБА_5 подала касаційну скаргу, у якій просила рішення апеляційного суду Миколаївської області від 10 жовтня 2016 року скасувати, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 червня 2016 року залишити в силі.

Касаційна скарга мотивована тим, що про прийняття Миколаївською міською радою 04 вересня 2009 року оспорюваного рішення прокурору було відомо, оскільки на відповідній сесії був присутнім його помічник та копія рішення надсилалася на адресу Миколаївської міжрайонної прокуратури. Звернувшись 31 серпня 2015 року до суду з відповідним позовом, прокурор пропустив позовну давність.

Висновок про початок перебігу позовної давності з дня виявлення прокурором порушень земельного та містобудівного законодавства під час здійснення перевірки, є помилковим.

Розміри та межі водоохоронних зон та прибережної захисної смуги у межах населених пунктів встановлюються з урахуванням конкретних умов забудови, існуючих на час їх встановлення. Приймаючи оскаржуване рішення Миколаївською міською радою були дотримані положення щодо врахування містобудівної документації та генерального плану земельної ділянки.

Крім того, ОСОБА_5 є добросовісним набувачем, а тому з урахуванням положень статті 388 ЦК України, спірна земельна ділянка у неї не може бути витребувана.

У листопаді 2016 року Перший заступник прокурора Миколаївської області подав касаційну скаргу, у якій просив рішення апеляційного суду Миколаївської області від 10 жовтня 2016 року змінити в частині вирішення питання про розподіл судових витрат та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_4 на користь прокуратури Миколаївської області 1 623 грн 04 коп.

Касаційна скарга мотивована тим, що під час розгляду справи прокурором збільшено позовні вимоги та додатково сплачено судовий збір у розмірі 551 грн 20 коп., проте апеляційним судом питання щодо стягнення на користь прокуратури зазначено суми не вирішено. За подачу апеляційної скарги прокурором сплачено 1 071 грн 84 коп., яка підлягає стягненню на користь прокуратури, а не в дохід держави.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

19 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Колегія суддів дійшла висновку, що наведені в касаційній скарзі доводи дають підстави для зупинення касаційного провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 21 лютого 2018 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 372/2180/15-ц за позовом заступника прокурора Обухівського району Київської області в інтересах держави до Обухівської міської ради Київської області, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи: Реєстраційна служба Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області, ОСОБА_10, ОСОБА_11, Управління держземагенства в Обухівському районі Київської області, про визнання незаконним рішень, скасування реєстрації права власності на земельні ділянки та витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння.

Вбачається, що оскаржуване судове рішення у даній справі та оскаржуване рішення, яке передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду, постановлені у подібних правовідносинах, оскільки у даній справі однією з позовних вимог є витребування земельної ділянки із застосуванням положень статті 388 ЦК України.

У пункті 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі. Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Оскільки справа № 372/2180/15-ц передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі № 487/6896/15-ц.

Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пункту 14 частини першої статті 253, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 487/6896/15-ц за позовом Прокурора міста Миколаєва в інтересах Держави до Миколаївської міської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання незаконними і скасування рішень, визнання недійсним державного акту та витребування земельної ділянки, за касаційними скаргами ОСОБА_5 та Першого заступника прокурора Миколаївської області на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 10 жовтня 2016 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 372/2180/15-ц.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

СуддіВ. І. Журавель В. М. Коротун

В. І. Крат
В. П. Курило