Ухвала

19 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 178/1252/13-ц

провадження № 61-8645св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Фаловської І. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

відповідач - ОСОБА_4,

представник відповідача - ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2016 року в складі колегії суддів: Максюти Ж. І., Макарова М. О., Прозорової М. Л.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2013 року публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про звернення стягнення на заставлене майно.

Позовна заява мотивована тим, що між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Магеллангрупп» (далі - ТОВ «Магеллангрупп») 21 січня 2010 року укладений договір кредитної лінії № 156/1, за яким позивач відкрив товариству кредитну лінію з максимальним лімітом кредитування 15 000 000,00 грн з остаточним терміном повернення не пізніше 20 січня 2013 року.

У той же день між позивачем та ОСОБА_4 укладений іпотечний договір № 10/156/1 про передачу в іпотеку нерухоме майно. Загальна вартість предмета іпотеки складає 17 133 154,00 грн.

Через неповернення ТОВ «Магеллангрупп» кредиту станом на 01 жовтня 2013 року утворилася заборгованість у сумі 38 013 094,75 грн, у тому числі: прострочена заборгованість за кредитом - 29 442 208,04 грн; строкові відсотки на 01 жовтня 2013 року - 447 682,89 грн; прострочена заборгованість за нарахованими відсотками - 3 132 823,91 грн; пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 3 382 790,12 грн; пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 135 719,99 грн; 3 % річних за несвоєчасну сплату відсотків - 29 427,79 грн; 3 % за несвоєчасне погашення основного боргу - 702 693,02 грн; витрати від інфляції за рахунок несвоєчасного погашення основного боргу - 737 240,98 грн; витрати за рахунок несвоєчасного погашення відсотків - 2 508,01 грн.

Позивач просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно, а саме: склад нафтопродуктів, загальною площею 234,4 кв. м за адресою: АДРЕСА_1, до складу якого входять: літ. Г-1 адміністративна будівля, літ. Д-1 адміністративно-побутова будівля, літ. Ц-1 сторожка, літ. Ч-1 альтанка, літ. Є-1 вбиральня, 2-4, 6, 8 огорожі, 7 майданчик для розміщення ємкостей зі схову нафтопродуктів; комплекс нежитлових будівель, загальною площею 976,8 кв. м за адресою: АДРЕСА_2, до складу якого входять: літ. А-2 адміністративна будівля, літ. Б-1 сторожка, літ. Д-1 сарай, літ. Ж-1 гараж, літ. 3-1 навіс для стоянки автомобілів, 1-5 огорожі, 6 фонтан, І-ІІІ тротуари; автозаправну станцію, загальною площею 26,4 кв. м за адресою: АДРЕСА_3, до складу якої входять: літ. А-1 адмінбудівля АЗС, літ. а-1 навіс біля адмінбудівлі, аМ навіс біля адмінбудівлі, літ. Б-1 навіс, літ. Т вбиральня, 1 паркан, 2 трансформатор, 3 паливно-розливна колонка, 4 зливна ємкість, 5-8 ємкості ГСМ 4 шт., літ. І замощення; автозаправну станцію, загальною площею 24,4 кв. м за адресою: АДРЕСА_4, до складу якої входять: літ. А-1 будівля автозаправної станції, літ. а-1 навіс, літ. Т вбиральня, 1 паливно-розливна колонка, 2 паливно-розливна колонка, 3 паливна ємкість, 4 паливна ємкість, 5 паливна ємкість, 6 паливна ємкість, 7 каналізаційна ємкість, 8 пожарна ємкість, 9 пожарна ємкість, 10 стела, літ. І замощення; стаціонарну автозаправну станцію, загальною площею 17,4 кв. м за адресою: АДРЕСА_5, до складу якої входять: літ. А-1 операторська, літ. В-1 навіс, 1, 2 огорожі, І, II тротуари, що належить ОСОБА_4 в рахунок погашення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії від 21 січня 2010 року № 156/1 в сумі 38 013 094,75 грн.

Просив визначити спосіб реалізації вищевказаного майна шляхом продажу банком, як іпотекодержателем, від свого імені за ціною, яка буде визначатись за експертною оцінкою на момент його реалізації, надати ПАТ «Державний ощадний банк України» право на подання та отримання в будь-яких установах, підприємствах, організаціях, а також у Державному реєстрі права власності на нерухоме майно та реєстрації права власності на нерухоме майно та нотаріусів будь-яких документів, або їх копій, дублікатів, витягів з державних реєстрів, довідок, для продажу вказаного майна, на період реалізації предмета іпотеки передати його в управління ПАТ «Державний ощадний банк України» та стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2016 року у складі судді Цаберябого Б. М. позов задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки згідно з іпотечним договором від 21 січня 2010 року № 10/156/1 на нерухоме майно, а саме:

склад нафтопродуктів, загальною площею 234,4 кв. м за адресою: АДРЕСА_1, до складу якого входять: літ. Г-1 адміністративна будівля, літ. Д-1 адміністративно-побутова будівля, літ. Ц-1 сторожка, літ. Ч-1 альтанка, літ. Є-1 вбиральня, 2-4, 6, 8 огорожі, 7 майданчик для розміщення ємкостей зі схову нафтопродуктів;

комплекс нежитлових будівель, загальною площею 976,8 кв. м за адресою: АДРЕСА_2, до складу якого входять: літ. А-2 адміністративна будівля, літ. Б-1 сторожка, літ. Д-1 сарай, літ. Ж-1 гараж, літ. 3-1 навіс для стоянки автомобілів, 1-5 огорожі, 6 фонтан, І-ІІІ тротуари;

автозаправну станцію, загальною площею 26,4 кв. м за адресою: АДРЕСА_3, до складу якої входять: літ. А-1 адмінбудівля АЗС, літ. а-1 навіс біля адмінбудівлі, аМ навіс біля адмінбудівлі, літ. Б-1 навіс, літ. Т вбиральня, 1 паркан, 2 трансформатор, 3 паливно-розливна колонка, 4 зливна ємкість, 5-8 ємкості ГСМ 4 шт., літ. І замощення;

автозаправну станцію, загальною площею 24,4 кв. м за адресою: АДРЕСА_4, до складу якої входять: літ. А-1 будівля автозаправної станції, літ. а-1 навіс, літ. Т вбиральня, 1 паливно-розливна колонка, 2 паливно-розливна колонка, 3 паливна ємкість, 4 паливна ємкість, 5 паливна ємкість, 6 паливна ємкість, 7 каналізаційна ємкість, 8 пожарна ємкість, 9 пожарна ємкість, 10 стела, літ. І замощення;

стаціонарну автозаправну станцію, загальною площею 17,4 кв. м за адресою: АДРЕСА_5, до складу якої входять: літ. А-1 операторська, літ. В-1 навіс, 1, 2 огорожі, І, II тротуари, що належить ОСОБА_4 в рахунок погашення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії від 21 січня 2010 року № 156/1 в сумі 38 013 094,75 грн, у тому числі: прострочена заборгованість за кредитом - 29 442 208,04 грн, строкові відсотки станом на 01 жовтня 2013 року - 447 682,89 грн, прострочена заборгованість за нарахованим відсотками - 3 132 823,91 грн, пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 3 382 790,12 грн, пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 135 719,99 грн; 3 % річних за несвоєчасну сплату відсотків - 29 427,79 грн; 3 % за несвоєчасне погашення основного боргу - 702 693,02 грн; витрат від інфляції за рахунок несвоєчасного погашення основного боргу - 737 240,98 грн; витрат за рахунок несвоєчасного погашення відсотків - 2 508,01 грн.

Визначено спосіб реалізації вищевказаного майна шляхом продажу ПАТ «Державний ощадний банк України» як іпотекодержателем від свого імені за ціною, яка буде визначатись за експертною оцінкою на момент його реалізації.

Надано ПАТ «Державний ощадний банк України» право на подання та отримання в будь-яких установах, підприємствах, організаціях, а також у Державному реєстрі права власності на нерухоме майно та реєстрації права власності на нерухоме майно та нотаріусів будь-яких документів, або їх копій, дублікатів, витягів з державних реєстрів, довідок, для продажу:

складу нафтопродуктів, загальною площею 234,4 кв. м за адресою: АДРЕСА_1, до складу якого входять: літ. Г-1 адміністративна будівля, літ. Д-1 адміністративно-побутова будівля, літ. Ц-1 сторожка, літ. Ч-1 альтанка, літ. Є-1 вбиральня, 2-4, 6, 8 огорожі, 7 майданчик для розміщення ємкостей зі схову нафтопродуктів;

комплексу нежитлових будівель, загальною площею 976,8 кв. м за адресою: АДРЕСА_2, до складу якого входять: літ. А-2 адміністративна будівля, літ. Б-1 сторожка, літ. Д-1 сарай, літ. Ж-1 гараж, літ. 3-1 навіс для стоянки автомобілів, 1-5 огорожі, 6 фонтан, І-ІІІ тротуари;

автозаправної станції, загальною площею 26,4 кв. м за адресою: АДРЕСА_3, до складу якої входять: літ. А-1 адмінбудівля АЗС, літ. а-1 навіс біля адмінбудівлі, аМ навіс біля адмінбудівлі, літ. Б-1 навіс, літ. Т вбиральня, 1 паркан, 2 трансформатор, 3 паливно-розливна колонка, 4 зливна ємкість, 5-8 ємкості ГСМ 4 шт., літ. І замощення;

автозаправної станції, загальною площею 24,4 кв. м за адресою: АДРЕСА_4, до складу якої входять: літ. А-1 будівля автозаправної станції, літ. а-1 навіс, літ. Т вбиральня, 1 паливно-розливна колонка, 2 паливно-розливна колонка, 3 паливна ємкість, 4 паливна ємкість, 5 паливна ємкість, 6 паливна ємкість, 7 каналізаційна ємкість, 8 пожарна ємкість, 9 пожарна ємкість, 10 стела, літ. І замощення;

стаціонарної автозаправної станції, загальною площею 17,4 кв. м за адресою: АДРЕСА_5, до складу якої входять: літ. А-1 операторська, літ. В-1 навіс, 1, 2 огорожі, І, II тротуари.

На період реалізації предмета іпотеки передано його в управління ПАТ «Державний ощадний банк України».

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3 441,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач довів суду належними та допустимими доказами факт невиконання боржником свого зобов'язання та не прийняв до уваги той факт, що юридична особа ТОВ «Магеллангрупп» ліквідоване і в цей час перебуває в стані припинення, оскільки іпотечний договір укладений на строк до повного виконання зобов'язань, які виникли до рішення суду про ліквідацію ТОВ «Магеллангрупп», статті 559, 593 ЦК України не передбачають припинення поруки та припинення застави в разі ліквідації боржника, а тому звернув стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення про відмову у позові.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що припинення юридичної особи з огляду на визнання її банкрутом є підставою для припинення іпотеки, оскільки зобов'язання за кредитним договором припиняються, а тому висновок суду першої інстанції про дію договору іпотеки у цьому випадку є помилковим.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Державний ощадний банк України» просить, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував статті 526, 590, 593, 599 ЦК України та статті 11, 17 Закону України «Про іпотеку»; не взяв до уваги, що банк звернувся з вимогою до іпотекодавця до ліквідації боржника, а тому іпотека не припинена.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

У жовтні 2018 року до суду надійшло клопотання ПАТ «Державний ощадний банк України» про призначення справи до розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Оскільки згідно з частиною тринадцятою статті 7 та частиною першою статті 402 ЦПК України розгляд справи у суді касаційної інстанції проводиться в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи та у такому випадку судове засідання не проводиться, а виклик учасників справи вирішується Верховним Судом у разі необхідності надання пояснень у справі та такої необхідності немає, відсутні підстави для розгляду справи у судовому засіданні за участю учасників справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про необхідність передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду з таких підстав.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 7 Перехідних положень ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати (об'єднаної палати), передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія або палата (об'єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України.

Ухвалюючи рішення у справі, яка переглядається, суд першої інстанції зазначив, що відповідно до частини першої статті 33, статей 34, 38 Закону України «Про іпотеку» у разі не виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки з можливістю передачі його в управління іпотекодержателю та його продажу будь-якому покупцеві за ціною, визначеною на підставі оцінки суб'єктом оціночної діяльності.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 квітня 2017 року у справі № 6-3034цс16.

У постанові Верховного Суду України від 05 квітня 2017 року у справі № 6-3034цс16 зазначено, що в укладеному іпотечному договорі сторони визначили три способи захисту на задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: на підставі рішення суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що узгоджується з положеннями Закону. Разом з тим обрання певного способу правового захисту, у тому числі й досудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Установлення законом або договором досудового способу врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не вважається обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист. Закон визначає спеціальний порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, у тому числі деякі правила для здійснення реалізації предмета за рішенням суду, зокрема в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві.

У справі, яка переглядається, судами встановлено, що умови кредитного договору ТОВ «Магеллангрупп» не виконував, кредит не погасив, в зв'язку з чим утворилася заборгованість, а положеннями іпотечного договору передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, тобто банк має право на визнання права власності на предмет іпотеки, або на укладення від імені банку договору купівлі-продажу іпотечного майна.

Колегія суддів вважає, що є достатньо обґрунтовані підстави для відступлення від висновку щодо застосування норми права (статті 33, 36-39 Закону України «Про іпотеку») у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду України від 05 квітня 2017 року у справі № 6-3034цс16.

У справі, що переглядається, і у наведених вище постановах Верховного Суду України безспірно доведено, що позичальник порушив кредитні зобов'язання і допустив заборгованість. Тобто право кредитора порушено діями позичальника.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з приписами статті 33 вказаного Закону, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

В силу приписів статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону;

право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними.

Відповідно до частини першої статті 38 вказаного Закону, якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Отже, згідно з приписами статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку» законодавець визначив три способи захисту на задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових - на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу, позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому, для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки, який визначений у договорі іпотеки за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку.

Водночас позивач не позбавлений можливості відповідно до статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в інший спосіб, ніж той, що визначений договором іпотеки.

У справі, яка переглядається, пунктом 6.8 іпотечного договору передбачено застереження про задоволення вимог іпотекодержателя в порядку позасудового врегулювання, а саме за цим договором іпотекодержатель має право від свого імені здійснити продаж предмету іпотеки будь-якій особі на підставі цього іпотечного договору, який містить це застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

З огляду на те, що сторони в договорі у відповідному застереженні передбачили надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі цього іпотечного договору в позасудовому порядку, є підстави вважати, що таке застереження - це позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі та для реалізації якого необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя.

Аналогічні правові висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 760/14438/15-ц, провадження № 14-38цс18 та від 07 листопада 2018 року у справі № 520/6819/14-ц, провадження № 14-343цс18.

На підставі вказаного колегія суддів вважає за необхідне передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду для розгляду справи та відступлення від правової позиції Верховного Суду України.

З урахуванням наведеного та положень статей 402, 404, підпункту 7 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 178/1252/13-ц (провадження № 61-8645св18) за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на заставлене майно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька
Судді:С. Ю. Мартєв В. М. Сімоненко І. М. Фаловська С. П. Штелик