ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/827/18 Справа № 199/6617/18 Суддя у 1-й інстанції - Якименко Л.Г. Суддя у 2-й інстанції - Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2018 року по справі за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

ВСТАНОВИЛА:

05 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу, посилаючись на те, що вона та ОСОБА_1 мають спільну дитину - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням суду шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано. Спільна дитина проживає з матір'ю; батько участі у вихованні дитини не приймає, в добровільному порядку матеріального утримання дитини не здійснює. Тому ОСОБА_1 просила видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 усього місячного заробітку (доходу) ОСОБА_3 щомісячно, але не менше одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2018 року, з врахуванням ухвали цього ж суду від 05 листопада 2018 року про виправлення описки, в задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини з ОСОБА_3 відмовлено (а.с. 16).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Згідно приписів ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про відмову у видачі судового наказу (п. 1 ч. 1 ст. 353 ЦПК) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем подано не було.

Розглянувши матеріал, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу місцевого суду без змін, виходячи з наступного.

За змістом ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов'язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Пунктом 3 частини 1 статті 165 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу.

Пунктом 7 частини 1 статті 168 ЦПК України визначено, що під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.

За змістом ч. 5 ст. 183 Сімейного Кодексу України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 мають спільну дитину - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, виданого Амур-Нижньодніпровським відділом РАЦС Дніпропетровського МУЮ 24.04.2009 року (а.с. 12).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 заявлено до стягнення аліменти на одну дитину в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що на час подання заяви (з 01.07.2018 року) становило 1944,00 грн.

Однак, згідно приписів ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто на час подання заяви 972,00 грн.

Зокрема, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину в розмірі одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів, або визнання такого обсягу вимог відповідачем (в порядку позовного провадження).

Необхідно зауважити, що статтею 180 СК України встановлено обов'язок обох батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тобто гарантований обов'язок батька (матері) встановлений законодавцем сплачувати половину суми прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Доказів підтвердження наявності у боржника достатнього доходу для сплати аліментів у розмірі не менше одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що не перевищуватиме 1/4 частку всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_3, суду не надано.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 заявлено до стягнення аліменти в розмірі більшому, ніж передбачено ч. п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України в порядку наказного провадження, - колегія приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про видачу судового наказу, тому ухвала місцевого суду підлягає залишенню без змін.

Колегія також роз'яснює, що, відповідно до ч. ч. 2 ст. 161 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3 - 6 частини першої статті 165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Тобто ОСОБА_1 не позбавлена права на звернення до суду із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення аліментів в іншому розмірі; або звернення до суду з позовом в порядку позовного провадження.

Таким чином, оскаржувана ухвала постановлена у відповідності з вимогами процесуального закону, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 7, 367, 369, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді