Постанова

Іменем України

20 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 570/2960/16-ц

провадження № 61-21689 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

представник відповідача - ОСОБА_7,

відповідач - ОСОБА_8,

відповідач - ОСОБА_9,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 09 листопада

2017 року у складі судді Красовського О. О. та постанову апеляційного суду Рівненської області від 21 лютого 2018 року у складі суддів Гордійчук С. О., Григоренка М. П., Шимківа С. С.,

ВСТАНОВИВ :

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, в якому просив визнати за ним право власності на 1/2 частину будинковолодіння по АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його матері ОСОБА_10

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_10, у зв'язку з чим відкрилася спадщина на належний їй будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1.

20 листопада 2015 року позивач та його брат ОСОБА_11 звернулися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері в установлений шестимісячний строк. Однак, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва на право на спадщину, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок, що входить до складу спадкового майна.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_11 помер, спадкоємцями після його смерті є відповідачі, які відмовляються надати позивачу правовстановлюючі документи на спадковий будинок, у зв'язку з чим порушуються його права на отримання свідоцтва про право на спадщину.

У грудні 2016 року ОСОБА_6 подала зустрічну позовну заяву про усунення ОСОБА_4 від права на спадкування за законом, після смерті ОСОБА_10

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 09 листопада 2017 року зустрічний позов ОСОБА_6 залишено без розгляду.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 09 листопада 2017 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Рівненської області від 21 лютого 2018 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на ? частину будинку, господарських будівель та споруд АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_10 (померла ІНФОРМАЦІЯ_1).

Рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду мотивовані тим, що спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_10 були лише ОСОБА_4 та та його брат ОСОБА_11 , частка у спадковому майні кожному становить по 1/2 частині. Винесена нотаріусом постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії унеможливлює оформлення спадщини у позасудовому порядку ОСОБА_4, а тому позовні вимоги про визнання за ним права власності на 1/2 частину спірного домоволодіння є обґрунтованими.

У касаційній скарзі, ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалені у справі рішення та відмовити у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що позовна заява та оскаржувані судові рішення не містять посилання на норму, яка регулює визнання права власності судом, зокрема на положення статті 392 ЦК України. В оскаржуваних рішеннях відсутні мотиви щодо оспорення права власності позивача будь-якою особою, а також втрати ним документа, який засвідчує його право власності на майно, не встановлено, в чому саме полягає порушення прав позивача зі сторони відповідачів. Встановлення неможливості отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину за законом недостатньо до задоволення позову про визнання права власності на майно.

З огляду на те, що спадкодавець володіла вищезазначеним житловим будинком на праві власності, про що свідчить відповідний документ - свідоцтво про право власності на домоволодіння (копія перебуває в матеріалах справи), то і для отримання відповідного свідоцтва про право на спадщину за законом необхідно пред'явлення його до нотаріуса.

Заявник вважає, що суд ухваленим рішенням перебрав на себе повноваження іншого органу, зокрема органу нотаріату України в особі нотаріуса, з видачі документу про право власності на майно без законних на те підстав, та вирішив спір, якого не існувало. Суд, фактично сприяв позивачу у реалізації його права, яке не було порушено.

Апеляційним судом не було здійснено перевірку законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_4 не погодився з доводами відповідача ОСОБА_6 та просив залишити ухвалені у справі рішення без змін, посилаючись на їх законність і обґрунтованість.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач ОСОБА_8 погодилась з доводами відповідача ОСОБА_6, разом з тим послалася на те, що за наведених останньою обставин судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Інші учасники справи не скористалися правом подання до суду відзиву на касаційну скаргу, письмових заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом установлено, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 відкрилася спадщина на належний їй на праві власності будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1.

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_10 є її сини - ОСОБА_4 та ОСОБА_11, які 20 листопада 2015 року подали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за законом.

Приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області за вказаними заявами 20 листопада 2015 року відкрито спадкову справу.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_11 помер. Спадкоємцями після його смерті є ОСОБА_6 та діти ОСОБА_8, ОСОБА_9, в тому числі на ? частину спадкового майна, яка належала померлому після смерті ОСОБА_10, відповідно до частини першої статті 1276 ЦК України.

13 травня 2016 року приватним нотаріусом відмовлено ОСОБА_4 видачі свідоцтва про право на спадщину на підставі пункту 4.12. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, оскільки позивачем не надано жодних документів, які посвідчують право власності на спірний житловий будинок.

Статтею 1216 ЦК Українивизначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статтею 1218 ЦК України).

Частиною п'ятою статті 1268 ЦК Україниспадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1296 ЦК Україниспадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. При цьому, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Установивши, що позивачу відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері у зв'язку з відсутністю у нього правовстановлюючих документів на спадкове майно і винесена нотаріусом постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії унеможливлює оформлення ним спадщини у позасудовому порядку, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання за ним права власності на ? частину спірного домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті матері.

Встановленими судами обставинами спростовуються тези касаційної скарги відповідача про неналежність обраного позивачем способу захисту прав.

Доводи касаційної скарги про відсутність у позивача порушеного права та наявність у нього можливості отримання у нотаріуса відповідного свідоцтва про право на спадщину, спростовуються матеріалами справи, зокрема, постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

Посилання відповідача у касаційній скарзі на те, що нею не оспорювалось право позивача на спадкове майно, у зв'язку з чим таке не підлягає судовому захисту, спростовуються зібраними у справі доказами, в тому числі поданою ОСОБА_6 зустрічною позовною заявою, яку в подальшому залишено судом без розгляду.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів про наявність правових підстав для задоволення позову та на правильність судових рішень не впливають.

В силу вимог статті 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вдається до встановлення або до оцінки обставин, що не були встановлені в оскаржуваних рішеннях, не вирішує питання про достовірність або недостовірність доказів чи про перевагу одних доказів над іншими.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв'язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 09 листопада

2017 року та постанову апеляційного суду Рівненської області від 21 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. М. Сімоненко

І. М. Фаловська