У Х В А Л А

20 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 308/12984/15-ц

провадження № 61-48203ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сімоненко В. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 22 грудня 2017 рокута постанову Закарпатського апеляційного судувід 30 жовтня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Ужгородського МУ ГУМВС України в Закарпатській області, ОСОБА_2, Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, третя особа Управління Державної казначейської служби України в місті Ужгороді Закарпатської області, про стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ :

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до Ужгородського МУ ГУМВС України в Закарпатській області та ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 100 000 грн, мотивуючи тим, що 15 травня 2015 року за невідомими йому підставами, ДІМ Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області капітаном міліції ОСОБА_2 на позивача складено адміністративний протокол ЗА №009043 за статтею 186 КУпАП, в якому зазначено, що позивач 28 лютого 2014 року спільно з невстановленими громадянами демонтував (зрізав) паркан, який знаходиться на території оздоровчого комплексу «Карпати» за адресою: АДРЕСА_1, чим формально скоїв правопорушення, передбачене статтею 186 КУпАП - самоуправство.

До виконавчого комітету Коритнянської сільської ради було подано клопотання про закриття справи про адміністративне правопорушення в зв'язку з відсутністю події та складу в діях адміністративного правопорушення. Проте, 10 липня 2014 року на підставі вищевказаного протоколу, адміністративною комісією при Виконавчому комітеті Коритнянської сільської ради, ігноруючи доводи та пояснення, а також прохання про перенесення засідання з метою отримання правової допомоги, винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення, якою констатовано наявність в діях вини за статтею 186 КУпАП та закрито провадження згідно статті 38 КУпАП. Дана постанова була оскаржена позивачем і за наслідками оскарження, постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 16 лютого 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2015 року, постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 лютого 2015 року скасовано та прийнято нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, а саме визнано протиправною та скасовано постанову адміністративної комісії при виконавчому комітеті Коритнянської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 10 липня 2014 року про закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення вчинене ОСОБА_1 у зв'язку зі спливом строків, передбачених статтею 38 КУпАП і в задоволені позовних вимог відмовлено.

Зазначає, що такими діями відповідачі заподіяли позивачу моральну шкоду, яка виразилася у його моральних переживаннях та стражданнях, втрати спокою і сну. Неповага відповідачів до нього призвела до негативних, вимушених змін у його житті, що спричинило зайві турботи, із-за них пережив стрес та приниження. Внаслідок складення ОСОБА_2 протоколу, який став підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а його керівництво в особі Ужгородського МУ ГУМВС України в Закарпатській області не проконтролювало незаконні дії свого працівника та не запобігало вчиненню ним протиправних дій, будучи пенсіонером, цілий рік свого, життя витратив на судові процеси та процесуальні документи, так як був вимушений захищати свої права в суді. Тепер потрібні додаткові зусилля для організації життя і заподіяну моральну шкоду оцінює у 100 000 грн.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 22 грудня 2017 року, залишеним без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 30 жовтня 2018 року, у позові ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суди виходили з того, що ОСОБА_1 пов'язує своє право на відшкодування моральної шкоди із складанням протоколу про адміністративне правопорушення, проте позивачем не доведено та не надано безспірних доказів, що внаслідок складення протоколу про адміністративне правопорушення відповідачем, який був розглянутий іншим органом та прийняте рішення, яке було скасовано з підстав порушення порядку його розгляду, безпосередньо відповідачами позивачу завдано моральної шкоди, наявність причинного зв'язку між діями посадових осіб Ужгородського МУ ГУМВС України в Закарпатській області та заподіяною моральною шкодою, які є підставою для відшкодування шкоди на підставі статей 1167, 1176 ЦК України, що є процесуальним обов'язком позивача (статей 12, 81 ЦПК України). Інших належних і допустимих доказів на підтвердження: факту заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, встановлення факту протиправності дій відповідачів, факту наявності причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями (бездіяльністю) працівників зазначеного органу та їх вини в заподіянні цієї шкоди, позивачем суду не надано.

7 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 22 грудня 2017 рокута постанову Закарпатського апеляційного суду від 30 жовтня 2018 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами положення Закон України «Про порядок відшкодування шкоди,завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» були неправильно витлумачені, що свідчить про порушення норм матеріального права, зокрема статей 1 та 2 Закону, адже, підлягає відшкодуванню шкода, завдана внаслідок, не тільки незаконним засудженням, повідомленням про підозру, арешту, обшуку, виїмки, а й інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Також, заявник вказує на порушення судами статті 264 ЦПК України, оскільки судами не вірно визначені правовідносини сторін та норми права, які підлягають застосуванню.

Окрім того, заявник посилається на частину третю статті 389 ЦПУ України та зазначає, що справа не є малозначною, оскільки має виняткове значення для нього, тому, що через складання протоколу він будучі пенсіонером провів у судових засіданнях більше чотирьох років свого життя, представники відповідача поліції сміялися з нього прямо на судових засіданнях та ін.

Проте дані посилання не доводять, що справа має виняткове значення або становить суспільний інтерес.

Верховний Суд, вивчивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржуване судове рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частина перша статті 274 ЦПК України визначає, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються: малозначні справи і справи, що виникають з трудових відносин, а згідно частини другої цієї статті - може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Системний аналіз частини шостої статті 19, статті 274 ЦПК України дає підстави для висновку, що малозначними у цивільному процесі є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними (за виключенням справ, які мають розглядатися тільки за правилами загального позовного провадження).

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує критерії, визначені в частині третій статті 274 ЦПК України, а саме: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

За встановленими судами обставинами справи та визначеними правовідносинами, правове регулювання та застосування норм матеріального права не представляє складності.

Суди ухвалювали рішення відповідно до усталеної судової практики, а доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки наявних у справі доказів, що не входить до компетенції суду касаційної інстанції (частина перша статті 400 ЦПК України). Таким чином, за встановленими фактичними обставинами, справи та правовідносинами; правовим регулювання спору, справа не представляє значної складності, не належить до виключень із категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

За таких обставин справа як така, що не представляє значної складності, є малозначною.

Крім того, відповідно до частини першої статі 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов'язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження;

У цій справі обставин, передбачених частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389 та частиною першою статі 411 ЦПК України, за наявності яких судові рішення в малозначних справах підлягають касаційному оскарженню або обставин, за яких судове рішення підлягає обов'язковому скасуванню не встановлено.

З огляду на викладене та відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389, пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження в даній справі слід відмовити.

Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 22 грудня 2017 рокута постанову Закарпатського апеляційного суду від 30 жовтня 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Сімоненко