Справа № 471/466/17-ц
Провадження №2/471/19/18
Номер рядка звіту 26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" травня 2018 р.

Братський районний суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді - Скарницької І.Б.,

за участю секретаря - Романчук О.О.,

представника позивача - Кухаренко В.В.,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с-ща Братське цивільну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю "Українська факторингова компанія" до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська факторингова компанія" (далі-Позивач) звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В своєму позові позивач з урахуванням уточнених позовних вимог, вказує, що 23.12.2008 року між АКІБ "УкрСиббанк" (далі-Банк) та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 0 на суму 150000,00 грн. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, 23.10.2008 року між Банком та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, відповідно до п. 1.1 якого в іпотеку було передано житловий будинок, площею 373,2 кв.м. та земельну ділянку площею 0,25 га, що належать іпотекодателю та розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

17.11.2016 року між ТОВ "Українська факторингова компанія" та ПАТ "УкрСиббанк" було укладено договір факторингу № 49, відповідно до умов якого до Позивача перейшло право вимоги за кредитним договором №0.

24.11.2016 року ТОВ "Українська факторингова компанія" та ПАТ "УкрСиббанк" було укладено договір про право відступлення вимоги № 1 за договорами забезпечення до Договору факторингу № 49 від 17.11.2016 року, відповідно до якого Позивач набув право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки від 23.10.2008 року.

В зв'язку з неналежним виконанням позичальником своїх обов'язків за кредитним договором, виникла заборгованість у сумі 250665,54 грн., яка складається з: сума просроченого основного боргу- 98052,02 грн.; сума нарахованих процентів- 4390,55 грн.; сума прострочених процентів- 148222,97 грн.

Відповідно до п. 4.1.1 договору іпотеки, іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення будь-якого зобов'язання , що забезпечено іпотекою. Враховуючи те, що за боржником мається заборгованість за кредитним договором, забезпеченим іпотекою, Позивач просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки.

28 листопада 2017 року позивач уточнив позовні вимоги, та просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на проведених прилюдних (електронних) торгах в межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною продажу встановленою на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/ незалежним експертом.

Під час судового засідання представник позивача позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що боржником ОСОБА_5 не виконувалися умови договору, внаслідок чого, виникла заборгованість в сумі 250 665,54 грн. Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 10.10.2014 року з боржника та поручителя було стягнуто заборгованість за кредитним договором, яка виникла станом на 2.01.2014 року у сумі 128859,27 коп. Рішенням суду перебувало на виконанні у виконавчій службі, проте, оскільки боржником і в примусовому порядку не виконувалися умови договору, а також у нього відсутнє майно, за рахунок якого можливе погашення боргу, позивач просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки. Також зазначила, що з моменту передачі справи до суду, кошти в рахунок погашення заборгованості як від боржника, так і від іпотекодателя не надходили, з питанням, щодо укладення договору реструктуризації боргу, або будь-якого іншого позасудового вирішення спору відповідач або боржник до позивача не зверталися. Враховуючи вищевикладене, просить суду про задоволення позову.

Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали з підстав викладених у запереченнях на позов.

Під час судового засідання представник відповідача зазначила, що про відступлення права вимоги за кредитним договором іпотекодателя не повідомили, сума заборгованості за договором не обгрунтована та не доведена, враховуючи, що рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області вже було стягнуто заборгованість за договором, то звернення стягнення на предмет іпотеки буде рахуватися, як подвійне стягнення. Крім цього зазначила, що кредитором не належним чином контролювалося примусове виконання рішення суду про стягнення заборгованості. Отже, звернення до суду із зазначеним позовом є передчасним.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

23 жовтня 2008 року між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 0, відповідно до якого позичальник отримав у кредит кошти у сумі 150000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 26% з кінцевим терміном повернення 23 жовтня 2015 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 23 жовтня 2008 року було укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки, зареєстрований в реєстрі 23 жовтня 2008 року за № 726, посвідчений приватним нотаріусом Братського районного нотаріального округу Малярчук Н.В.

Відповідно до пункту 1.1 договору іпотеки іпотекодавець ОСОБА_3 передав в іпотеку майно - будинок та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. Вказаний будинок належить ОСОБА_3 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Григорівської сільської ради Братського району Миколаївської області від 1 січня 2006 року. Земельна ділянка належить ОСОБА_3 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 90243.

Оскільки боржник не виконав вимог договору, в зазначений строк гроші банку не повернув, банк звернувся з позовом до суду про стягнення заборгованості за кредитом.

Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 10 жовтня 2014 року позов ПАТ «Укрсиббанк» задоволено: стягнуто в солідорному порядку з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 заборгованість за кредитним договором у розмірі 1128 859 грн 27 коп., вирішено питання про розподіл судових витрат.

За заявою ПАТ «Укрсиббанк» Арбузинським відділом було відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного судового рішення, проте боржником рішення суду не виконано, заборгованість не сплачена, та враховуючи, що встановити належність боржнику майна, на яке може бути звернуто стягнення не вдалося можливим, виконавче провадження було закрите, виконавчий лист повернуто стягувачу.

17.11.2016 року між ТОВ "Українська факторингова компанія" та ПАТ "УкрСиббанк" було укладено договір факторингу № 49, відповідно до умов якого до Позивача перейшло право вимоги за кредитним договором №0.

24.11.2016 року ТОВ "Українська факторингова компанія" та ПАТ "УкрСиббанк" було укладено договір про право відступлення вимоги № 1 за договорами забезпечення до Договору факторингу № 49 від 17.11.2016 року, відповідно до якого Позивач набув право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки від 23.10.2008 року. В цей же день, було й складено акт приймання-передачі прав вимоги.

Відповідно до реєстру боржників до Договору про відступлення прав вимоги № 1, Позивачу було передано право вимоги за кредитним договором укладеним між банком та ОСОБА_5 на суму заборгованості у розмірі 250655,54 грн., розрахунок якої міститься в матеріалах справа та не спростований відповідачем (арк.с. 131-134).

02.02.2017 року на адресу іпотекодателя та боржника було надіслано вимогу-повідомлення в якій повідомлено про зміну кредитора та про необхідність виконання вимог договору (арк.с. 83-85).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні (ч. 2 ст. 517 ЦК України).

Отже, у разі неповідомлення боржника про зміну кредитора, боржник повинен належним чином виконувати зобов'язання за кредитним договором первісному кредиторові.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч. 1 ст. 575 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до п. 4.1.1 договору іпотеки, іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення будь-якого зобов'язання , що забезпечено іпотекою. Пунктом 4.2 договору визначено, що звернення стягнення здійснюється в тому числі на підставі рішення суду.

Частина 1ст. 35 Закону України «Про іпотеку»ст. 35 Закону України «Про іпотеку»передбачає, що у разі порушенням основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення.

Така вимога була надіслана іподекодавцю та боржнику 02.02.2017 року, проте залишена ним без задоволення (арк.с.83-86).

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Законустаттею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленоїстаттею 38 цього Законустаттею 38 цього Закону.

Враховуючи те, що кредитний договір, умови якого не виконуються боржником, забезпечено іпотекою, позивачем доведено наявність заборгованості на кредитним договором, рішення суду про стягнення заборгованості відповідачем не виконується, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є такими що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 640,00 грн., та роз'яснити позивачу, що він має право звернутися до суду з письмовим клопотанням про повернення надлишково сплаченої суми судового збору.

Керуючись ст.ст. 259, 264,265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю "Українська факторингова компанія" до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки - задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 23.10.2008 року перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» в розмір 250665 (двісті п'ятдесят тисяч шістсот шістдесят п'ять) гривень 54 копійки (з яких: сума простроченого основного боргу - 98052,02 грн., сума нарахованих процентів - 4390.55 грн., сума прострочених процентів - 148222,97 грн.) звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок загальною площею 373,2 кв.м. та земельну ділянку площею 2500 кв.м., кадастровий номер НОМЕР_2, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_3, шляхом продажу на проведених прилюдних (електронних) торгах в межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною продажу встановленою на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом.

Стягнути ОСОБА_3, РНОКПП НОМЕР_1, на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Українська факторингова компанія" витрати, понесені при сплаті судового збору в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржено в порядку ст. 354 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.Б. Скарницька