Постанова

Іменем України

24 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 201/8382/15-ц

провадження № 61-24076св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Погрібного С. О.,

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2016 року у складі судді Антонюка О. А. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2017 року у складі колегії суддів: Городничої В. С., Варенко О. П., Лаченкової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро» (далі - ПАТ «Банк Кредит Дніпро») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 21 жовтня 2005 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «Кредит Дніпро» (правонаступником якого є ПАТ «Банк Кредит Дніпро») та ОСОБА_4 укладений кредитний договір

№ НОМЕР_1, відповідно до умов якого відповідач отримала міжнародну дебетову пластикову картку з лімітом овердрафту в розмірі 5 000,00 грн до 31 жовтня 2006 року. У зв'язку із неналежним виконанням зобов'язань станом на 01 травня 2015 року за вказаним кредитним договором утворилась заборгованість у розмірі

18 110,83 доларів США, що еквівалентно 381 175,69 грн.

Посилаючись на викладене, ПАТ «БанкКредит Дніпро» просило стягнути з ОСОБА_4 на свою користь заборгованість за кредитним договором

від 21 жовтня 2005 року № НОМЕР_1 у розмірі 18 110,83 доларів США.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада

2016 року у задоволенні позову ПАТ «Банк Кредит Дніпро» відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач не довів факту порушення його прав відповідачем, крім того позивачем пропущено строк звернення до суду.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Банк Кредит Дніпро» відхилено. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2016 року залишено без змін.

Постановляючи ухвалу про відхилення апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

У березні 2017 року ПАТ «Банк Кредит Дніпро» подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2017 року, в якій просив скасувати оскаржувані судові рішення та справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом неправильно застосовано строк позовної давності та не перевірено до якої суми боргу він підлягає чи не підлягає застосуванню, оскільки після закінчення строку дії картки відповідач здійснювала погашення заборгованості, що свідчить про визнання нею боргу та переривання строку позовної давності.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 березня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а ухвалою від 11 вересня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

У квітні 2017 року від ОСОБА_4 надійшли заперечення на касаційну скаргу ПАТ «Банк Кредит Дніпро», в яких заявник просить відхилити вказану касаційну скаргу, посилаючись на те, що касаційна скарга є необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню, оскільки не спростовує висновку судів першої й апеляційної інстанцій.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказану цивільну справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, судові рішення

підлягають зміні шляхом виключення з мотивувальних частин такої підстави для відмови у задоволенні позову, як пропуск позовної давності; в іншій частині судові рішення підлягають залишенню без змін, з огляду на таке.

Судом установлено, що 21 жовтня 2005 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «Кредит Дніпро» (правонаступником якого є ПАТ «Банк Кредит Дніпро») та ОСОБА_4 укладений договір № НОМЕР_1 про обслуговування міжнародної дебетової пластикової картки, за умовами якого банк надав відповідачу пластикову картку зі сплатою встановлених відсотків за користування кредитними коштами на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення кредиту - 31 жовтня 2006 року.

Згідно з пунктом 1.1 договору обслуговування картки автоматично припиняється зі збігом останнього дня місяця, вказаного на лицевій стороні картки (10/2006).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані його позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже, відносини сторін врегульовані договором.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2015 року задоволено заяву про забезпечення доказів та витребувано у ПАТ «Банк Кредит Дніпро» виписки за картковим рахунком.

Судом встановлено, що банком збільшено позичкову заборгованість за овердрафтом позичальника на суму нарахованих процентів, про що свідчить відповідний розрахунок економіста. Неодноразове безпідставне збільшення банком позичкової заборгованості за овердрафтом позичальника без підтвердження сум списання згідно з випискою за рахунком. Так, у розрахунку банку зазначено, що за рахунком позичальника в рамках ліміту овердрафту списано 02 листопада 2005 року

113,73 доларів США та 04 листопада 2005 року 202,24 доларів США. Тоді як у виписці за рахунком відображено, що 02 листопада 2005 року списано 1,89 та 12,20 доларів США (разом 14,09 доларів США), а 04 листопада 2005 року списано 3,08 доларів США. Таким чином, суми списання за 02 та 04 листопада 2005 року, зазначені в розрахунку банку не підтверджені випискою за рахунком, внаслідок чого заборгованість позичальника безпідставно завищена.

Відповідно до операцій списання коштів згідно з випискою за рахунком, станом на

30 листопада 2005 року залишок заборгованості за овердрафтом складає

9 320,07 доларів США, а в розрахунку банку залишок складає 9 558,67 доларів США. Тобто на 238,60 доларів США більше.

Крім того, банком неодноразово збільшено позичкову заборгованість за овердрафтом позичальника на суму нарахованих процентів.

Нараховані проценти повинні обліковуватися на окремому балансовому рахунку 2627 «Нараховані доходи за кредитами овердрафт, що надані фізичним особам». Так, згідно з розрахунком банку залишок заборгованості за овердрафтом станом

на 28 лютого 2006 року складає 9 999,38 доларів США. Згідно з випискою, 28 лютого 2006 року банком зараховані проценти на рахунок 2625 у сумах 122,73 доларів США та 0,05 доларів США (разом 122,78 доларів США). У розрахунку банка зазначено суму списання 28 лютого 2006 року в розмірі 122,78 доларів США, внаслідок чого залишок за рахунком збільшився і складає 10 122,16 доларів США. Таким чином, банк безпідставно збільшив заборгованість за овердрафтом, на яку нараховуються проценти. Крім того, банк штучно та безпідставно створив заборгованість за несанкціонованим овердрафтом на суму 122,16 доларів США.

Згідно з випискою та розрахунком банку останнє погашення клієнтом відбулося

28 квітня 2014 року на суму 300,00 доларів США.

Тарифи банку, надані позивачем містять інформацію щодо розміру процентної ставки за користування санкціонованим та несанкціонованим овердрафтом, інформація щодо процентної ставки за користування сверхлімітним овердрафтом відсутня. При цьому жодних доказів щодо публікації будь-яких змін тарифів та ознайомлення з ними позичальника в порядку вимог пункту 4.1.6 кредитного договору в матеріалах справи відсутні.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада

2015 року у справі призначено судово-економічну експертизу. На вирішення експерта поставлено питання - який реальний розмір заборгованості за договором

від 21 жовтня 2005 року № НОМЕР_1, у тому числі за овердрафтом, сверхлімітному санкціонованому овердрафту, сверхлімітному несанкціонованому овердрафту, відсоткам за користування овердрафтом, сверхлімітним санкціонованим овердрафтом, сверхлімітним несанкціонованим овердрафтом, пені з урахуванням проведених ОСОБА_4 виплат у рахунок погашення заборгованості та виписки за рахунками обліку заборгованості за період із 27 жовтня 2005 року по 05 серпня 2015 року за картковим рахунком № НОМЕР_1.

Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України направлено клопотання про надання ПАТ «Банк Кредит Дніпро» додаткових матеріалів, необхідних для виконання експертизи (виписки, кредитна справа, детальні розрахунки тощо), яке не виконане банком, що свідчить про ухилення позивача від виконання вимог судового експерта.

Висновком комісійної судово-економічної експертизи від 28 липня 2016 року встановлено, що в об'ємі наданих документів документально підтвердити розрахунок заборгованості ОСОБА_4 не надається за можливе.

Згідно з вимогами статті 146 ЦПК України 2004 року у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Відповідно до статті 57, частини першої статті 58 ЦПК України 2004 року доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі наявних у справі матеріалів, суди попередніх інстанції дійшли висновку, що станом на 01 травня 2015 року внаслідок протиправних дій банку позичальник здійснив переплату за договором у розмірі 4 983,76 доларів США. Таким чином, зазначена банком у позовній заяві сума боргу за договором не підтверджена матеріалами справи.

За таких обставин правильним є висновок суду першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, що умовами договору не встановлений розмір ліміту овердрафту, а отже, і вимоги банку про стягнення заборгованості за несанкціонованим овердрафтом та пені за порушення строків погашення боргу є безпідставними.

Висновки судів щодо необґрунтованості позовних вимог є правильними та законними, підтверджуються матеріалами справи та не спростовані позивачем.

Разом з тим, зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що у задоволенні позову відмовлено як із підстав його необґрунтованості, так і у зв'язку з пропуском позивачем позовної давності.

Проте судами залишено поза увагою, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, застосовується лише тоді, коли позов є обґрунтованим, що є самостійною підставою для цього. Одночасно судом не може бути відмовлено у задоволенні позову і за недоведеністю, і з підстав пропуску позовної давності.

За змістом статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Таким чином, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати

Касаційного цивільного суду дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги, зміну оскаржуваних судових рішень шляхом виключення із мотивувальних частин цих судових рішень висновків щодо такої підстави для відмови у задоволенні позову ПАТ «Банк Кредит Дніпро», як пропуск позовної давності, адже позов є необґрунтованим, що є самостійною підставою для відмови у його задоволенні.

Керуючись статтями 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2017 року змінити шляхом виключення із мотивувальних частин висновків щодо пропуску позовної давності, як підстави для відмови у задоволенні позову.

В іншій частині рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська

від 17 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

С.О. Погрібний

О.В. Ступак

Г. І. Усик