П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2018 року м. Київ

Справа № 22-1990 Головуючий у1-й інстанції Корнієнко С. В.

Унікальний №362/1421/18 Доповідач Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Пікуль А. А.

суддів Гаращенка Д. Р.

Невідомої Т. О.

за участю секретаря Кучера Є. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення житлової комісії,-
у с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 пред`явив в суд позов до військової частини НОМЕР_1 в особі житлової комісії та просив визнати протиправним та скасувати протокольне рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 04 серпня 2017 року № 147 в частині відмови в перенесенні дати зарахування ОСОБА_1 та членів його сім`ї на квартирний облік з 03 березня 1995 року на 02 жовтня 1993 року, виходячи з чого, вважати датою зарахування ОСОБА_1 та членів його сім`ї на квартирний облік з загальній черзі 02 жовтня 1993 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуване ним протокольне рішення є протиправним, оскільки воно прийняте на підставі Наказу Міністра оборони України від 03 лютого 1995 року № 20, який втратив чинність ще 06 жовтня 2006 року. Зазначив, що у відповідності до діючого на момент прийняття оскаржуваного рішення Наказу Міністра оборони України № 577 від 06 жовтня 2006 року, датою зарахування його на квартирний облік повинне бути 02 жовтня 1993 року.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 травня 2018 року позовні вимоги задоволені у повному обсязі.
Суд визнав протиправним та скасував протокольне рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 04 серпня 2017 року № 147 в частині відмови в перенесенні дати зарахування ОСОБА_1 та членів його сім`ї на квартирний облік на з 03 березня 1995 року на 02 жовтня 1993 року, виходячи з чого, вважав датою зарахування ОСОБА_1 та членів його сім`ї на квартирний облік з загальній черзі 02 жовтня 1993 року.

Не погодившись з рішенням суду, військова частина НОМЕР_1 в особі командира військової частині ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог у повному обсязі (а.с.52-53).

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача, адвокат Шумило Н. М. заперечувала проти її задоволення та вказала, що рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 травня 2018 року ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, з урахуванням усіх обставин справи, з повним та всебічним дослідженням доказів. Відзив аргументований тим, що наказ Міністерства оборони України від 03 лютого 1995 року №20 втратив чинність 06 жовтня 2006 року на підставі наказу Міністерства оборони України №577, а квартирна справа позивача переглядалась після 2006 року.

З огляду на наведене, представник позивача просила апеляційну скаргу відхилити та залишити рішення суду першої інстанції без змін (а.с.67-70).

В суд апеляційної інстанції сторони не з`явились, про місце та час апеляційного розгляду повідомлені належним чином, про що свідчать завірені штемпелем поштового відділення та підписом начальника відділення зв`язку зворотні повідомлення про вручення судових повісток: 23 жовтня 2018 року особі, уповноваженій ОСОБА_1 ; 23 жовтня 2018 року уповноваженій особі відповідача (а.с.81-82).
Суд ухвалив розглядати справу у відсутність сторін, оскільки відповідно до положень ч.2 ст.372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

В рамках даної справи сторонами не оспорюються наступні обставини, встановлені районним судом.
У період з 1989 року по 2009 рік позивач проходив військову службу у Збройних силах України, що підтверджується витягом з послужного списку Васильківського об`єднаного міського військового комісаріату від 01 грудня 2009 року №1159.
З 02 жовтня 1993 року позивач із дружиною перебував на квартирному обліку при в/ч НОМЕР_2 м. Бердичів, що стверджується витягом з протоколу засідання житлової комісії в/ч НОМЕР_2 від 02 жовтня 1993 року № 10.
Згідно з витягом з протоколу рішення житлової комісії в/ч НОМЕР_1 від 12 вересня 1996 року № 93 позивач разом з дружиною був зарахований на квартирний облік як такий, що не забезпечений житлом.
Відповідно до довідки від 14 вересня 1998 року № 63, ОСОБА_1 з родиною в складі З осіб - він, дружина та донька перебуває на квартирному обліку з 02 жовтня 1993 року.
Відповідно до витягу житлової комісії в/ч НОМЕР_1 від 30 листопада 1998 року № 13 ОСОБА_1 був зарахований час перебування на квартирному обліку з 03 березня 1995 року.
На підставі протоколу № 36 від 21 листопада 2007 року до облікової справи ОСОБА_1 були внесені зміни, а саме був зарахований до черги син позивача, після чого склад сім`ї почав налічувати 4 особи.
Наказом Командувача повітряних сил Збройних Сил України № 510 від 28 жовтня 2009 року ОСОБА_1 був звільнений з військової служби у запас за станом здоров`я.
Наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 13 листопада 2009 року № 239 ОСОБА_1 був виключений зі списків особового складу частини, з усіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Васильківського ОМВК.
Як вбачається з витягу з протоколу житлової комісії військової частини НОМЕР_1 №64 від 18 грудня 2009 року ОСОБА_1 був зарахований на облік для отримання житла поза чергою з 18 грудня 2009 року, а в загальній черзі без змін.
03 серпня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою, в якій просив внести зміни до його облікової квартирної справи щодо дати зарахування на квартирний облік.
Відповідно до витягу з протоколу житлової комісії в/ч НОМЕР_1 від 04 серпня 2017 року № 147, ОСОБА_1 було відмовлено в задоволенні його клопотання на підставі положень Наказу Міністра оборони України від 03 лютого 1995 № 20, що втратив чинність 06 жовтня 2006 року на підставі Наказу Міністра оборони України № 577.
За встановлених обставин районний суд, виходячи з того, що оскаржувані дії відповідача призводять до порушення рівності в черговості забезпечення житлом військовослужбовців, які проходять військову службу, не змінюючи місця служби, та військовослужбовців, які внаслідок переїзду до іншого місця служби, втрачають при цьому час квартирного обліку за попереднім місцем служби, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.
Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.
Всі висновки суду першої інстанції, мотиви, з яких суд вважав встановленою наявність правових підстав для задоволення заявленого ОСОБА_1 позову, нормативно-правові акти, якими керувався суд при ухваленні рішення, повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення (а.с.46-48).
Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга представника Військової частини НОМЕР_1 не містить.
Доводи апеляційної скарги про те, що висновки районного суду про наявність правових підстав для задоволення позову не відповідають обставинам справи та положенням чинного законодавства, оскільки військовослужбовці Збройних Сил України набули право на збереження дати постановки на облік осіб, які потребують покращення житлових умов, при переведенні до нового місця служби лише з 03 березня 1995 року з набранням чинності наказом Міністра оборони України від 03 лютого 1995 року № 20 "Про внесення змін та доповнень до Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України", відхиляються апеляційним судом як безпідставні з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із статтями 34 та 37 Житлового кодексу України (далі - ЖК України), потребуючими поліпшення умов визнаються громадяни, забезпечені житловою площею нижчою за рівень, визначений чинним законодавством, а облік таких осіб здійснюється за їх місцем роботи або за їх місцем проживання.

Відповідно до статті 43 ЖК України громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.

Відповідно до пункту 3.1 Наказу Міністра оборони України від 06 жовтня 2006 року № 577, військовослужбовці та члени їх сімей визнаються такими, що потребують поліпшення житлових умов, на загальних підставах відповідно до чинного законодавства.

Згідно із пунктом 26 постанови Кабінету Міністрів України «Про забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями» та пунктом 3.7 Наказу Міністра оборони України від 06 жовтня 2006 року № 577, військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховуються на облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житла.

У даному випадку з матеріалів справи убачається, що позивач вперше був зарахований на квартирний облік 02 жовтня 1993 року. У зв`язку з переїздом у квітні 1996 року для проходження військової служби до м. Василькова Київської області позивача та членів його сім`ї зараховано на квартирний облік з 03 березня 1995 року (відповідно до діючого на той момент Наказу Міністра оборони України від 03 лютого 1995 року № 20, яким було передбачено, що при переміщенні військовослужбовця по службі в інший гарнізон йому зараховується попередній час перебування на квартирному обліку але не раніше, ніж з 03 березня 1995 року).

Водночас районним судом правильно установлено, що на час вирішення питання постановки позивача на облік для отримання житла поза чергою - 18 грудня 2009 року, вказаний наказ втратив чинність.
Оскільки на момент прийняття житловою комісією військової частини НОМЕР_1 постанови від 18 грудня 2009 року про постановку ОСОБА_1 на облік для отримання житла поза чергою вказаний наказ втратив чинність та оскаржувані дії відповідача призводять до порушення рівності в черговості забезпечення житлом військовослужбовців, які проходять військову службу, не змінюючи місця служби, та військовослужбовців, які внаслідок переїзду до іншого місця служби, втрачають при цьому час квартирного обліку за попереднім місцем служби, висновок районного суду про наявність правових підстав для задоволення позову відповідає обставинам справи та визначеним ст. 2 ЦПК України основним засадам цивільного судочинства, зокрема принципу верховенства права.
Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга відповідача не містить.
Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підставдля скасування оскаржуваного рішення немає.
Керуючись ст. ст. 367-368, 374-375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий А. А. Пікуль

Судді Д. Р. Гаращенко

Т. О. Невідома