Постанова

Іменем України

25 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 556/79/14-ц

провадження № 61-4526св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк»,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Куренного Олександра Вікторовича та ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Рівненської області від 04 серпня 2016 року у складі колегії суддів: Малько О. С., Бондаренко Н. В., Шимківа С. С.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2014 року публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк» (далі -

ПАТ «Брокбізнесбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 12 лютого 2008 року між

ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за умовами якого йому було надано кредит у розмірі 150 тис. грн зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 17,5 % річних, строком до 11 лютого 2018 року.На підставі додаткової угоди від 19 серпня 2008 року до кредитного договору було внесено зміни щодо процентної ставки за користування кредитними коштами і її розмір було збільшено з 17,5 % до 20 % річних. Проте відповідач належним чином не виконував умови договору, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 19 березня 2016 року складає 1 080 266,70 грн.

З урахуванням викладеного, уточнивши позовні вимоги, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 вказану заборгованість за кредитним договором

від 12 лютого 2008 року.

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 13 квітня 2016 року позовні вимоги ПАТ «Брокбізнесбанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за кредитним договором

від 12 лютого 2008 року у розмірі 992 031,70 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи частково позовні вимоги ПАТ «Брокбізнесбанк», суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 взяті на себе зобов'язання за договором кредиту не виконує, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню з останнього. Разом з тим, відмовляючи в частині позовних вимог про стягнення штрафу за порушення пункту 4.2.6. кредитного договору від 24 грудня 2007 року, штрафу за порушення пункту 2.1.4. договору застави

від 30 березня 2009 року, штрафу за порушення пункту 4.2. іпотечного договору від 12 лютого 2008 року, штрафу за порушення пункту 5.3.2 іпотечного договору від 12 лютого 2008 року, суд зазначив, що вказані суми в розрахунку згідно договорів №776/07, №67К-08/І, №6К-08/3 стягненню не підлягають, оскільки копії таких договорів до матеріалів справи не долучені як доказ.

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 04 серпня 2016 року рішення районного суду змінено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь

ПАТ «Брокбізнесбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 329 307,93 грн, з яких: 140 тис. грн - заборгованість за кредитом, 179 307,93 грн - заборгованість за процентами; 10 тис. грн - неустойка за прострочення сплати заборгованості по кредиту та за прострочення сплати заборгованості по процентах. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Апеляційний суд, змінюючи рішення районного суду, виходив з того, що висновок суду про порушення відповідачем кредитних зобов'язань та стягнення заборгованості є вірним. Проте суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в уточненій позовній заяві від 31 березня 2015 року міститься вимога про стягнення основного боргу, заборгованості зі сплати процентів та стягнення неустойки. А заява позивача від 28 березня 2016 року про збільшення позовних вимог не містить вимог про стягнення трьох процентів річних за неправомірне користування грошовими коштами (кредит) - 12 260,57 грн; трьох процентів річних за неправомірне користування грошовими коштами (проценти) - 18 459,03 грн; суми індексації за прострочення сплати заборгованості по кредиту - 93 513,39 грн; суми індексації за прострочення сплати заборгованості по несплаченим відсоткам - 138 895,78 грн, а тому судом першої інстанції безпідставно включено ці суми до стягнення з відповідача.

У вересні2016 року ПАТ «Брокбізнесбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Куренного О. В. подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не встановив належним чином обставин справи та не звернув уваги на те, що подаючи заяву від 28 березня 2016 року, ПАТ «Брокбізнесбанк» збільшив та уточнив позовні вимоги для повного та всебічного розгляду справи по суті. Крім того, суд безпідставно зменшив розмір неустойки, порушивши вимоги статті 551 ЦК України, не врахувавши, що банк перебуває на стадії ліквідації і зменшення розміру неустойки призведе до неможливості повернення вкладів громадян.

Також у вересні2016 року ОСОБА_2 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила змінити рішення апеляційного суду.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не встановив належним чином обставин справи та не звернув уваги на те, що вимога щодо сплати основного боргу та заборгованості зі сплати процентів за період

з 16 вересня 2008 року по 19 березня 2016 року є безпідставною, оскільки позивачем порушено строк позовної давності. Крім того, апеляційний суд, приймаючи, як доказ, первинний розрахунок та уточнений розрахунок заборгованості ОСОБА_2 не звернув уваги на те, що такі розрахунки підписані неналежними особами, оскільки з 11 червня 2014 року у ПАТ «Брокбізнесбанк» розпочата ліквідація, а дію всіх довіреностей припинено.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

22 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Судом установлено, що 12 лютого 2008 року між акціонерним банком «Брокбізнесбанк», який було перейменовано на ПАТ «Брокбізнесбанк» та

ОСОБА_2 укладено кредитний договір, згідно якого банк надав останній грошові кошти у розмірі 150 тис. грн на строк з 12 лютого 2008 року по 11 лютого 2018 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 17,5% річних від залишку заборгованості на споживчі цілі.

19 серпня 2008 року сторони уклали додаткову угоду до кредитного договору

від 12 лютого 2008 року, якою було змінено процентну ставку до 20% річних, інші умови кредитного договору залишилися без змін.

Умови договору ОСОБА_2 належним чином не виконує.

Звертаючись із зазначеним позовом ПАТ «Брокбізнесбанк» просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 406 500,34 грн, що складається з:

140 тис. грн - основний борг, 118 337,99 грн - заборгованість зі сплати процентів, 148 162,35 грн - неустойка.

У квітні 2015 року ПАТ «Брокбізнесбанк» звернулося до суду із заявою про збільшення позовних вимог, та просило стягнути з ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 540998,31 грн, що складається з: 140 тис. грн - основний борг,

149 866,73 грн - заборгованість зі сплати процентів, 251 131,58 грн - неустойка.

У березні 2016 року ПАТ «Брокбізнесбанк» знову звернулося до суду із заявою про збільшення позовних вимог, та згідно наданого розрахунку просило стягнути з ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 1 080 266,70 грн, що складається з:

140 тис. грн - основний борг, 179 307,93 грн - заборгованість зі сплати процентів, 163 475, 31 грн - неустойка за прострочення сплати заборгованості по кредиту, 246 119,69 грн - неустойка за прострочення сплати заборгованості по процентам, 12 260,57 грн - 3% річних за неправомірне користування грошовими коштами (кредит), 18 459,03 грн - 3% річних за неправомірне користування грошовими коштами (проценти), 93 513,39 грн - сума індексації за прострочення сплати заборгованості по кредиту, 138 895,78 грн - сума індексації за прострочення сплати заборгованості по несплаченим процентам, 63 500 грн - штраф за порушення пункту 4.2.6. кредитного договору, 7 500 грн - штраф за порушення пункту 2.1.4. договору застави, 7 500 грн - штраф за порушення пункту 4.2. іпотечного договору, 9 735 грн - штраф за порушення пункту 5.3.2 іпотечного договору.

Апеляційний суд, переглядаючи справу в апеляційному порядку, зазначив, що заява позивача про збільшення позовних вимог від 28 березня 2016 року не містить вимог про стягнення трьох процентів річних за неправомірне користування грошовими коштами (кредит), трьох процентів річних за неправомірне користування грошовими коштами (проценти), суми індексації за прострочення сплати заборгованості по кредиту, суми індексації за прострочення сплати заборгованості по несплаченим відсоткам, а тому судом першої інстанції безпідставно включено ці суми до стягнення з відповідача.

Однак з таким висновком апеляційного суду погодитися не можна.

Частиною 1 статті 303 ЦПК України 2004 року передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог частини першої 1 статті 304 ЦПК України 2004 року справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими цією главою.

Згідно частини першої статті 11 ЦПК України 2004 року суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною другою статті 31 ЦПК України 2004 року передбачено право позивача протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково.

ПАТ «Брокбізнесбанк», скориставшись своїм правом, передбаченим

статтею 31 ЦПК України 2004 року, у березні 2016 року збільшило позовні вимоги, надавши розрахунок заборгованості станом на 19 березня 2016 року.

Апеляційний суд на зазначене уваги не звернув, у порушення вимог статей 31, 119, 215 ЦПК України не з'ясувавши належним чином розміру заявлених позовних вимог, на власний розсуд й без згоди останнього надав перевагу попередній заяві позивача про збільшення позовних вимог та не звернув уваги на те, що заявою від 28 березня 2016 року позивач збільшував позовні вимоги, а не уточнював первинний позов.

При цьому, вирішуючи питання про зменшення неустойки за заявленим клопотанням та зменшуючи розмір неустойки прострочення сплати заборгованості по кредиту із 163 475 грн до 5 тис. грн й розмір неустойки за прострочення сплати заборгованості за процентами із 246 119 грн до 5 тис. грн не зазначив істотних обставин та мотивів прийнятого в цій частині рішення про суттєве зменшення неустойки до зазначеного розміру з урахуванням вимог частини третьої статті 551 ЦК України та розміру збитків за договором.

Відповідно до частини четвертої статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Куренного Олександра Вікторовича та ОСОБА_2задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Рівненської області від 04 серпня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк