Постанова

Іменем України

10 травня 2018 року

м. Київ

справа №456/2438/17

провадження №61-15438св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя-доповідач),

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Фаловської І. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3, Виконавчий комітет Стрийської міської ради, приватне підприємство «Ареал Плюс», приватне підприємство «Архітектурна майстерня «Атріум», державне підприємство «Спеціалізована державна експертна організація-центральна служба української державної будівельної експертизи», Державна архітектурно-будівельна інспекція України, товариство з обмеженою відповідальністю «Буд-Арт», обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16 серпня 2017 року у складі судді Гулкевича О. В. та постанову апеляційного суду Львівської області від 23 січня 2018 року у складі колегії суддів: Левика Я. А., Ванівського О. М., Струс Л. Б.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_2, ОСОБА_3, Виконавчого комітету Стрийської міської ради, приватного підприємства «Ареал Плюс», приватного підприємства «Архітектурна майстерня «Атріум», Державного підприємства «Спеціалізована державна експертна організація-центральна служба української державної будівельної експертизи», Державної архітектурно-будівельної інспекції України, товариства з обмеженою відповідальністю «Буд-Арт», обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про усунення перешкод в користуванні конструктивними елементами житлового будинку, визнання незаконним і скасування рішення, визнання незаконними і скасування містобудівних умов і обмеження забудови земельної ділянки, скасування проектної документації на реставрацію з переплануванням, скасування результатів експертизи проекту будівництва, визнання незаконним і скасування дозволу на виконання будівельних робіт, визнання незаконним і скасування технічного паспорту нежитлових приміщень, визнання незаконним і скасування сертифікату ДАБІ.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16 серпня 2017 року заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову задоволено.

Вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 та

ОСОБА_3 відчужувати квартиру АДРЕСА_1.

Мотивуючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що заходи забезпечення позову, які просить застосувати позивач, є співмірними з позовними вимогами, не обмежать відповідачів у можливості користуватись спірним майном, але забезпечать у майбутньому виконання рішення суду.

Постановою апеляційного суду Львівської області від 23 січня 2018 року ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що висновки місцевого суду щодо необхідності забезпечення позову відповідають обставинам справи. Вжиті заходи забезпечення відповідають обсягу позовних вимог, які хоч і не стосуються прав позивача на квартиру, однак забезпечуватимуть можливість виконання потенційно можливого рішення суду про задоволення позову при чинних правах відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 на даний об'єкт.

Апеляційний суд зауважив, що заходи забезпечення не стосуються прав та можливості відповідачів використовувати спірний об'єкт, оскільки такі не є арештом, а лише забороною відчуження об'єкту.

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2018 року, ОСОБА_3 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та прийняти нову ухвалу про відмову ОСОБА_1 у застосуванні заходів забезпечення позову, посилаючись на порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтвердили необхідність застосування заходів забезпечення позову.

Касаційна скарга містить посилання на те, що судом порушено права власності відповідачів та не дотримано співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів.

02 травня 2018 року надійшли відзиви ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_4 на касаційну скаргу.

Відзив ОСОБА_1 аргументовано тим, що доводи касаційної скарги є безпідставними та надуманими, судом повно та об'єктивно розглянуто заяву позивача про забезпечення позову, норми процесуального права не порушено, у зв'язку із чим у задоволенні касаційної скарги слід відмовити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Відзив на касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 колегія суддів долучає до матеріалів справи, проте розглядає касаційну скаргу без їх врахування, оскільки відсутні докази надсилання їх копій іншим учасникам справи.

Згідно із статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій відповідно до частини третьої статті 406 ЦПК України розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд установив, що між сторонами виник спір, що стосується проведення відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 реконструкції квартири АДРЕСА_1.

Позивачем заявлено про забезпечення позову, а саме про заборону відповідачам ОСОБА_2 і ОСОБА_3 відчужувати квартиру АДРЕСА_1.

Необхідність такого забезпечення позивач обґрунтовувала тим, що відчуження даного приміщення значно ускладнить відновлення її порушених прав, оскільки необхідно буде додатково звертатись до суду з позовом до майбутніх його власників.

Суди погодились з доводами позивача, якими обгрунтовано заяву про забезпечення позову та дійшли висновку, що у разі невжиття таких заходів забезпечення позову існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов'язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Положеннями статті 152 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.

Відповідно до частини третьої статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. (пункт 4 Постанова Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня

2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Звертаючись з даним позовом, ОСОБА_1 просила: усунути перешкоди в користуванні конструктивними елементами (несучими стінами) житлового будинку АДРЕСА_1; зобов'язання ОСОБА_2, ОСОБА_3 за власний рахунок відновити несучі стіни (конструктивні елементи) житлового будинку АДРЕСА_1 у стані, який існував до перепланування квартири № 3 під торговельний заклад з влаштуванням дверного прорізу на місці віконного; визнати незаконним і скасувати містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки, скасувати проектну документацію на реставрацію з переплануванням, скасувати результати експертизи проекту будівництва, визнати незаконним і скасувати дозвіл на виконання будівельних робіт, визнати незаконним і скасувати технічний паспорт нежитлових приміщень, визнати незаконним і скасувати сертифікат ДАБІ.

Жодних прав на квартиру, яка є предметом забезпечення позову, позивач не заявляла.

Прийшовши до висновку про задоволення заяви про забезпечення позову, суд на вказане уваги не звернув, не здійснив оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, не з'ясував співмірність виду забезпечення позову, який просила застосувати особа, яка звернулась з такою заявою, позовним вимогам, не оцінив рівноцінність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог.

При вирішенні даного питання підлягало врахуванню обсяг позовних вимог та категорія спору.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, тому справу необхідно передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 406, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16 серпня 2017 року та постанову апеляційного суду Львівської області від 23 січня 2018 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В. В. Пророк

І. М. Фаловська

С. П. Штелик