ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2018 року

м.Суми

Справа №592/222/17

Номер провадження 22-ц/788/301/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»,

представники позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

відповідачі: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва Алла Михайлівна,

представник відповідача - ОСОБА_11,

треті особи: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», Ковпаківський відділ Державної виконавчої служби м. Суми,

представники третіх осіб: Юрченко Світлана Олександрівна, Ткаченко Вікторія Олександрівна,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_11 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 грудня 2017 року в складі судді Котенко О.А., ухваленого у м. Суми,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом, ТОВ «Кей-Колект» просило усунути перешкоди у здійсненні права користування майном, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, шляхом надання постійного безперешкодного доступу ТОВ «Кей-Колект» до цього майна, а також визнати громадян ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_8 такими, що втратили право користування квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Також, до суду звернулась ОСОБА_7, через свого представника, із зустрічною позовною заявою, у якій просила: визнати недійсним договір факторингу № 1 від 12.12.2011 року укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» в частині передачі права вимоги до ОСОБА_7; визнати недійсним договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 12.12.2011 року укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» в частині відступлення права вимоги за іпотечним договором № 48372 від 26.02.2007 року; визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М., індексний номер - 28007538, від 30.01.2016 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та внесення запису № 13062148 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1, за ТОВ «Кей-Колект».

Свої вимоги мотивує тим, що 26.02.2007 року між нею та АКІБ «УкрСиббанк» були укладені договори про надання споживчого кредиту №0/1 та №0/2, виконання яких було забезпечено іпотекою згідно договором іпотеки № 48372 від 26.02.2007 року, предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1. 12.12.2011 року між кредитором та ТОВ «Кей-Колект» буди укладені оспорювані договори, відповідно до умов яких були відступлені права вимоги, які мав банк до неї, новому кредиторові. Вказує, що факторинг є фінансовою послугою, а укладення договору, яким передбачено набуття фактором права вимоги до боржника - фізичної особи є порушенням розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг» №231 від 03.04.2009 року. Крім того, за договором факторингу № 1 від 12.12.2011 року ТОВ «Кей-Колект» отримало право вимоги за кредитним договором № №0 від 26.02.2007 року, натомість між банком та нею було укладено кредитний договір № №0/1. Згідно виписки неможливо дійти висновку про те, що додаток 1 до договору факторингу № 1 взагалі був підписаний повноважними особами ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект», в ній не зазначено початкової суми тіла кредиту, початкового непростроченого залишку, початкового проценту, початкової суми комісії та початкової суми пені. Вказує, що договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 12.12.2011 року має похідний характер від договору факторингу № 1 характер. У договорі про відступлення прав вимог за іпотечними договорами не конкретизовано, який саме об'єкт нерухомості переходить до позивача, додаток до нього нотаріально не посвідчений, у ньому не вказано, ким він підписаний, не вказано адресу об'єкту іпотеки, номер первинного іпотечного договору, вартість предмета іпотеки, відсутній порядок передачі права вимоги, перелік документів, якими посвідчується факт передачі правочинів та перелік самих правочинів, за якими відбулось відступлення права вимоги та інші необхідні реквізити. Також, зазначає про незаконність рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М. від 30.01.2016 року.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 18.12.2017 року відмовлено в задоволенні позову ТОВ «Кей-Колект». Зустрічний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М. індексний номер - 28007538 від 30.01.2016 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та внесення запису №13062148 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, за ТОВ «Кей-Колект». В іншій частині зустрічного позову відмовлено. Стягнуто з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М. на користь ОСОБА_7 640,00 грн. у відшкодування судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_7 про визнання частково недійсним договорів факторингу № 1 від 12.12.2011 року та відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 12.12.2011 року, її представник ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення в цій частині та задовольнити вказані вимоги.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що договір факторингу № 1 від 12.12.2011 року не відповідає п.п. 2 п. 1 розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг» №231 від 03.04.2009 року в редакції, яка діяла на момент укладання договорів факторингу № 1, тому в силу ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, є недійсним, а судом не було враховані положення ч. 2 ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» відповідно до якої до відносин факторингових послуг мають застосовуватись обмеження щодо надання окремих фінансових послуг встановлюються також нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання ринків фінансових послуг. Таким чином, вирішуючи питання щодо відповідності чи невідповідності положень вказаного розпорядження, суд вийшов за межі власних повноважень та порушив принцип диспозитивності, змагальності. Вказує, що обґрунтовуючи відмову у задоволенні вимог зустрічного позову, суд зазначає, що обсяг прав вимоги факторингу визначений у додатку № 1 до цього договору, який відсутній в матеріалах справи, а таблиці на які посилається суд не містять інформації, що вони є додатком № 1 до договору. Крім того, в у справі містяться дві копії договору відступлення прав вимоги від 12.12.2011 року, які відрізняються одна від одної.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Кей-Колект» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Вказує, що позивачем не надано жодного доказу, що оспорюванні договори не відповідають вимогам законодавства та порушують його права або інтереси, а чинним законодавством передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути змінений на іншу особу. Зазначає, що посилання на ненадання ТОВ «Кей-Колект» повного додатку № 1 та про невірне зазначення порядкового номеру у виписці до додатку № 1 не є безумовною підставою для визнання договору факторингу недійсним, оскільки виписка містить усі необхідні дані. Вважає, що клопотання про витребування документів не підлягає задоволенню, оскільки дане питання вирішувалось місцевим судом.

Представник ОСОБА_7 та третя особа ОСОБА_8,., в судовому засіданні доводи скарги підтримали та просили задовольнити.

Представник ТОВ «Кей-Колект» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник Ковпаківського відділу Державної виконавчої служби м. Суми у своїй промові поклався на розсуд суду.

Приватний нотаріус Кобелєва А.М. та треті особи до суду не з'явилися, але про місце та час розгляду справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 3 розділу ХIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VII «Про судоустрій і статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних суддів у відповідних апеляційних округах.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскарженій частині в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення в оскарженій частині, суд першої інстанції виходив з того, що при укладенні договору факторингу від 12.12.2011 року та договору відступлення прав вимоги від 12.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» були дотримані норми законодавства, тому відсутні підстави для визнання недійсними вказаних договорів в частині передачі прав вимоги до ОСОБА_7 та в частині відступлення права вимоги за іпотечним договором.

В іншій частині рішення суду не оскаржується.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду виходячи з наступного.

Як вбачається із цивільної справи та встановлено судом першої інстанції, що 26.02.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_7 (змінила прізвище на «Хімікус») укладено договір про надання споживчого кредиту №0/1, за умовами якого банк зобов'язується надати позичальнику кредит в сумі 21700,00 доларів США на строк до 26.02.2017 року, а позичальник зобов'язується повернути кредитні кошти, сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим договором (т. 1, а.с. 75, 132-136, т. 2 а.с. 50-52).

Також, цього дня - 26.02.2007 року, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_7 був укладений договір іпотеки № 48372, згідно з яким ОСОБА_7 передала в іпотеку нерухоме майно - однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, в рахунок забезпечення виконання усіх грошових зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту №0/1 від 26.02.2007 року (т. 1 а.с.137-138)

12.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу №1, відповідно до якого ПАТ «УкрСиббанк» зобов'язується передати у власність ТОВ «Кей-Колект», а ТОВ «Кей-Колект» - прийняти права вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження ПАТ «УкрСиббанк» за плату та на умовах, визначених цим договором (т. 1 а.с. 139-148).

В цей же день між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» був укладений договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, зазначеними у додатку 1 до цього договору, в якому зазначений договір іпотеки, укладений з ОСОБА_7 (т .1 а.с. 149-154)

Згідно з додатком до договору факторингу передано право грошової вимоги за договором №0, який укладений 26.02.2007 року з позичальником ОСОБА_7 (ідентифікаційний код НОМЕР_1), на суму 21700,00 доларів США. В додатку одночасно з договором про надання ОСОБА_7 кредиту на суму 21700,00 доларів США зазначений договір іпотеки №48372, укладений з ОСОБА_7 26.02.2007 року.

Листом від 15.12.2011 року № 12-22/26983 ОСОБА_7 повідомлено про відступлення ПАТ «УкрСиббанк» права вимоги, заміну кредитора у зобов'язанні та факторинг за договором факторингу №1 від 12.12.2011 року(т. 2 а.с. 26-28).

Згідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Згідно ст. 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.

У зв'язку із укладенням договору факторингу 12.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено Договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Е.В. за реєстровими № 5207-5208.

Згідно чинного законодавства цей договір укладено в нотаріальній формі.

У відповідності до п. 6.7 договору іпотеки № 48372 від 26.02.2006 року іпотека зберігає силу у випадку, коли у встановленому законом порядку відбувається переведення іпотекодавцем боргу за кредитним договором на іншу особу.

Відповідно до ч. 1 п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом.

Положеннями ЦК України визначено чіткий перелік підстав визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору та свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Статтею 6 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який передбачає право суб'єкта цивільного права на укладення й інших договорів, прямо не передбачених актами цивільного законодавства, але відповідають загальним засадам цивільного законодавства. Сторони договору мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Виходячи з викладеного, договір факторингу № 1 від 12.12.2011 року та договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки від 12.12.2011 року, які були укладені між ПAT «УкрСиббанк» між ТОВ «Кей-Колект» були спрямовані на набуття сторонами цивільних прав і обов'язків. Зміст цих правочинів не суперечить актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства, при укладанні правочинів волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочини було вчинено у формі, встановленій законом, вони були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними. А при укладанні цих договорів права боржника - ОСОБА_7 не було змінено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі й на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом

Згідно положень ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до вимог ст. 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням.

Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що зазначені позивачем ОСОБА_7 підстави позову в частині визнання недійсними договору факторингу та відступлення права вимоги не є такими, з якими закон пов'язує недійсність правочинів.

Доводи апеляційної скарги про те, що у фактора немає права на придбання права відступної вимоги до фізичної особи, яка не є суб'єктом господарювання, як це було передбачено п. 1 розпорядження № 231 від 03.04.2009 року Нацкомфінпослуг, колегія суддів вважає безпідставними.

Відповідно до ч. 5 ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг», редакція якого діяла на момент укладення спірного договору факторингу, фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог Цивільний кодекс України та цього Закону.

Разом з цим, ні нормами ЦК України, ні нормами вказаного Закону не обмежено можливості укладення договорів факторингу по відношенню до боржників - фізичних осіб.

Крім того, відповідно до п. 7 ст. 28 вказаного Закону Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції встановлює обмеження на суміщення надання певних видів фінансових послуг і не має права забороняти чи обмежувати надання передбачених законами фінансових послуг.

Враховуючи пріоритетність закону над підзаконним актом, колегія суддів вважає, що ТОВ «Кей-Колект» мало право на укладання договору факторингу по відношенню до боржників-фізичних осіб.

Крім того, слід зазначити, що розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 352 від 06.02.2014 внесені зміни до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 № 231, якими виключено пункт 1, що встановлював сукупність операцій з фінансовими активами, які відносяться до фінансової послуги факторингу, зокрема, і в частині визначення боржниками лише суб'єктів господарювання.

Отже доводи апеляційної скарги проте, що факторингові операції регулюються не тільки нормами законів, а й нормативно-правовими актами державних установ, що здійснюють регулювання ринків фінансових послуг, а саме, розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг № 231 від 03.04.2009 " Про віднесення операцій з фінансовими активам до фінансових послуг" в редакції, яка діяла на момент укладення договорів факторингу №1 та відступлення прав вимоги від 12.12.2011р. суб'єктами господарювання банком та ТОВ"Кей-Колект" не спростовують висновків суду стосовно відповідності нормативно-правового акту Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг №231 від 03.04.2009, оскільки відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади , їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як визначено ч.7 ст.10 ЦПК України у разі невідповідності правого акту правовому акту вищої юридичної сили, суд застосовує норми правого акта вищої юридичної сили.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що в оскарженій частині рішення суд першої інстанції всебічно і повно з'ясував обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи в цій частині.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 грудня 2017 року в оскарженій частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 травня 2018 року.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко