КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/961/2018
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 листопада 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Богдан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва в складі судді Галась І.А., ухвалене в м. Київ 21 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна» про відшкодування шкоди,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди, просив стягнути з відповідача завдану йому матеріальну шкоду у результаті дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 25168,63 грн. та покласти на нього судові витрати у відповідності до вимог ЦПК України.

Заявлений позов мотивував тим, що 24 липня 2015 року, керуючи автомобілем ВАЗ-2113, д.н.з. НОМЕР_1, по вул. Прилуцькій у м. Ніжині Чернігівської обл., рухаючись по другорядній дорозі та виїжджаючи на головну дорогу, ОСОБА_2 не надав переваги в русі, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем позивачаVolkswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_3, який рухався по головній дорозі.

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2015 року відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 340 грн.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди належний йому автомобіль Volkswagen Transporter було істотно пошкоджено, відповідно до Звіту про оцінку вартості відновлювального ремонту колісного транспортного засобу № 569/15 від 25 серпня 2015 року, вартість ремонту складала 25168,63 грн. (без ПДВ).

Власником автомобіля, керованого відповідачем при скоєнні дорожньо-транспортної пригоди - ОСОБА_3 04 лютого 2015 року було укладено Договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів із ПрАТ «Страхова компанія «Україна», страховий поліс № АІ/5566051, термін дії з 05 лютого 2015 року по 04 лютого 2016 року, а отже даний страховик має бути залучений до участі в справі як третя особа.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21 червня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 про відшкодування шкоди відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права,просив скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 червня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_1 посилався на те, що в якості обґрунтування відмови у позові судом першої інстанції було наведено ту обставину, що у звіті про оцінку вартості відновлювального ремонту належного позивачеві транспортного засобу не було визначено суми матеріального збитку, завданого йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також нібито не було зазначено, у чому саме полягає заподіяний йому матеріальний збиток, та яким чином було здійснено розрахунок останнього, а також не було надано суду докази дійсного проведення ремонту належного автомобіля. Вважає, що такі висновки суду першої інстанції є необґрунтованими, оскільки наданий ним висновок про оцінку вартості відновлювального ремонту колісного засобу від 25 серпня 2015 року складений відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, що не був спростований відповідачем.

Вказує, що при поданні позову ним було визначено обсяг заявлених ним вимог майнового характеру щодо відшкодування майнової шкоди саме у розмірі вартості відновлювального ремонту належного йому транспортного засобу.

Судом вказано про те, що позовні вимоги є недоведеними, належним чином, необґрунтованими та не підлягають задоволенню, при цьому ним жодним чином не було зазначено, який саме письмовий доказ з числа наданих не задовольняє вимоги ЦПК України, щодо належності, допустимості та достовірності, тому застосування судом першої інстанції у даному випадку ст. 81 ЦПК України з метою обґрунтування висновку про ненадання належних та допустимих доказів є порушенням норм процесуального права.

12 вересня 2018 року надійшов відзив на апеляційну скаргу від відповідача ОСОБА_2, обґрунтований тим, що необхідною умовою для відшкодування матеріального збитку особою, відповідальною за заподіяний збиток, є наявність оцінки завданої шкоди, проведеної у встановленому законом порядку.

Вказував, що звіт № 569/15 про оцінку вартості відновлювального ремонту колісного транспортного засобу - автомобіля Фольксваген, д.н.з. НОМЕР_3, що належить ОСОБА_1, складений 25 серпня 2015 року суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_5, не відповідає положенням Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, оскільки не має деталізації, не вказано конкретні роботи, які необхідні даному автомобілю, не вказані деталі, які підлягають ремонту або заміні, не зазначені необхідні для ремонту матеріали, відсутня калькуляція ремонтних робіт, ніяким чином не підтверджені дані про вартість ремонтно-відновлювальних робіт на 7129,50 грн., про вартість необхідних для ремонту матеріалів на 3096,93 грн. та про вартість складових, що підлягають заміні під час ремонту на 61833,42 грн.

Просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 червня 2018 року залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником автомобіля VolkswagenTransporter д.н.з. НОМЕР_3, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 (а. с. 9).

Власником автомобіля ВАЗ 2113 д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_3 укладено із ПАТ «СК «Україна» договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальної власників наземних транспортних засобів, поліс № АІ/5566051 із терміном дії із 05 лютого 2005 року по 04 лютого 2006 року включно (а. с. 10).

25 серпня 2015 року суб'єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_5 складено звіт № 569/15 про оцінку вартості відновлювального ремонту колісного транспортного засобу - автомобіля легкового Volkswagen Transporter д.н.з. НОМЕР_3, при вирішенні якого досліджувалось питання в наступній редакції і послідовності: яка вартість відновлювального ремонту без ПДВ з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу - автомобіля легкового Volkswagen Transporter д.н.з. НОМЕР_3, необхідного для усунення пошкоджень, нанесених внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 24 липня 2015 року. Висновком даного звіту визначено, що вартість відновлювального ремонту без ПДВ з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу - автомобіля легкового Volkswagen Transporter д.н.з. НОМЕР_3, необхідного для усунення пошкоджень, нанесених внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 24 липня 2015 року, складає 25168,63 грн. (а. с. 11 - 19).

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2015 року ОСОБА_2 визнано винним в скоєнні дорожно-транспортної пригоди, яка сталася за таких обставин: 24 липня 2015 року ОСОБА_2, керуючи автомобілем ВАЗ д.н.з. НОМЕР_1, рухаючись по другорядній дорозі та виїжджаючи на головну дорогу, не надав перевагу в русі автомобілю Volkswagen, д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_1, який рухався по головній дорозі, внаслідок чого відбулось зіткнення, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Судом встановлено, що ОСОБА_2 порушив п. 16.11 Правил дорожнього руху України (а. с. 20 - 21).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не зазначено, в чому саме полягає завданий матеріальний збиток та яким чином позивач здійснював розрахунок матеріального збитку в сумі 25168,63 грн., оскільки в звіті № 569/15, наданому представником позивача на підтвердження позовних вимоги, зазначена сума відновлювального ремонту, а не матеріального збитку, завданого колісному транспортному засобу - автомобілю Volkswagen Transporter, що належить позивачу. Крім того, позивачем не надано доказів сплати на рахунок виконавця робіт суми в розмірі 25168,63 грн. та акт прийому-передачі виконаних робіт, що свідчить про ненадання суду належних та допустимих доказів того, що автомобіль дійсно було відремонтовано.

Із даними висновками апеляційний суд не може погодитися, виходячи із наступного.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З огляду на викладене вина відповідача ОСОБА_2 у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є доведеною, не заперечувалась сторонами у справі та у відзиві на апеляційну скаргу.

За правилами ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Пунктом 6 постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України визначено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Розрахунок матеріального збитку здійснюється згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092.

Згідно п.п. «д», «е» п. 1.4 Методики, остання застосовується з метою визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ; визначення вартості відновлювального ремонту КТЗ.

Згідно п. 1.6 Методики, відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів.

Пунктами 2.3 та 2.4 Методики визначено, що вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ. Вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Згідно п. п. 8.2, 8.3 Методики, вартість матеріального збитку, завданого власнику

колісного транспортного засобу, визначається такою, що дорівнює ринковій вартості колісного транспортного засобу на момент пошкодження за наявності однієї з нижчезазначених умов. В інших випадках вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості.

В цьому ж пункті наводиться арифметична формула розрахунку вартості матеріального збитку У = Ср + См + Сс х (1-Е) + ВТВ, де Ср - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн.; См - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн..; Сс - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн.; ВТВ - величина втрати товарної вартості.

Така ж формула наводиться і у звіті № 569/15 від 25 серпня 2015 року, наданому позивачем (а. с. 13 зворот), тобто суб'єктом оціночної діяльності фактично визначено вартість матеріального збитку, завданого позивачу, згідно п. 8.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, який становить 25168,63 грн.

Разом із тим, судом першої інстанції дані обставини та вимоги закону не були прийняті до уваги і помилково встановлено, що наданий позивачем звіт № 569/15 доводить лише вартість відновлювального ремонту, а не матеріального збитку, завданого позивачу, який, на думку суду, є меншим від вартості відновлювального ремонту.

Також не можна погодитися із висновками суду першої інстанції, що позивачем не надано доказів на підтвердження оплати вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, оскільки позивач ставив питання про відшкодування матеріального збитку, встановленого звітом про визначення його вартості, а не про стягнення вартості відновлювального ремонту.

Крім того, відповідно до ст. ст. 22, 1192 ЦК України, збитками є не лише витрати, які особа зробила, але й ті, які вона лише мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Виходячи із вищевикладеного, рішення суду першої інстанції ухвалене в результаті неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, а висновки суду, викладені в рішенні, не відповідають обставинам справи, відтак рішення суду не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

Разом із тим оцінюючи підставність вимог ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, апеляційний суд виходить із наступного.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, завдану майну потерпілих, становить 50 000 на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до страхового полісу АІ/5566051 страховиком власника автомобіля ВАЗ-2113 д.н.з.НОМЕР_1 ОСОБА_3 була третя особа ПАТ «Страхова компанія «Україна», ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 50000 грн. (а. с. 10).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року по справі № 755/18006/15-ц зробила правовий висновок, що покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Таким чином, саме на страховика відповідача покладений відповідний обов'язок у межах суми страхового відшкодування.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач не звертався до ПАТ «Страхова компанія «Україна» із вимогою про виплату йому страхового відшкодування в розмірі 25168,63 грн., яке повністю покривається лімітом відповідальності страховика, а отже пред'явлення вимог до відповідача ОСОБА_2, який керував транспортним засобом, щодо якого укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є безпідставним та передчасним.

Виходячи із вищевикладеного, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування із прийняттям нової постанови про відмову в позові з інших підстав.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 червня 2018 року скасувати та прийняти нову постанову.

Відмовити ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_2, третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна» про відшкодування шкоди.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 15 грудня 2018 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

ЯворськийМ.А.