Справа № 548/1621/18
Провадження №2/548/661/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.09.2018 року м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області

в складі: головуючого судді Миркушіної Н.С.,

за участю секретаря судового засідання Ващенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хорол цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Хорольського району Полтавської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Хорольського районного суду з вищевказаним позовом.

Позовні вимоги мотивував тим, що він є спадкоємцем за законом померлого 09 березня 2008 року ОСОБА_3. Зазначає, що після смерті останнього відкрилася спадщина на його спадкове майно, тобто на земельну ділянку площею 3, 04 га, місце розташування: ОСОБА_2 сільська рада Хорольського району Полтавської області. Вказує, що він бажає прийняти спадщину після смерті ОСОБА_3, проте оформити свої спадкові права на вказане майно не має можливості, оскільки він пропустив строк для прийняття його спадщини, в звязку з чим і звернувся до суду з даним позовом.

На підставі вищенаведеного, позивач і змушений звертатися до суду з даною позовною заявою.

Представник позивача ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, в позовній заяві прохав розглянути справу за його з позивачем відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Хорольського району Полтавської області в судове засідання не зявився, хоча вчасно і належним чином був повідомлений про дату й час розгляду справи, але надав суду заяву в якій прохав справу розглядати без його участі.

У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється,що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд врахувавши позицію сторін,дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є сином ОСОБА_5 та ОСОБА_3, що доводиться копією свідоцтва про народження серії ЯЛ № 255407.

09 липня 2003 року мати позивача ОСОБА_5 померла в с. Бутівці Хорольського району Полтавської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія 1 КЕ № 242336.

З довідки виконкому ОСОБА_2 сільської ради Хорольського району Полтавської області від 13.08.2018 року № 1493 слідує, що ОСОБА_5, проживала і була зареєстрована до дня своєї смерті 09.07.2003 року в селі Бутівці, по вулиці Надії Курченко, 3 Хорольського району Полтавської області. Спільно з нею на день її смерті був зареєстрований та проживав її чоловік - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Від її імені заповіт виконавчим комітетом ОСОБА_2 сільської ради не посвідчувався.

09 березня 2008 року батько позивача ОСОБА_3 помер в с. Бутівці Хорольського району Полтавської області, що підтверджується копією свідоцтва про його смерть серія 1 КЕ № 090983.

Згідно з довідкою виконкому ОСОБА_2 сільської ради Хорольського району Полтавської області від 13.08.2018 року № 1492 слідує, що ОСОБА_3, проживав і був зареєстрований до дня своєї смерті 09.03.2008 року в селі Бутівці, по вулиці Надії Курченко, 3 Хорольського району Полтавської області. Спільно з ним на день його смерті ніхто не був зареєстрований. Від його імені заповіт виконавчим комітетом ОСОБА_2 сільської ради не посвідчувався.

Після смерті 09 березня 2008 року ОСОБА_3 відкрилась спадщина на його спадкове майно, тобто земельну ділянку площею 3, 04 га, місце розташування: ОСОБА_2 сільська рада Хорольського району Полтавської області, цільове призначення (використання) земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: :00:010:0135, на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку Серія ЯГ № 680715.

Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України позивач є спадкоємцем першої черги за законом померлого 09 березня 2008 року ОСОБА_3, тому має право на його спадкове майно в порядку спадкування.

З огляду на те, що позивач є громадянином ОСОБА_6 Казахстан та постійно проживав на її території, прововідносини повязані із спадкуванням ним, належного його померлому батькові майна, є такими, що містять «іноземний елемент».

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України "Про міжнародне приватне право" іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм:

- хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою;

- об'єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави;

- юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

Відповідно до розяснень, викладених у листі ВССУ «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом» від 16.05.2013 року № 24-754/0/4-13 джерела правового регулювання участі іноземного елемента у цивільному процесі України поділяються на дві групи: національне законодавство та міжнародні договори, в яких бере участь Україна.

Загальні засади регулювання правовідносин з іноземним елементом встановлені Конституцією України, статті якої гарантують забезпечення, охорону і захист прав і свобод людини. У статті 26 Конституції України закріплено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб'єктності та основних прав і свобод людини (частина друга статті 3 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства").

Згідно зі статтею 496 ЦПК іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Іноземні особи мають процесуальні права та обовязки нарівні з фізичними і юридичними особами України, крім випадків, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною національного законодавства України є чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 9 Конституції України).

Чинні міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства (частина перша статті 19 Закону України "Про міжнародні договори України").

До міжнародних угод, якими врегульовано правила міжнародного цивільного процесу, належать двосторонні та багатосторонні договори, підписані Україною, та угоди колишнього СРСР, які зберігають юридичну силу для України.

Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору (частина друга статті 19 Закону України "Про міжнародні договори України").

При цьому суди повинні враховувати, що суд не може застосовувати закон, який регулює правовідносини, що розглядаються, інакше як міжнародний договір. У той же час міжнародні договори застосовуються, якщо вони не суперечать Конституції України (пункт 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя").

Розглядаючи справи за участю іноземного елемента, судам слід з'ясовувати наявність чинного між державами договору та за його наявності - порядку регулювання спірних правовідносин, що виникли.

Статтею 70 Закону України "Про міжнародне приватне право" встановлено, що з урахуванням положень статей 71, 72 цього Закону спадкові відносини регулюються правом держави, у якій спадкодавець мав останнє місце проживання, якщо спадкодавцем не обрано в заповіті право держави, громадянином якої він був. Вибір права спадкодавцем буде недійсним, якщо після складання заповіту його громадянство змінилося.

Відповідно до статті 71 вказаного Закону спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України.

Згідно статті 1 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 року, ратифікованої 10.11.1994 року Верховною Радою України (набула чинності для України з 14.07.1995 року), що застосовується у відносинах України з ОСОБА_6 Білорусь, Азербайджанською Еспублікою, ОСОБА_6 Узбекистан, Російською Федерацією, ОСОБА_6 Казахстан, ОСОБА_6 Таджикистан, ОСОБА_6 Вірменія, Киргизькою ОСОБА_6, ОСОБА_6 Молдовою, Грузією та Туркменістаном, громадяни кожної з Договірних Сторін, а також особи, що проживають на її території, користуються на територіях всіх інших Договірних Сторін у відношенні своїх особистих і майнових прав таким же правовим захистом, як і власні громадяни цієї Договірної Сторони.

Статтею 44 вказаної Конвенції визначено, що громадяни кожної з Договірних Сторін можуть успадковувати на територіях інших Договірних Сторін майно або права за законом або за заповітом на рівних умовах і в тому ж обсязі, як і громадяни цієї Договірної Сторони.

Відповідно до статті 45 право спадкування майна, крім випадку, передбаченого

пунктом 2 цієї статті, визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої спадкодавець мав останнє постійне місце проживання.

Право спадкування нерухомого майна визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої знаходиться це майно.

Пунктом 3 ОСОБА_7 ВССУ «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом» від 16.05.2013 № 24-754/0/4-13 встановлено, що підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України (статтею 497 ЦПК України).

Слід звернути увагу на те, що питання про підсудність судам України справ з іноземним елементом може визначатися і на момент відкриття провадження у справі, і у підготовчому судовому засіданні.

Підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" (частина перша статті 75 Закону України "Про міжнародне приватне право").

Підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається у підготовчому засіданні відповідно до статті 76 Закону України "Про міжнародне приватне право", відповідно до якої суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, зокрема, у випадку: 6) якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання.

Стаття 77 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначає, що підсудність судам України є виключною у таких справах з іноземним елементом: якщо у справі про спадщину спадкодавець громадянин України і мав в ній місце проживання.

З огляду на те, що спадкодавець ОСОБА_3, на момент смерті був громадянином України і мав у ній постійне місце проживання, а спадкуванню підлягає нерухоме майно на території України, зокрема Хорольського району Полтавської області, вказаний позов є підсудним Хорольському районному суду Полтавської області за правилами ст. 30 ЦПК України.

Відповідно до ОСОБА_7 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.07.2012 року № 6-47/2/0/9-12, на позови спадкоємця про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини поширюються правила виключної підсудності і вони предявляються за місцем знаходження майна або основної його частини, якщо такі позовні вимоги виникають із приводу нерухомого майна.

Відповідно до повідомлення приватного нотаріуса Хорольського районного нотаріального округу ОСОБА_8 від 08.08.2018 року № 1714/01-16, позивачем пропущений шестимісячний строк, встановлений ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини за всіма підставами після смерті 09.03.2008 року батька ОСОБА_3, останнім місцем проживання якого було: с. Бутівці, вул. Надії Курченко, 3 Хорольського району Полтавської області, а тому йому розяснена можливість звернутись до суду з відповідною позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

При перевірці по обліку спадкових справ Хорольської держнотконтори встановлено, що спадкова справа на майно померлого 09 березня 2008 року ОСОБА_3 не відкривалась.

Згідно ст.1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; якщо виникнення у особи права на спадщину залежить від неприйняття спадщини або відмови в його прийнятті іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється в три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України). Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто.

Відповідно до ст.1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті та з урахуванням розяснень, викладених у п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року, «Про судову практику у справах про спадкування», поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Позивач, дійсно пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті 09 березня 2008 року ОСОБА_3 з поважної причини, оскільки постійно проживає на території іншої держави - ОСОБА_6 Казахстан та рідко приїжджав на територію України, а також не має юридичної освіти та достатніх знань в області спадкового права України, але виявляв намір прийняти спадщину, оскільки утримував на руках правовстановлюючі документи на спадкове майно померлого батька та вважав, що таким чином фактично прийняв його спадщину.

З огляду на викладене слід визначити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, додатковий строк для прийняття спадщини померлого 09 березня 2008 року ОСОБА_3, терміном 2 /два/ місяці, з дня набрання рішення суду законної сили.

Керуючись ст.ст. 1-18, 76-81, 141, 209-241, 259, 263-265, 268,315-319, 354, 355 ЦПК України, керуючись ст. ст. 1222, 1261, 1270, 1272 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Хорольського району Полтавської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщинизадовольнити повністю.

Визначити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, додатковий строк для прийняття спадщини померлого 09 березня 2008 року ОСОБА_3, терміном 2 ( два) місяці, з дня набрання рішення суду законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до пп.15.5 п.15розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України,до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Хорольський районний суд Полтавської області.

Повний текст судового рішення складено 27.09.2018 року.

Суддя Н.С.Миркушіна