АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/707/18Головуючий по 1 інстанції
Категорія: на ухвалу Міщенко К.М. Доповідач в апеляційній інстанції Новіков О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2018 року м. Черкаси:

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів:

Новікова О.М.,
Храпка В.Д., Бондаренка С.І.,
за участю секретаряМатюхи В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу Прокуратури Черкаської області на ухвалу Тальнівського районного суду Черкаської області від 20 лютого 2018 року у складі судді Міщенко К.М. у справі за позовом заступника керівника Звенигородської місцевої прокуратури до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, ОСОБА_6, третя особа: Фермерське господарство «Лащова», про визнання незаконними та скасування рішень органу державної влади, визнання договорів оренди та суборенди недійсними, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2017 року заступник керівника Звенигородської міської прокуратури С. Зубенко звернувся в інтересах держави з вказаним позовом до відповідачів, посилаючись на порушення ними земельного законодавства при виділенні земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства.

Ухвалою Тальнівського районного суду Черкаської області від 20 лютого 2018 року позовна заява залишена без розгляду.

Постановляючи ухвалу, суд виходив з того, що справа неодноразово призначалась до розгляду районним судом, проте заступник керівника Звенигородської прокуратури Зубенко С. жодного разу не з'явився на засідання. Натомість прокурор Каневський В.В. представляв інтереси позивача на підставі лише службового посвідчення, не надавши відповідного підтвердження своїх повноважень.

Згодом, прокурор Каневський В.В. надав довіреність, згідно з якою заступник керівника прокуратури С.Зубенко доручив представляти інтереси Звенигородської місцевої прокуратури прокурорам Тальнівського відділу Звенигородської місцевої прокуратури Федоренку В.А. та Каневському В.В.

Дійшовши висновку про невідповідність довіреності вимогам ст. 247 ЦК України (не зазначено дату складання, назву довірителя - юридичної особи, коло повноважень повіреного, відсутнє посвідчення організацією-видавником довіреності), суд першої інстанції визнав повторну неявку позивача підставою для залишення позову без розгляду відповідно до ч. 5 ст. 223 ЦПК України.

Ухвала оскаржена Прокуратурою Черкаської області в апеляційному порядку з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що прокурор здійснює специфічну конституційну функцію представництва, що відрізняється інших видів представництва. В даному випадку підтвердження повноважень прокурора здійснюється лише посвідченням.

Заступник прокурора Прокуратури Черкаської області просить ухвалу скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_6 повторює доводи районного суду. Додатково вказує на суперечливу позицію апелянта. Прокурор зазначає, що Зубенко С.А. не мав права видавати довіреність і допустив порушення закону, видаючи таку. Проте, з іншої сторони апелянт вказує, що довіреність містить недоліки, усунення яких надасть можливість представнику брати участь у судовому засіданні. ОСОБА_6 просить апеляційну скаргу відхилити, а ухвалу Тальнівського районного суду Черкаської області від 20.02.2018 року залишити без змін.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить до висновку про задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 131-1 Конституції України органи прокурату здійснюють представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Частиною 3 ст. 56 ЦПК України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Статус прокурора визначено у ст. 15 вказаного вище Закону України «Про прокуратуру», частиною 2 якої передбачено також, що прокурори в Україні мають єдиний статус незалежно від місця прокуратури в системі прокуратури України чи адміністративної посади, яку прокурор обіймає в прокуратурі.

Як роз'яснив Конституційний Суд України в рішенні № 3-рп/99 від 08 квітня 1999 року, представництво прокуратурою України інтересів держави в суді є одним із видів представництва в суді. За правовою природою представництво в суді є правовідносинами, в яких одна особа (представник) на підставі певних повноважень виступає від імені іншої особи (довірителя) і виконує процесуальні дії в суді в її інтересах, набуваючи (змінюючи, припиняючи) для неї права та обов'язки. Представництво прокурором інтересів держави в суді відрізняється від інших видів представництва рядом специфічних ознак: складом представників та колом суб'єктів, інтереси яких вони представляють, обсягом повноважень, формами їх реалізації.

Отже, прокурор діє не від імені органу прокуратури як юридичної особи, а виключно від імені держави.

З матеріалів справи вбачається, що заступник Звенигородської місцевої прокуратури, як це передбачено у ст. 24 Закону України «Про прокуратуру», подав позов до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, ОСОБА_6, третя особа: Фермерське господарство «Лащова», про визнання незаконними та скасування рішень органу державної влади, визнання договорів оренди та суборенди недійсними.

Справа призначалась до слухання кілька разів і кожного разу в судове засідання з'являвся Каневський В.В., який, відповідно до службового посвідчення № 045569, виданого 18.01.2017 року, займає посаду прокурора Тальнівського відділу Звенигородської місцевої прокуратури (а.с. 74).

Відповідно до Положення про службове посвідчення прокурора, затвердженого Наказом Генеральної прокуратури України N 134 від 05 квітня 2016 року, службове посвідчення прокурора є офіційним документом, який засвідчує належність посадової особи до системи прокуратури України, підтверджує її посаду, а також повноваження, визначені законодавством.

Проаналізувавши зазначені вище норми права, колегія суддів приходить до висновку, що наведеними положеннями ЦПК України, законом України «Про прокуратуру» не встановлено необхідності підтвердження довіреністю повноважень осіб, зазначених у ст. 15 Закону України «Про прокуратуру» як представників у цивільному процесі, які діють у межах своєї компетенції. Такі особи підтверджують свої повноваження службовим посвідченням.

Таким чином, суд дійшов неправильного висновку про повторну неявку позивача, оскільки відповідно до матеріалів справи прокурор Каневський В.В. був присутній на судових засіданнях.

Тому, висновок суду про залишення позовної заяви без розгляду у зв'язку з повторною неявкою позивача є необґрунтованим.

У зв'язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права оскаржувана ухвала підлягає скасуванню як така, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до ст. 379 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 35, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Прокуратури Черкаської області - задовольнити.

Ухвалу Тальнівського районного суду Черкаської області від 20 лютого 2018 - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 11 травня 2018 року.

Судді