ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/3785/13-ц Головуючий суддя І інстанції Шишкін О.В.
Провадження № 22-ц/818/701/18 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: В порядку ЦПК України
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2018 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.

суддів колегії: Бурлака І.В., Кіся П.В.,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 серпня 2018 року в складі судді Шишкіна О.В. по цивільній справі за поданням старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Приймак Юлії Анатоліївни про встановлення порядку і способу виконання виконавчого листа № 638/3785/13-ц, виданого 05.04.2015 року Дзержинським районним судом міста Харкова про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 серпня 2018 року задоволено подання старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Приймак Юлії Анатоліївни про встановлення порядку і способу виконання виконавчого листа № 638/3785/13-ц, виданого 05.04.2015 року Дзержинським районним судом міста Харкова. Встановлено спосіб виконання виконавчого листа № 638/3785/13-ц, виданого 05.04.2015 року Дзержинським районним судом міста Харкова про стягнення із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 суму боргу за договором позики в сумі, еквівалентній 26 000 євро, що станом на 21.07.2014 року за офіційним курсом НБУ складає 409 869 грн. (чотириста дев'ять тисяч вісімсот шістдесят дев'ять гривень), відсотки від суми позики в розмірі 77 877 грн. (сімдесят сім тисяч вісімсот сімдесят сім гривень), судовий збір 3450,00 грн. (три тисячі чотириста п'ятдесят гривень) шляхом звернення стягнення та реалізації майна боржника, ОСОБА_3, що належить йому на праві приватної власності.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову про відмову у задоволенні подання державного виконавця.

Апеляційна скарга мотивована тим, що старшим державним виконавцем не було надано суду доказів належного повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження, а також в актах державного виконавця від 17.02.2016 та 30.09.2015, складених при виході за адресою боржника, відсутні підписи та анкетні дані сусідів боржника, на яких виконавець посилається в актах. Вказано, що державним виконавцем не надано відомостей про осіб, які зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1, та не з'ясовано, чи мешкає боржник за вказаною адресою. ОСОБА_3 посилається на те, що відомості з Інформаційної довідки №117337018 від 23.10.2015 з Реєстру прав власності на нерухоме майно не відповідають дійсності на час розгляду подання у 2018 році. Зазначено, що старший державний виконавець Приймак Ю.А. не мала повноважень на звернення до суду із поданням про зміну способу виконання рішення суду, оскільки на той час закінчився строк дії виданої їй довіреності. Зауважено, що державним виконавцем не було доведено, що в інший спосіб неможливо виконати рішення суду, оскільки матеріали справи містять лише відповідь Пенсійного фонду України від 17.06.2015.

Відзиву на апеляційну скаргу суду надано не було.

Частина третя статті 3 ЦПК Українипередбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Згідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь судді-доповідача, за відсутності усіх учасників справи, які не з'явилися в судове засідання після неодноразових повідомлень суду апеляційної інстанції, що не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності згідно до положень ст. 372 ЦПК України, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та розглянутого судом позову, вважає, що скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскаржуване рішення вказаним вимогам не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що заочним рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 14.10.2014 позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 суму боргу за договором позики в сумі, еквівалентній 26 000 євро, що станом на 21.07.2014 року за офіційним курсом НБУ складає 409 869 грн. (чотириста дев'ять тисяч вісімсот шістдесят дев'ять гривень), відсотки від суми позики в розмірі 77 877 грн. (сімдесят сім тисяч вісімсот сімдесят сім гривень), судовий збір 3450,00 грн. (три тисячі чотириста п'ятдесят гривень).

17.06.2015 року до провадження виконавчої служби надійшов виконавчий лист на вказане рішення, яким стягнуто із відповідача на користь позивача суму боргу за договором позики в сумі, еквівалентній 26 000 євро, що станом на 21.07.2014 за офіційним курсом НБУ складає 409 869 грн. (чотириста дев'ять тисяч вісімсот шістдесят дев'ять гривень), відсотки від суми позики в розмірі 77 877 грн. (сімдесят сім тисяч вісімсот сімдесят сім гривень), судовий збір 3450,00 грн. (три тисячі чотириста п'ятдесят гривень).

Старший державний виконавець Шевченківського ВДВС міста Харків звернувся до суду із поданням про встановлення порядку і способу виконання виконавчого листа № 638/3785/13-ц, виданого 05.04.2015 Дзержинським районним судом міста Харкова про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 боргу за договором позики в сумі, еквівалентній 26 000 євро, що станом на 21.07.2014 складає 409 868 грн., відсотки від суми позики в розмірі 77 877 грн., а також судовий збір 3450,00 грн.

В обґрунтування подання державним виконавцем зазначено про те, що 17.06.2015 на підставі заяви стягувача, Державним виконавцем винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у межах суми звернення стягнення.

22.06.2015 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано обтяження № 10126543 про арешт всього нерухомого майна, яке належить боржнику ОСОБА_3.

Згідно відповідей № , від 17.06.2015 Пенсійного фонду України, інформація щодо отримання пенсії або доходів боржником не знайдена.

Згідно відповідей № , від 17.06.2015 Державної податкової служби України, інформація щодо джерел отримання доходу боржником або наявних відкритих рахунків у банківських або фінансових установах відсутня.

24.06.2015 на підставі ст.28 ЗУ «Про виконавче провадження» винесено постанову про стягнення із боржника виконавчого збору.

03.08.2015 при виході за адресою зазначеною у виконавчому документі, а саме; АДРЕСА_1, не виявилось можливим перевірити майновий стан боржника, оскільки на дзвінок до вищезазначеної квартири ніхто не відчинив. Зі слів сусідки із квартири 29, що розташована у спільному тамбурі, боржник за вказаною адресою мешкає, але з'являється пізно увечері, про що складено відповідний акт державного виконавця.

Згідно витягу з електронної бази «АМТ», за боржником були зареєстровані автотранспорті засоби, але у 2004 та 2006 роках були зняті з обліку.

Згідно інформаційної довідки № 117337018 від 23.10.2015 з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців, за боржником зареєстрована квартира АДРЕСА_1

30.09.2015 року при виході за адресою зазначеною у виконавчому документі, а саме: АДРЕСА_1, не виявилось можливим перевірити майновий стан боржника, про що було складено відповідний акт державного виконавця.

Згідно акту державного виконавця, 17.02.2016 при виході за адресою: АДРЕСА_1 державним виконавцем було роз'яснено боржнику ОСОБА_3 на підставі якого виконавчого документа з'явився державний виконавець та особи залучені для проведення виконавчих дій, проте не виявилось можливим перевірити майновий стан боржника, оскільки боржник ОСОБА_3 категорично відмовився допустити державного виконавця до вищевказаної квартири. Зі слів сусідки з квартири № 29 ОСОБА_6, з ОСОБА_3 вона перебуває у складних відносинах, оскільки ОСОБА_3 постійно погрожує їй та її сім'ї, якщо вона буде допускати будь кого до тамбуру відносно нього. У зв'язку з зазначеним, сусідка боржника відмовилась розписатися у акті державного виконавця.

Станом на 31.05.2017, боржник ОСОБА_3 рішення суду не виконав, виконати його у самостійному порядку він не має наміру.

Державний виконавець звертався до Дзержинського районного суду м. Харкова, в порядку ст. 376 ЦПК України, з метою задоволення подання про примусове проникнення до квартири АДРЕСА_1, для подальшого проведення виконавчих дій. спрямованих на фактичне виконання виконавчого листа № 638/3785/13-ц, виданий 05.04.2015 Дзержинським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 суму боргу за договором позики в сумі, еквівалентній 26 000 євро, що станом на 21.07.2014 за офіційним курсом НБУ складає 409 868 грн., відсотки від суми позики в розмірі 77 877 грн., судовий збір 3 450,00 грн. Проте, ухвалами по справі № 638/3785/13-ц від 09.11.2015 суддя Задорожний М.І., від 28.04.2016 - суддя Задорожний М.І., від 20.10.2016 - суддя Аркатова К.В., від 26.01.2017 суддя Омельченко К.О., в задоволенні подання про примусове проникнення до квартири АДРЕСА_1 було відмовлено. Зазначені відмови, позбавляють державного виконавця перевірити майновий стан боржника та здійснити опис квартири АДРЕСА_1, яка належить боржнику.

На даний час рішення суду боржником не виконано.

Задовольняючи подання державного виконавця суд першої інстанції виходив з того, що боржником рішення суду про стягнення заборгованості не виконано, та державним виконавцем доведено, що рішення суду не може бути виконане у інший спосіб.

Суд апеляційної інстанції не в повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувана чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Спосіб та порядок виконання рішення це визначена законодавством послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем, а також права і обов'язки суб'єктів виконавчого провадження під час їх вчинення. При зміні способу та порядку виконання рішення судом вживаються нові заходи для реалізації рішення суду в разі неможливості його виконання у порядку і спосіб, що встановлені раніше.

Спосіб виконання рішення визначається на підставі встановлених у ст. 16 ЦК України способів захисту цивільних прав. Зокрема, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Зміна способу і порядку виконання рішення полягає у заміні одного заходу примусового виконання іншим.

Відповідно до частин 1 та 3 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення чи зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Це питання також врегульовано і ч. 3 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», яка передбачає, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення суду.

Аналіз змісту ст. 435 ЦПК України свідчить про те, що підставами для зміни чи встановлення способу і порядку виконання рішення є виключно ті, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вказані обставини повинні бути чітко встановлені та підтвердженні відповідними доказами.

Відповідно до частини 1 статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а державна виконавча служба, як єдиний орган примусового виконання, зобов'язана прийняти всі необхідні заходи для його виконання.

Поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, що встановленого статтею 16 ЦК України. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 25 листопада 2015 року у справі № 6-1829цс15.

За правилами ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів вважає, що в порушення вимог даних приписів законодавства державним виконавцем не було доведено неможливості виконання рішення суду.

Суд погоджується з доводами ОСОБА_3 про те, що державним виконавцем було надано актуальної інформації про наявність у нього майна та доходів станом на час звернення з поданням про встановлення способу та порядку виконання рішення.

Матеріали справи містять відповіді Пенсійного фонду України та Державної податкової служби про відсутність у них відомостей стосовно ОСОБА_3, які датовані 17.06.2015.

Акти державного виконавця про вихід за місцем проживання боржника датовані 30.09.2015 та 17.02.2016.

Подання державного виконавця про примусове проникнення до житла боржника були розглянуті судом 09.11.2015, 28.04.2016, 20.10.2016 та 26.01.2017.

В матеріалах справи є інформаційна довідка з реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборгованості відчуження об'єктів нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців від 23.10.2015, згідно якої ОСОБА_3 є власником 4-х кімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а. с. 205).

Постановою старшого державного виконавця від 17.06.2015 було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_3 в межах суми звернення стягнення, заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику (т. 1 а. с. 222).

Однак, всупереч свого процесуального обов'язку державний виконавець при зверненні до суду з поданням про встановлення порядку та способу виконання рішення не було надано відомостей, що станом на 2018 рік у боржника відсутнє майно, за рахунок якого можливо виконати рішення суду, зокрема вказана квартира.

Згідно із п.п. 6, 7 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

За правилами ч. 8 ст. 26 Закону у разі якщо при відкритті виконавчого провадження виконавцем накладено арешт на майно боржника, боржник за погодженням із стягувачем має право передати йому таке майно або реалізувати його та передати кошти від його реалізації стягувачу в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом. У разі продажу майна боржника покупець повинен внести кошти за придбане майно на рахунок органу державної виконавчої служби або приватного виконавця. Після передачі майна стягувачу або внесення покупцем коштів на рахунок органу державної виконавчої служби або приватного виконавця арешт з проданого майна боржника знімається за постановою виконавця.

Нормами ст. 48 Закону передбачено порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника.

За таких обставин, суд вважає, що державним виконавцем не було доведено факту неможливості або наявності ускладнень у виконанні рішення суду, як того вимагає правило ст. 435 ЦПК України та ч. 3 ст. 33 Закону, оскільки ним не було вжито всіх можливих засобів, в рамках його компетенції, для такого виконання.

Колегія суддів відхиляє доводи ОСОБА_3 про те, що старший державний виконавець Приймак Ю.А. не була уповноважена на звернення до суду з поданням про визначення порядку та способу виконання рішення, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону.

Суд не бере до уваги доводи скарги про відсутність належного повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження, оскільки він був обізнаний про існування рішення суду про стягнення з нього заборгованості, та був зобов'язаний його виконувати.

Доводи ОСОБА_3 про недоліки форми актів державного виконавця не мають правового значення для вирішення питання про встановлення способу виконання рішення, а тому не беруться до уваги колегією суддів.

За правилами п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, оскільки при постановленні оскаржуваної ухвали районним судом було порушено норми матеріального та процесуального права, доводи скарги спростовують висновки суду, суд апеляційної інстанції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України задовольняє апеляційну скаргу, скасовує ухвалу суду першої інстанції та відмовляє у задоволенні подання.

Керуючись ст.ст. 259, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 381-384, 389-392 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 серпня 2018 року - скасувати.

У задоволенні подання старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Приймак Юлії Анатоліївни про встановлення порядку і способу виконання виконавчого листа № 638/3785/13-ц, виданого 05.04.2015 року Дзержинським районним судом міста Харкова - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 15.11.2018.

Головуючий -

В.Б. Яцина

Судді -

І.В. Бурлака.

П.В. Кісь.