Постанова

Іменем України

19 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 357/9378/16-ц

провадження № 61-33004св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя-доповідач),

суддів: Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., Фаловської І. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк»,

представники позивача: Змієвський Олег Анатолійович, Дивисенко Тетяна Олексіївна,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 квітня

2017 року у складі судді Бондаренко О. В. та ухвалу апеляційного суду Київської області від 25 липня 2017 року у складі колегії суддів:

ФінагєєваВ. О., Журби С. О., Сержанюка А. С.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» (далі - ПАТ «Креді Агріколь Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, у якому просило у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 перед ПАТ «Креді Агріколь Банк» за кредитним договором від 11 вересня 2008 року в розмірі

367 369,27 доларів США та 1 994 903,67 грн, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: нежитлову будівлю АДРЕСА_1 загальною площею 816,4 кв. м (з будь-якими змінами у плануванні у майбутньому); встановити спосіб реалізації вказаного нерухомого майна, що належить ОСОБА_4 та

ОСОБА_5, шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, що встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Позовна заява мотивована тим, що за умовами кредитного договору, укладеного 11 вересня 2008 року між ПАТ «Креді АгрікольБанк» та ОСОБА_4, останній отримав кредит у сумі 394 100 доларів США на умовах, визначених договором, зі строком повернення до 10 вересня

2018 року включно. У рахунок забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між сторонами було укладено договір іпотеки, предметом якого є нежитлова будівля АДРЕСА_1 загальною площею 816,4 кв. м (з будь-якими змінами у плануванні у майбутньому). Позичальник ОСОБА_4 допустив утворення заборгованості. Повідомлення-вимога кредитора про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_4 не виконав. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області

від 19 листопада 2013 року здійснено поділ спільного майна подружжя між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та за останньою визнано право власності на 1/2 частину предмета іпотеки. Оскільки існуюча заборгованість не погашена

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області

від 26 квітня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 25 липня 2017 року, в задоволенні позову відмовлено.

Судові рішення мотивовані відсутністю підстав для задоволення позову, оскільки позивач не надав доказів щодо скасування виконавчого напису, виданого 25 квітня 2014 року, та неможливості його виконання відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Креді Агріколь Банк»просить скасувати ухвалені в справі судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що наявність виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки, який не виконано, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно; стягнення заборгованості за основним зобов'язанням не виключає можливості задоволення вимог кредитора за рахунок забезпечувального зобов'язання. Крім того, незважаючи на існуючий виконавчий напис нотаріуса, заборгованість за кредитними договорами не погашена, що у свою чергу надає кредитору право на задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки.

Касаційна скарга також містить посилання на те, що ані в договорі іпотеки, ані в Законі України «Про іпотеку», ані в інших нормативно-правових актах немає жодного застереження, яке б обмежувало сторону, права якої порушено, лише одним способом захисту із передбачених законом.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, справу витребувано із суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи заперечення на касаційну скаргу, ОСОБА_5 вказує на те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки наведені в ній доводи є безпідставними та необґрунтованими. Судові рішення ухвалені з повним вставленням фактичних обставини справи, ґрунтуються повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи у їх сукупності. Висновок суду про те, що кредитор скористався своїм правом на задоволення вимог за кредитним договором шляхом вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

ОСОБА_4 не скористався правом подати відзив на касаційну скаргу, письмових заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направив.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення

змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року справу передано Верховному Суду.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Суд установив, що правовідносини сторін випливають з укладеного

11 вересня 2008 року між акціонерним товариством «Індустріально - ЕкспорнийБанк» (правонаступником якого є ПАТ «Креді Агріколь Банк») та ОСОБА_4, кредитного договору за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 394 100 доларів США, зі строком користування з 11 вересня 2008 року до 10 вересня 2018 року (включно), з узгодженим та підписаним сторонами графіком погашення чергових платежів.

Виконання умов кредитного договору забезпечено договором іпотеки, укладеним 11 вересня 2008 року між акціонерним товариством «Індустріально - Експорний Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Креді АгрікольБанк») та ОСОБА_4, за умовами якого останній передав в іпотеку нежитлову будівлю АДРЕСА_1, загальною площею 816,4 кв. м з будь-якими змінами у плануванні в майбутньому, що належить йому на праві власності, що підтверджується Рішенням третейського суду для вирішення конкретного спору від 28 травня 2006 року. Даний договір іпотеки укладено за згодою дружини іпотекодавця ОСОБА_5

Відповідно до пункту 5.3 договору іпотеки, іпотеко держатель має право вимагати задоволення забезпечених вимог за рахунок предмету іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання зобов'язання за Кредитним договором щодо сплати кредитних коштів, нарахованих відсотків, можливої пені за даним договором іпотеки в цілому та/або у тій чи іншій його частині. Іпотекодержатель має право на звернення стягнення на предмет іпотеки незалежно від того, настав строк виконання зобов'язання чи ні. Іпотекодавець в будь-який час до реалізації предмету Іпотеки має право припинити звернення на нього стягнення виконанням зобов'язання в повному обсязі. Звернення стягнення на предмет Іпотеки відбувається на підставі: 1) рішення суду; 2) виконавчого напису нотаріуса; 3) сторони беззаперечно та безвідклично погодилися, що цей договір вважається дорученням на продаж від імені іпотекодержателя предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу, та/або договором про задоволення вимог іпотекодержателя згідно статей 36,37,38 Закону України «Про іпотеку».

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області

від 19 листопада 2013 року за ОСОБА_5 в порядку поділу спільного майна подружжя визнано право власності на 1/2 частину нежитлової будівлі (автомайсетрі), загальною площею 816,4 кв. м, що знаходиться в АДРЕСА_1, вартість 1/2 частини цієї будівлі становить 1 908 665,50 грн.

ОСОБА_5 зареєструвала за особою право власності на вказане майно в установленому законом порядку.

14 березня 2014 року на адресу ОСОБА_4 була направлена вимога про виконання протягом 30 днів в повному обсязі зобов'язань за кредитним договором від 11 вересня 2008 року, яка була отримана ним 19 березня

2014 року.

25 квітні 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І. В. було вчинено виконавчий напис, відповідно до якого з іпотекодавця ОСОБА_4 на користь

іпотекодержателя - акціонерного товариства «Індустраіально-Експортний Банк» (яке в подальшому змінило найменування на ПАТ «Креді Агріколь Банк»), стягнуто нерухоме майна, яким є: нежитлова будівля АДРЕСА_1, загальною площею 816,4 кв. м, з будь-якими змінами у плануванні в майбутньому.

Стягнення провадиться за строк з 11 вересня 2008 року по 13 березня

2014 року. За рахунок коштів, отриманих від реалізації нежитлової будівлі

АДРЕСА_1, загальною площею 816,4 кв. м, з будь-якими змінами у плануванні в майбутньому, для задоволення вимог акціонерного товариства «Індустраіально-Експортний Банк» (яке в подальшому змінило найменування на ПАТ «Креді Агріколь Банк»). Сума, що підлягає стягненню 2 634 859,29 грн та з метою відшкодування кредитору внесеної за вчинення виконавчого напису плати, запропоновано стягнення з боржника 26 348,60 грн. Виконавчий напис набрав законної сили з моменту його вчинення.

Даний виконавчий напис був пред'явлено до виконання і знаходився на виконанні в Білоцерківському міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області.

Відповідно до постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 24 квітня 2017 року наведений виконавчий напис було повернуто стягувачу на підставі письмової заяви ПАТ «Креді Агріколь Банк»

від 02 березня 2017 року про повернення. Виконавчий документ може бути повторно пред'явлений для виконання в строк до 24 квітня 2020 року.

Станом на 29 листопада 2016 року заборгованість за кредитним договором становить 375 499,40 доларів США та 2 122 988,71 грн.

За приписами статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; чинне законодавство (частина перша статті 598, статті 599 - 601, 604 - 609 ЦК України) не пов'язує припинення зобов'язання з прийняттям судового рішення.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п'ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку (стаття 17 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідне регулювання наведено також у статті 593 ЦК України.

Отже, наявність виконавчого напису про зверненя стягнення на предмет іпотеки за наведеними вище положеннями законодавства не є підставою для припинення грошового зобов'язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством.

Згідно із частиною першою статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Відповідно до статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Позасудове врегулювання визначено у статті 36 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Умовами договору іпотеки сторони погодили, що іпотекодержатель має право на свій розсуд вибрати умови та порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межах передбачених пунктом 5.3 цього договору, а саме, звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, мирним шляхом, чи на підставі виконавчого напису.

Суд дійшов висновку, що банк реалізував право звернути стягнення на предмет іпотеки, звернувшись до нотаріуса про видачу виконавчого напису.

Проте, суд не врахував, що застосування кредитором іншого законного засобу для захисту свого порушеного та не поновленого боржником належним чином права не є подвійним стягненням заборгованості.

З огляду на відсутність доказів виконання боржниками зобов'язань за кредитними договорами, висновок судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки є неправильним та таким, зроблений без урахування фактичних обставин справи та положень чинного законодавства.

Разом із тим, при вирішенні спору суд не дослідив доводи та заперечення сторін, не повно з'ясував обставини, що входять до предмету дослідження у цій справі, та не вирішив спір відповідно до норм права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

У силу положень статті 400 ЦПК України касаційний суд позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, та давати оцінку доказам, які судами не досліджено, а відтак, не має можливості вирішити спір по суті за результатами касаційного перегляду.

Відповідно до пункту 1 частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу статті 411 ЦПК України підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» задовольнити частково.

РРР ішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 25 липня 2017 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді С. Ю. Мартєв

В.М. Сімоненко

І. М. Фаловська

С. П. Штелик