Справа № 445/1438/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Сивак В.М.
Провадження № 22-ц/783/5639/17 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного

суду Львівської області у складі:

головуючого - судді Мельничук О.Я.,

суддів Крайник Н.П. і Савуляк Р.В.

при секретарі Куцик І.Б.

з участю позивача ОСОБА_3, представника позивача ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_5, представника відповідача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6, представника ОСОБА_5 на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 20 липня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення,-

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вимогою зобов'язати ОСОБА_5 не чинити перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні житловим будинком у АДРЕСА_1 та виселити ОСОБА_5 з даного житлового будинку. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона являється власником спірної квартири, однак через перешкоди, які чинить їй ОСОБА_5 не може потрапити у належну їй житловий будинок. ОСОБА_5 проживає у даному будинку без реєстрації та правовстановлюючих документів і не являється членом її сім"ї, а являється її дядьком.

Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 20 липня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Виселено ОСОБА_5 із житлового будинку АДРЕСА_1.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку через свого представника ОСОБА_6 оскаржив ОСОБА_5. Вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Звертає увагу, що сам факт набуття та оформлення права власності на будинок іншою особою не є підставою для виселення інших членів сім"ї власника будинку. В апеляційній скарзі просить скасувати рішення і направити справу на новий розгляд.

22 січня 2018 року від представника позивача - ОСОБА_4 надійшов відзив на апеляційну скаргу. Вважає оскаржуване рішення законним. Звертає увагу, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не підтримують жодних родинних стосунків, договорів щодо оренди житлового будинку не укладали. Представник позивача просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення Золочівського районного суду Львівської області від 20 липня 2017 року залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_6, представника ОСОБА_5 слід залишити без задоволення із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28.07.2010 року ОСОБА_3 являється одноосібним власником житлового будинку АДРЕСА_1. Разом із житловим будинком ОСОБА_3 являється власником земельної ділянки, площею 0,2500 га, на якій розташований вказаний будинок, що підтверджується Державним Актом на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1.

Як вбачається із запису у Будинковій книзі, зареєстрованими у житловому будинку АДРЕСА_1 являється лише ОСОБА_3

Актами обстеження матеріально-побутових умов спірного житлового будинку від 13 липня 2016 року, від 15 липня 2016 року, від 18.07.2016 року, зафіксовано, що при обстеженні у будинку виявлено ОСОБА_5, 1959 року народження проживає у вказаному житловому будинку без реєстрації та постійно перешкоджає ОСОБА_9 користуватися та проживати у житловому будинку.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що жодних договірних відносин з власником будинку та відповідачем щодо проживання останнього в будинку не існує, в зв"язку з цим такий підлягає виселенню. Відмовляючи в задоволенні позову в частині усунення перешкод в користуванні та розпорядженні спірним будинком, суд прийшов до висновку, що такі вимоги не є доведеними.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною 1 ст. 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України.

Відповідно до ч.4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ч. 2 ст. 98 ЖК України тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 не є членом сім"ї ОСОБА_3, не проживають разом і не ведуть спільного господарства.

ОСОБА_5 в спірному будинку проживає без жодних на це правових підстав, та в такий вселився без згоди власника.

Чинення перешкод позивачу по справі з боку відповідача у користуванні та проживанні в будинку, де останній не зареєстрований, не являється членом сім"ї позивача та не являється власником спірного житлового будинку не є підставою для його проживання в будинку позивача без згоди власника будинку.

Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Вищеозначене відображає Правову позицію Верховного суду України викладену в Постанові від 16.11.16 року у справі №6-709цс16.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що відповідач - ОСОБА_5 з врахуванням встановлених обставин, підлягає виселенню з спірного будинку позивача.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6, представника ОСОБА_5 жодним чином правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Золочівського районного суду Львівської області від 20 липня 2017 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, представника ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 20 липня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 05 травня 2018 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: Н.П. Крайник

Р.В. Савуляк