Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"11" травня 2018 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Литвиненко Н. В. , при секретарі Конівченко Ю.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного департаменту Маріупольської міської ради, треті особи Приватне акціонерне товариство «ММК імені Ілліча», Третя маріупольська державна нотаріальна контора про виключення з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запису про заборону відчуження,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 01.03.2017 року їй на праві власності належить 27/50 частки домоволодіння по вул.Ленській, 97 в м.Маріуполі. У жовтні 2017 року позивачці стало відомо, що все її майно, зокрема будинок №97 по вул.Ленській в м.Маріуполі перебуває під забороною на підставі листа ВАТ «ММК імені Ілліча» від 10.07.1979 року. Інформацію про заборону, накладену у 1979 році Третя маріупольська державна нотаріальна контора надати не може, оскільки всі справи по 1996 рік включно були передані до Донецького обласного державного нотаріального архіву, який розташований в м.Донецьку, територія якого є тимчасово непідконтрольною територією Україні. Згідно алфавітної книги, яка зберігається в справах нотконтори вбачається, що підставою заборони є лист ВАТ «ММК імені Ілліча» від 10.07.1979 року, обєкт обтяження будинок №97 по вул.Ленській в м.Маріуполі, власник ОСОБА_2, але підстави заборони алфавітна книга не містить. Позивачка звернулась до ПрАТ «ММК імені Ілліча» щодо припинення чинності заборони, але отримала відповідь, що комбінат не володіє такою інформацією, або справа знищена. Так, ОСОБА_2 дійсно належало домоволодіння №97 по вул.Ленській в м.Маріуполі. 19.02.1992 року ОСОБА_2 помер та після його смерті спадщину у вигляді будинку №97 по вул.Ленській в м.Маріуполі прийняла дружина ОСОБА_3, яка 22.10.2000 року померла. Після її смерті спадщину прийняла донька ОСОБА_4, яка доводиться матірю позивачки, але не оформила своїх спадкових прав. 28.04.2016 року померла ОСОБА_4. 01.03.2017 року позивачка оформила свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері, але при оформленні угоди купівлі-продажу будинку виявилась заборона.

На підставі викладеного просила виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна запис про заборону відчуження, накладений нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 на підставі листа ВАТ «ММК імені Ілліча» від 10.07.1979 року, обєкт обтяження будинок №97 по вул.Ленській в м.Маріуполі, який належить ОСОБА_1.

Представник позивачки ОСОБА_6, яка діє на підставі довіреності надала до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала поти винесення заочного рішення.

Представник відповідача в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

В звязку з неявкою відповідача судом ухвалено проводити заочний розгляд справи.

Представник третьої особи ПрАТ «ММК імені Ілліча» надав письмові пояснення, в яких просив розглядати справу за його відсутності та зазначив, що станом на 26.03.2018 року заборгованість ОСОБА_2 перед підприємством не числиться. Враховуючи строки зберігання бухгалтерських документів (3-5 років), надати більш детальну інформацію про наявність заборгованості за період з 1979 року по 2018 рік не вбачається можливим.

Представник третьої особи Третьої маріупольської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Інститут права власності в Україні регулюється приписами статті 41 Конституції України. У відповідності до ч. 1 даної статті, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Частина 4 ст. 41 Конституції України встановлює принцип непорушності приватної власності.

Як слідує зі ст. 316 ЦК України, право власності являє собою право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених законом та у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном.

Відповідно до заповіту, складеного ОСОБА_2 30.01.1990 року останній заповідав все своє майно, в тому числі й 27/50 часток будинку №97 по вул.Ленській в м.Маріуполі Чекмак ОСОБА_7 (а.с.9).

19.02.1992 року ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, актовий запис №231, складений 20.02.1992 року Іллічівським відділом РАЦС м.Маріуполя (а.с.7).

22.10.2000 року померла ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть, актовий запис №1481 (а.с. 7). Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, в тому числі й на 27/50 часток будинку №97 по вул.Ленській в м.Маріуполі, яку фактично прийняла її дочка ОСОБА_4.

27.04.2016 року ОСОБА_4, тобто мати позивачки, померла, про що свідчить свідоцтво про смерть (а.с. 13) та після її смерті відкрилась спадщина у вигляді 27/50 часток домоволодіння №97, розташованого по вул.Ленській в м.Маріуполі, яку у встановленому законом порядку прийняла позивачка, про що отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 01.03.2017 року, зареєстроване приватним нотаріусом ОСОБА_8 в реєстрі за №933 (а.с. 15).

З копії відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна вбачається, що на підставі листа ВАТ «ММК імені Ілліча» від 10.07.1979 року була накладена заборона на відчуження будинку №97 по вул.Ленській в м.Маріуполі.

В матеріалах справи мається лист Третьої маріупольської державної нотаріальної контори від 27.10.2017 року згідно якого встановлено, що нотаріальна контора не може надати інформацію по забороні, накладеній у 1979 році, у звязку з передачею справ по 1996 рік включно на зберігання до Донецького обласного державного нотаріального архіву, який розташовано у м.Донецьк. Документи було передано згідно графіку прийому документів, затвердженого 29.12.2011 року. Усі документи, прийняті на зберігання до Донецького обласного державного нотаріального архіву, залишилися в архівосховищах архіву м.Донецьк, доступ до яких відсутній (а.с. 19).

Згідно із копією Алфавітної книги обліку заборон/арешту з 1978 року по 1998 рік вбачається запис про наявність заборони №3 за 1979 рік на імя ОСОБА_2, але підстави накладення заборони не зазначені (а.с.20).

Таким чином, судом встановлено, що запис про заборону в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна зроблений на підставі листа ВАТ «ММК імені Ілліча», але згідно із відомостями, наданими ПРАТ «ММК імені Ілліча» заборгованості ОСОБА_2 перед підприємством немає, бухгалтерські документи за 1979 рік вже не зберігаються на підприємстві.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Згідно із положеннями статей 391, 396 ЦК України позов про усунення перешкод права, не повязаних із позбавлення володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

За ч.1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» загальними засадами державної реєстрації прав, зокрема, є гарантування державою обєктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження наданими письмовими доказами та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 316, 321, 391, 396 ЦК України, ст. 41 Конституції України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ст. ст. 4, 12, 13, 81, 133, 141, 259, 263, 264, 265, 280, 281 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_9 Євгенівни до Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного департаменту Маріупольської міської ради, треті особи Приватне акціонерне товариство «ММК імені Ілліча», Третя маріупольська державна нотаріальна контора про виключення з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запису про заборону відчуження, задовольнити.

Виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна запис про заборону відчуження, накладений державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 на підставі листа ВАТ «ММК імені Ілліча» від 10.07.1979 року, обєкт обтяження будинок №97 по вул.Ленській в м.Маріуполі Донецької області, який відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1).

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення повинно бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: Н. В. Литвиненко