ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/1204/18
провадження № 2/753/3494/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" листопада 2018 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Мицик Ю.С.

при секретарях Горбенко А.О., Іващків О.В.

за участю позивача не з'явився

представника позивача ОСОБА_2

відповідачі не з'явилися

треті особи та

представники третіх осіб не з'явилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Дарницький районний відділ державної міграційної служби України, Дарницька районна в м. Києві державна адміністрація, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття їх з реєстраційного обліку,-

встановив:

ОСОБА_3 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_3І.) звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_4 (далі по тексту - відповідач 1, ОСОБА_4), ОСОБА_5 (далі по тексту - відповідач 2, ОСОБА_5.), треті особи: Дарницький районний відділ державної міграційної служби України, Дарницька районна в м. Києві державна адміністрація, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття їх з реєстраційного обліку.

Свої вимоги мотивував тим, що відповідачі зареєстровані у належній йому на праві власності квартирі АДРЕСА_1. ОСОБА_4 з листопада 2014 року, а ОСОБА_5 з вересня 2013 року не проживають в даній квартирі, не сплачують комунальні послуги, не здійснюють поточний ремонт. В своїх позовних вимогах позивач просив суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням та зняти їх з реєстраційного обліку.

Ухвалою суду від 30 січня 2018 року дану позовну заяву залишено без руху та встановлено строк десять днів з дня отримання позивачем даної ухвали для усунення вказаних недоліків.

Ухвалою суду від 12 лютого 2018 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання.

21 травня 2018 року представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_10 подав відзив на позовну заяву, в якому просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Одночасно просив розглядати справу за його відсутності та відсутності відповідача 1.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 16 березня 2018 року було закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, вважала їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідачі та треті особи: Дарницький районний відділ державної міграційної служби України, Дарницька районна в м. Києва державна адміністрація, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 в судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від представників третіх осіб - Дарницького районного відділу державної міграційної служби України, Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно /а.с. 7/.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. А ч. 1 ст. 317 цього Кодексу встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до витягів наданих Реєстром територіальної громади м. Києва від 29 січня 2018 року, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, зареєстровані в ІНФОРМАЦІЯ_1.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. А відповідно до ст. 391 цього Кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

В судому засіданні представник позивача стверджувала про те, що відповідачі у квартирі не проживають, квартплату та комунальні послуги не сплачують, квартирою не цікавляться, будь-яких домовленостей між позивачем та відповідачами з приводу їх проживання в квартирі не було, у зв'язку з чим позивач просить визнати їх таким, що втратили право користування жилим приміщенням.

Аналізуючи зібрані по справі докази суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню; обставини, що спростовують позовні вимоги судом не встановлені.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).

З урахуванням викладеного вище суд вважає, що вимоги позивачки про зняття відповідача з реєстраційного обліку є передчасними та такими, що не відповідають обраному способу захисту, а тому в їх задоволенні повинно бути відмовлено, оскільки рішення суду про визнання особи таким, що втратив право користування жилим приміщенням і є підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку.

Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідачів.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. 41 Конституції України та ст. 7 Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»; п. 10 Постанова Пленуму ВСУ №2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами ЖК України», ст.ст. 16, 316, 317, 391, 405 ЦК України; ст.ст. 71, 72 ЖК УРСР; ст.ст. 12, 13, 19, 48, 76-82, 141, 223, 229, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України,-

вирішив:

Позовні вимоги - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що зареєстрована в АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1

Визнати ОСОБА_5, що зареєстрована в АДРЕСА_1, такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 в рівних частках на користь держави судовий збір у розмірі 1409 грн. 60 коп.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду..

Повний текст рішення виготовлено 26 листопада 2018 року.

Суддя: