Провадження 22-ц/812/235/18 Доповідач апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Постанова

Іменем України

18 грудня 2018 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського Апеляційного суду у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем Цуркан І.І.,

за участю:

- представника позивачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва, постановлену 27 серпня 2018 року суддею цього ж суду Павловою Ж.П., у справі № 487/5408/18 , у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Паритет», Публічного акціонерного товариства «Енергобанк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко Інни Леонідіївни, суб'єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_6 про скасування звіту про незалежну оцінку квартири, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання права власності,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2018 року ОСОБА_4 звернулася в суд із вказаним позовом, посилаючись на те, що 18 квітня 2008 року між нею та АБ «Енергобанк» укладено кредитний договір.

Виконання умов кредитного договору забезпечено договором іпотеки від 18 квітня 2008 року, укладеним між цими сторонами, за умовами якого ОСОБА_4 передала в іпотеку банку трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 68,5 кв. м.

11 грудня 2017 року ПАТ «Енергобанк» уклав договір відступлення прав вимоги, за яким відступило ТОВ «Факторингова компанія «Паритет» право вимоги за договором іпотеки.

07 липня 2018 року між ТОВ «Факторингова компанія «Паритет» та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі - продажу вказаної вище квартири.

Посилаючись на те, що вартість предмета продажу була суттєво занижена, ТОВ «Факторингова компанія «Паритет» порушено порядок позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки , позивачка просила про задоволення позову.

17 серпня 2018 року від ОСОБА_4 надійшла заява про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на спірну квартиру, заборони вчиняти дії спрямовані на виселення /вселення з/до квартири та заборони вчиняти дії щодо проникнення до вказаної вище квартири до вирішення справи по суті та набрання законної сили рішення суду.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва 27 серпня 2018 року заяву ОСОБА_4 задоволено частково.

Вжито заходів забезпечення позову, а саме: накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що невжиття заходу забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову. До того ж, застосування саме такого виду забезпечення позову є співмірним із заявленими вимогами та фактично реалізує мету його застосування.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу суду, посилаючись на її незаконність.

Апеляційна скарга мотивована тим, що, ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції залишив поза увагою, що умовами договору іпотеки передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу від свого імені будь - якій особі на підставі договору купівлі - продажу.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, ОСОБА_3 також посилався й на те, що ОСОБА_4 ухилялася від одержання повідомлень ТОВ «Факторингова компанія «Паритет» про продаж предмета іпотеки.

Апеляційна скарга також містить посилання на те, що ОСОБА_3 правомірно набуто право власності на спірну квартиру, в той час як ОСОБА_4 відмовляється у добровільному порядку її звільнити та перешкоджає ОСОБА_3 у користуванні спірним нерухомим майном.

26 листопада 2018 року від ОСОБА_4 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому вона для гарантування можливості захисту її прав та виконання рішення суду, вважає за необхідне вжити заходів щодо забезпечення позову. ОСОБА_4 також звертає увагу суду й на те, що ОСОБА_3 має намір здійснити продаж спірної квартири, у зв'язку з чим, видав довіреність на ім'я ОСОБА_7, якою уповноважив останнього вчиняти дії щодо організації продажу квартири.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов'язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Положеннями статті 152 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно.

Відповідно до частини третьої статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як видно із матеріалів справи, між сторонами виник спір відносно іпотечного майна, а саме квартири АДРЕСА_1.

Із змісту нотаріально посвідченої довіреності виданої ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_7, останнього уповноважено вчиняти дії серед яких передпродажна підготовка квартири, покази квартири потенційним покупцям.

Наведене дає підстави вважати, що існує загроза ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду, ефективного захисту або поновлення порушених, оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася, у разі ухвалення рішення на її користь.

У зв'язку з чим, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно до набрання рішенням суду у цій справі законної сили. При цьому, спосіб забезпечення позову відповідає змісту прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивачка та є співмірними цим вимогам.

Доводи ОСОБА_3 в апеляційній скарзі про те, що умовами договору іпотеки передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки, ОСОБА_4 ухилялася від одержання повідомлень ТОВ «Факторингова компанія «Паритет» про продаж предмета іпотеки, ОСОБА_3 правомірно набуто право власності на спірну квартиру, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки законність передачі предмета іпотеки у власність іншій особі та обґрунтованість заявлених до ОСОБА_3 вимог підлягає вирішенню при розгляді справи судом по суті заявлених позовних вимог, а не в межах розгляду питання про забезпечення позову.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

За наведених обставин, колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381 -384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 серпня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий

Судді :

_____________________

Повний текст судового рішення виготовлено 19.12.2018 р.