Постанова

Іменем України

28 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 750/13471/14

провадження № 61-9326св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Висоцької В. С., Лесько А. О., Пророка В. В. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Фаловської І.М.,

учасники справи:

позивач-публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,
відповідачі:-ОСОБА_6, ОСОБА_7,
третя особа-ОСОБА_8,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_8 на рішення апеляційного суду Чернігівської області від 03 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Губар В. С., Бечка Є. М., Висоцької Н. В.,

Встановив:

У грудні 2014 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - ОСОБА_8, про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 23 листопада 2007 року між банком та ОСОБА_6 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого ПАТ «УкрСиббанк» надав ОСОБА_6 грошові кошти у розмірі 53 000,00 доларів США, з кінцевим терміном погашення кредиту не пізніше 22 листопада 2017 року під 13,9 % річних.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань за кредитним договором 23 листопада 2007 року між позивачем та ОСОБА_7 укладено договір поруки № 30007P304. Відповідно до умов вказаного договору поруки відповідальність поручителя та позичальника є солідарною.

Банком виконані взяті на себе зобов'язання в повному обсязі, а боржником ОСОБА_6 боргові зобов'язання не виконуються, кредит не повертається, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 23 455,23 доларів США за кредитним договором, яку банк просив стягнути солідарно з відповідачів.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 червня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставин, на які він посилається та на численні запити суду не надано кредитну справу і докази видачі ОСОБА_6 грошових коштів, тому у задоволенні позову слід відмовити з підстав його необґрунтованості.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 03 листопада 2016 року рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 червня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову; стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 23 листопада 2007 року № 0 у розмірі 24 339,71 доларів США, з яких 20 320,61 доларів США - кредитна заборгованість, 4 019,10 доларів США - заборгованість за процентами, 33 364,79 гривень заборгованість по пені, з яких 20 188,20 грн - пеня за прострочення сплати процентів, 13 176,59 грн - пеня за прострочення сплати кредиту станом на 11 березня 2015 року; вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції не з'ясував всіх обставин справи та не сприяв повному і всебічному розгляду справи, що призвело до помилкового висновку про відмову у задоволення позову.

У касаційній скарзі, поданій в листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_8 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, ОСОБА_8 посилається на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права та зазначає, що апеляційним судом не враховано того, що суд першої інстанції ухвалив рішення на підставі доказів, що були надані саме до суду першої інстанції, в той час як позивачем на вимогу суду докази не надано.

Сторони не скористалися правом на подання відзиву (заперечення) на касаційну скаргу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

15 лютого 2018 року справу передано на розгляд Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 15 листопада 2018 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п'яти суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду без повідомлення та виклику учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини третьої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами установлено, що 23 листопада 2007 року між позивачем та ОСОБА_6 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого банк надав ОСОБА_6 грошові кошти у розмірі 53 000,00 доларів США, з кінцевим терміном погашення кредиту не пізніше 22 листопада 2017 року під 13,9 % річних. З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 23 листопада 2007 року між позивачем та ОСОБА_7 укладено договір поруки № 30007P304. Відповідно до умов вказаного договору поруки відповідальність поручителя та позичальника є солідарною. Банк зазначив, що виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі, а боржник ОСОБА_6 боргові зобов'язання не виконав у повному обсязі, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 23 455,23 доларів США за кредитним договором, яку банк і просив стягнути солідарно з відповідачів.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно із статтею 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено законом або договором, або розірвання договору.

Ухвалюючи судове рішення суд апеляційної інстанції виходив з того, що боржником та поручителем порушено боргове зобов'язання, а тому застосував наслідки його порушення.

Згідно положень статті 57 ЦПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Задовольняючи частково позов, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачем підтверджено правомірність своїх вимог, таким документами у справі як: оригіналами заяв ОСОБА_6 з проханням зарахувати кошти на поточний рахунок; оригіналами розпоряджень посадових осіб банку на видачу кредиту ОСОБА_6 шляхом перерахування коштів на поточний рахунок; належним чином посвідчених банком копіями електронних меморіальних ордерів; належним чином посвідченою банком копією електронної виписки по рахунку, якою підтверджується видача коштів з поточного рахунку фізичної особи ОСОБА_6; належним чином посвідченою банком копією електронної виписки за кредитним договором; належним чином посвідченою банком довідкою-розрахунком заборгованості за кредитом ОСОБА_6 станом на 11 березня 2015 року за кредитним договором № 0 від 23 листопада 2007 року, з якої убачається, що ОСОБА_6 зобов'язання по поверненню кредиту та відсотків виконував до 23 грудня 2013 року.

Такі висновки суду апеляційної інстанції є такими, що відповідають наявним у справі доказам

Доводи касаційної скарги щодо порушення норм процесуального права, зокрема статті 303 ЦПК України в редакції на час ухвалення судового рішення, судом апеляційної інстанції у частині прийняття доказів, які не були подані до суду першої інстанції з неповажних причин, також не можуть бути підставою для скасування судового рішення з огляду на наступне.

Межі повноважень апеляційного та касаційного суду при розгляді апеляційних скарг на судові рішення встановлюються відповідними положеннями Цивільного процесуального кодексу України.

Так, за положеннями частини другої статті 303 ЦПК України в редакції на час розгляду справи судом апеляційної інстанції,апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Зазначений перелік є вичерпним.

Порушення норм процесуального права, яке є обов'язковою підставою для скасування судового рішення визначені частиною першою статті 411 ЦПК України.

Цією ж нормою визначено підстави для скасування судового рішення та направлення справи на новий судовий розгляд у зв'язку з порушенням норм процесуального права (частина третя статті 411 ЦПК України). Зокрема підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Відповідно до частини другої статті 412 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

Прийняття судом апеляційної інстанції у якості доказів кредитного договору, який є підставою позову, до таких порушень не відноситься, а тому й зазначене порушення не може бути підставою для скасування законного та обґрунтованого судового рішення.

Відповідно до частини третьої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін.

Інших доводів касаційна скарга не містить, підстав для обов'язкового скасування судового рішення передбачених статтею 411 ЦПК України не має.

Оскільки в цьому випадку оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 409-415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

Постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 03 листопада 2016 року залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

А.О. Лесько

В.В. Пророк

В.М. Сімоненко

І.М. Фаловська