Постанова

Іменем України

20 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 641/1152/15-ц

провадження № 61-33699св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

відповідач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 червня 2015 року у складі судді Мельник І. М. та рішення апеляційного суду Харківської області від 26 жовтня 2016 року у складі суддів Кокоші В. В., Черкасова В. В., Міненкової Н. О.,

ВСТАНОВИВ :

У лютому 2015 року публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, в якому просило стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором від 01 серпня 2008 року у розмірі 839 930,04 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 798 112,67 грн, заборгованість за відсотками - 39 569,27 грн, пеня - 1248,10 грн, судові витрати в розмірі 3654 грн.

Позов мотивовано тим, що 01 серпня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, згідно з яким останній отримав кредит у розмірі 57 000 доларів США на строк до 01 серпня 2028 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 11,90 річних.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором, 01 серпня 2008 року між банком та ОСОБА_5 укладено договір поруки.

Позичальник порушив взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, належним чином не виконує своїх зобов'язань по поверненню кредиту, сплати процентів, у зв'язку з чим, станом на 10 січня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 50 675,15 доларів США, що за курсом Національного банку України еквівалентно 798 112,62 грн, заборгованість за відсотками у розмірі 2512,40 доларів США, що за курсом Національного банку України становить 39569,27 грн, пеню за останні 12 місяців в розмірі 142,74 доларів США, що за курсом Національного банку України еквівалентно 2248,10 грн.

Посилаючись на те, що за договором купівлі-продажу прав вимоги ПАТ «Альфа-Банк» у 2012 році набув право вимоги за вказаним кредитним договором, позивач, на підставі статей 509, 525, 526, 549, 553, 554, 624 ЦК України, просив стягнути вказану заборгованість з відповідачів в солідарному порядку, як з позичальника та його поручителя.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 червня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором від 01 серпня 2008 року у розмірі 839 930,04 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ «Альфа-Банк» судовий збір в розмірі 3654 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позичальник та його поручитель не виконали своїх зобов'язань за договором кредиту та договором поруки, тому з них на користь позивача підлягає солідарному стягненню наявна заборгованість. Відповідачами не надано жодних доказів, які б підтверджували необґрунтованість вимог позивача.

Розподіляючи судові витрати суд першої інстанції поклав на відповідачів солідарний обов'язок по їх відшкодуванню позивачу.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 26 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення суду першої інстанції в частині солідарного стягнення з відповідачів на користь банку судових витрат скасовано з ухваленням у цій частині нового рішення.

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ «Альфа-Банк» судовий збір з кожного у розмірі по 1827 грн.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що нормами процесуального права не передбачено можливості солідарного стягнення суми судових витрат зі сторін у справі, у зв'язку з чим, рішення суду першої інстанції в частині солідарного стягнення з відповідачів на користь ПАТ «Альфа-Банк» судового збору в розмірі 3654 грн з ухваленням у цій частині нового рішення, яким стягнути з кожного з відповідачів по 1827 грн сплаченого банком судового збору.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для солідарного стягнення з відповідачів заборгованості по кредитному договору та з наданим банком розрахунком цієї заборгованості, який відповідачами не спростовано.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права просить скасувати ухвалені у справі рішення з направленням справи на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкових висновків, що наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором є достатнім та обґрунтованим. Позивачем не було надано та в матеріалах справи відсутні документи, яка саме сума, як залишок кредитних коштів, була відступлена ПАТ «Сведбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк» та від ПАТ «Дельта Банк» на користь ПАТ «Альфа Банк», а в самих квитанціях банком не вказувався розмір сплати заборгованості та відповідний розмір процентів по кредиту.

У наявному в матеріалах справи розрахунку заборгованості за кредитом у валюті договору вказана лише сплата в період з 10 липня 2012 року по 10 вересня 2014 року у розрізі розподілу сплати основного боргу та відсотків, але не зазначена сума тіла кредиту на яку проводилися відповідні нарахування та яка повинна співвідноситися з сумою, яка була відступлена ПАТ «Сведбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк» та від ПАТ «Дельта Банк» на користь ПАТ «Альфа Банк».

Судом апеляційної інстанції безпідставно не прийнято до уваги висновок судово-економічної експертизи від 22 вересня 2016 року, наданого експертами Харківського НДІСЕ ім. Засл. проф М.С Бокаріуса, відповідно до якого заборгованість ОСОБА_4 станом на 10 січня 2015 року перед ПАТ Альфа Банк» за кредитним договором підтвердити не надається можливим.

Посилаючись на наведене заявник вважає, що судами першої та апеляційної інстанції неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, висновки судів не відповідають матеріалам справи, а позивачем не доведено свої вимог.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення судів першої та апеляційної інстанції. Справу витребувано із суду першої інстанції.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення

змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2018 року справу передано Верховному Суду.

У відзиві на касаційну скаргу ПАТ «Альфа-Банк» не погодилося з доводами відповідача та просило залишити оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін, посилаючись на їх законність і обґрунтованість.

Інші учасники судового процесу не скористалися правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом установлено, що 01 серпня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, згідно з яким останній отримав кредит у розмірі 57 000 доларів США на строк до 01 серпня 2028 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 11,90 річних.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором, 01 серпня 2008 року міжє банком та ОСОБА_5 укладено договір поруки.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, за яким ПАТ «Сведбанк» уступив свої права вимоги ПАТ «Дельта Банк», у тому числі за вищевказаними договорами, укладеними з ОСОБА_7

15 червня 2012 року ПАТ «Дельта Банк» уклало договір купівлі-продажу прав вимоги з ПАТ «Альфа-Банк», відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» набуло право вимоги за зобов'язаннями ОСОБА_7 та є новим кредитором у зобов'язанні.

Позичальник ОСОБА_4 порушив взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, належним чином не виконує своїх зобов'язань по поверненню кредиту, сплати процентів, у зв'язку з чим, станом на 10 січня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 50 675,15 доларів США, що за курсом Національного банку України еквівалентно 798 112,62 грн, заборгованість за відсотками у розмірі 2512,40 доларів США, що за курсом Національного банку України становить 39569,27 грн, пеню за останні 12 місяців в розмірі 142,74 доларів США, що за курсом Національного банку України еквівалентно 2248,10 грн.

28 січня 2015 року ПАТ «Альфа-Банк» направило позичальнику і поручителю досудову вимогу про дострокове погашення кредиту протягом 30 календарних днів з дня надіслання цієї вимоги.

Вказану вимогу відповідачі не виконали.

Частиною першою статті 1054 ЦК Українивизначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК Українивстановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частиною першою статті 553 ЦК Українивстановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до статті 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, установив, що розмір заборгованості за кредитним договором підтверджується наданим позивачем розрахунком, у якому зазначено розмір виданого кредиту, суми сплачених позичальником платежів на виконання кредитного зобов'язання, розмір процентної ставки за користування кредитними коштами, періоди і суми виникнення заборгованості.

Відповідачі вказаних розрахунків не спростували, власних розрахунків не навели.

Під час апеляційного розгляду справи, судом апеляційної інстанції за клопотанням ОСОБА_4 у справі призначалась судово-економічна експертиза, за результатами проведення якої, експертом Харківського НДІСЕ складено висновок від 22 вересня 2016 року, відповідно до якого заборгованість станом на 10 січня 2015 року перед ПАТ «Альфа-Банк» за кредитним договором у розмірі 50 675,15 доларів США документально обґрунтувати та підтвердити не виявилось можливим, у зв'язку з відсутністю у матеріалах справи документів, що підтверджують суму оприбуткованого залишку ПАТ «Альфа-Банк» за вказаним кредитом.

Апеляційний суд дав оцінку вказаному висновку експерта та врахував, що відповідачем не надано до суду апеляційної інстанції будь-яких розрахунків суми заборгованості за кредитним договором, клопотань про витребування доказів або призначення у справі додаткової чи повторної судово-економічної експертизи не заявлено.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції обґрунтовано погодився з розрахунком заборгованості за кредитним договором, наданим банком до суду першої інстанції, оскільки вказаний розрахунок під час розгляду справи належними і допустимими доказами не спростовано, будь-які інші розрахунки відповідачами не надано.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, встановив наявність заборгованості за кредитним договором та факт порушення зобов'язань за цим договором, у зв'язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення заборгованості, яка утворилась за тілом кредиту та по відсоткам, а також пеня підлягає стягненню на користь банку, у солідарному порядку з позичальника та поручителя.

Доводи касаційної скарги відповідача щодо неправильності суми заборгованості по кредитному договору та його розрахунку спростовуються дослідженими під час розгляду справи доказами, в тому числі під час апеляційного розгляду, які відповідачем не спростовано.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах, які безпосередньо стосуються правильності застосування місцевим та апеляційним судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв'язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду та рішення суду першої інстанції у нескасованій апеляційним судом частині - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 червня 2015 року у нескасованій апеляційним судом частині та рішення апеляційного суду Харківської області від 26 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. М. Сімоненко

І. М. Фаловська