Житомирський апеляційний суд
Справа №278/812/16-ц Головуючий у 1-й інст. Грубіян Є.О.
Категорія 20 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2018 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Галацевич О.М.,

суддів: Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №278/812/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1,

на рішення Житомирського районного суду Житомирської області, ухвалене 13 липня 2016 року суддею Грубіяном Є.О. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив розірвати договір купівлі-продажу ? частини житлового будинку АДРЕСА_1, укладений 31.07.2013 між ним та ОСОБА_2 Позов обґрунтовано тим, що остання не в повному обсязі виконала свої зобов'язання по сплаті грошових коштів за придбане нерухоме майно, чим істотно порушила умови вказаного договору.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 13 липня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та постановити нове - про задоволення його позову, вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

В обґрунтування апеляційної скарги послався на судову практику, відповідно до якої у разі невиконання покупцем обов'язку щодо оплати переданого йому товару у встановлений у договорі купівлі-продажу строк, продавець набуває права вимоги такої оплати або розірвання договору з підстав, визначених ст. 651 ЦК України.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи її учасники в судове засідання не з'явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність, що відповідає положенням ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Істотними умовами договору купівлі-продажу є умови про предмет та ціну.

Ціна товару - це грошова сума, яка підлягає сплаті покупцем за одержану від продавця річ.

Відповідно до ч. 1 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

За ч. 2 ст. 692 ЦК України покупець повинен виконати свій обов'язок щодо оплати одразу в повному обсязі, тобто сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Сторони можуть відійти від цього положення, застосувавши розстрочення платежу (ч. 2 ст. 692 ЦК України).

Якщо покупець не виконує свого обов'язку щодо оплати переданого йому товару в установлений договором купівлі-продажу строк, продавець набуває право вимоги такої оплати (ч. 3 ст. 692 ЦК України) або розірвання договору з підстав, передбачених ст. 651 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що 31 липня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу частини житлового будинку, згідно якого позивач зобов'язувався передати у власність відповідача 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1, а відповідач зобов'язувався прийняти (купити) зазначену частину житлового будинку за 178880 грн (а.с.6). У договорі сторони домовились про порядок проведення розрахунків, зокрема, при укладенні договору покупець сплачує продавцеві 18880грн, а решту суми - 160000 грн покупець зобов'язувався сплатити продавцеві чи його представнику до 01 лютого 2015 року. ОСОБА_2 частково оплатила вартість предмету договору в сумі 18880 грн, а решта обумовленої суми в розмірі 160000 грн залишилась не сплаченою.

Стаття 655 ЦК України закріплює законодавче визначення договору купівлі-продажу, згідно з яким одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Істотними умовами договору купівлі-продажу є умови про предмет та ціну. Ціна товару - це грошова сума, яка підлягає сплаті покупцем за одержану від продавця річ.

За загальним правилом (частина перша статті 692 ЦК України) оплата товару за договором купівлі-продажу здійснюється після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Однак сторони можуть відійти від цього положення, застосувавши розстрочення платежу (частина друга статті 692 ЦК України). Укладення такого договору між фізичними особами, наприклад, при купівлі-продажу житлового будинку, законом не заборонено.

У випадку, якщо договором купівлі-продажу передбачена оплата товару через певний час після його передачі покупцю, покупець повинен провести оплату в строк, передбачений договором.

Якщо покупець не виконує свого обов'язку щодо оплати переданого йому товару в установлений договором купівлі-продажу строк, продавець набуває право вимоги такої оплати (частина третя статті 692 ЦК України), або розірвання договору з підстав, передбачених статтею 651 ЦК України (постанова Верховного Суду України від 06 червня 2012 року № 6-46цс12).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просив розірвати спірний договір з підстав, передбачених ст. 651 ЦК України, а саме у зв'язку із істотним порушенням договору другою стороною, зокрема не проведенням покупцем оплати за договором купівлі-продажу у строк, передбачений договором.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб'єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.

Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року в справі № 6-46цс12

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено завдання йому істотної шкоди як продавцеві за договором купівлі-продажу і будь-якої шкоди взагалі.

Суд апеляційної інстанції не погоджується із таким висновком суду першої інстанції, оскільки останній неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи та здійснив оцінку порушення договору як істотного відповідно до одного з критеріїв такої оцінки.

Разом з тим, суд не врахував обставини істотності порушення відповідачем умов договору купівлі-продажу від 31 липня 2013 року відповідно до іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору, тобто, на скільки продавець позбавився того, на що він розраховував.

З огляду на те, що більшу частину грошових коштів в сумі 160000 грн від ціни договору в сумі 178880 грн ОСОБА_2 у визначений договором строк (до 01 лютого 2015 року) за об'єкт купівлі-продажу не сплатила, а ОСОБА_1 позбавився даної грошової суми, на яку він розраховував відповідно до умов укладеного між ними правочину, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для розірвання договору купівлі-продажу від 31 липня 2013 року, оскільки наявне істотне порушення відповідачем цього договору.

Посилання суду першої інстанції на те, що відповідачка зарахувала на депозитний рахунок несплачену позивачеві суму за договором, не має правового значення для вирішення спору, оскільки таке зарахування відбулося після звернення позивача до суду із даним позовом і останній відмовився прийняти ці грошові кошти, підтримавши свій позов у суді.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

З ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати в сумі 3746,8 грн, які складаються із суми судового збору, сплаченого останнім за подання позовної заяви та апеляційної скарги (1780+1966,8).

Вирішуючи питання, на яке звернув увагу у своїй постанові від 06.06.2018 Верховний Суд, зокрема, щодо надання оцінки тотожності предмету і підстав позову та можливості повторного розгляду справи за наявності рішення у справі №278/20/16-ц, яке набрало законної сили і яким вирішено спір між тими самими сторонами, слід зазначити наступне.

Як вбачається із витребуваних судом апеляційної інстанції матеріалів цивільної справи №278/20/16-ц, судом розглядались вимоги між тими самими сторонами щодо розірвання договору від 31 липня 2013 року, проте з інших підстав, а саме внаслідок односторонньої відмови від правочину зі сторони продавця, що відображено у рішенні Житомирського районного суду Житомирської області від 28.03.2016. Тому, підстави позовів у цій справі та справі №278/20/16-ц не є тотожними.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 13 липня 2016 року скасувати, ухваливши нове судове рішення про задоволення позову.

Розірвати договір купівлі-продажу ? частини житлового будинку АДРЕСА_1, укладений 31.07.2013 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 3746,8 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 15 листопада 2018 року.