Справа №295/3927/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2018 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі:

Головуючого судді Чішман Л.М.

за участі секретяря судового засідання ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності, -

в с т а н о в и в:

10 квітня 2017 року ОСОБА_2 (надалі Позивач) звернувся до суду з позовом (з врахуванням заяви від 10.01.2018 року, якою уточнено позовні вимоги (а.с.60-64) до ОСОБА_4 про визнання права власності на квартиру №102, що знаходиться за адресою м. Житомир, вул. Вітрука, буд.17б та на 41/100 індивідуальної частки житлового будинку №45/29, що знаходиться за адресою м. Житомир, вул. Симона Петлюри.

В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що після смерті 16.01.2016 р. його дружини відкрилась спадщина на 1/2 частини квартири №102, що знаходиться за адресою м. Житомир, вул. Вітрука, буд.17б та на 41/100 частини житлового будинку №45/29, що знаходиться за адресою м. Житомир, вул. Симона Петлюри. Позивач 05.02.2016 р. звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлої, однак дізнався про те, що його покійною дружиною за життя було складено заповіт, згідно якого усе належне їй майно після смерті передається її доньці - ОСОБА_4 Приватний нотаріус Житомирського міського округу ОСОБА_5 відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, що оформлено відповідною постановою від 21.03.2017 року, з якою позивач не згоден. Позовна заява мотивована тим, що відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України позивач має право на обов'язкову частку у спадщині, а саме на 1/4 частину спадкового майна, нотаріусу було надано та долучено до матеріалів спадкової справи правовстановлюючі документи, ОСОБА_4, дочка померлої, протягом строку, передбаченого ст.1270 ЦК України, не прибула до нотаріуса для прийняття спадщини, і таким чином на думку позивача згідно вимог ч.1 ст.1272 ЦК України вважається такою, що не прийняла спадщину, та враховуючи, що інших спадкоємців після померлої не має, позивач, як спадкоємець першої черги, вважає, що має право на спадкування усього належного померлій майна.

За клопотанням представника позивача (а.с.55-56) 18.12.2017 року замінено первісного відповідача належним відповідачем, спадкоємцем по заповіту, ОСОБА_4, яка проживає за адресою Російська Федерація, АДРЕСА_1.

З метою вручення відповідачу копії позовної заяви з доданими до неї документами та повідомлення її про дату розгляду справи суд звертався з судовим дорученням про надання правової допомоги до компетентного суду Російської Федерації та до виконання судового доручення провадження у справі зупинялося (а.с.66-86, 114-118).

В свою чергу відповідач направила на електронну адресу суду (а.с.91-100), а також засобами поштового зв'язку(а.с.101-110) заяву від 01.04.2018 року, в якій просить справу №295/3927/17 розглядати без її участі, позовні вимоги не визнала.

Заслухавши позивача та його представника в судовому засіданні, які підтримали вимоги позовної заяви та просили їх задовольнити, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог та які мають значення для вирішення справи, об'єктивно оцінивши наявні у справі докази, суд встановлено наступне.

16.01.2016 р. померла ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ТП № 282691 ( а.с. 8) Померла ОСОБА_6 була дружиною позивача, що підтверджується свідоцтвом про одруження, яке видано 30.01.1997р. Житомирським міським відділом реєстрації актів громадянського стану та згідно якого до одруження прізвище ОСОБА_7 змінено на Ковальчук (а.с.7). Відповідно до ст. 60, 63 Сімейного Кодексу України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, останні мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Квартиру №102, що знаходиться за адресою м.Житомир, вул.Вітрука, буд.17б, ОСОБА_6 придбала разом з ОСОБА_2 під час шлюбу згідно договору купівлі-продажу від 15.07.2010 року (а.с.11-12). За таких обставин, суд визнає за ОСОБА_2 з урахуванням права спільної сумісної власності право власності на 1/2 частину на квартири №102, що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. Вітрука, 17 Б.

16 січня 2016 року померла ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть, яке видано 19.01.2016 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції у Житомирській обл. (а.с.8).

Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить:

1) 41/100 ід.ч. житлового будинку №45/29, що знаходиться за адресою м. Житомир, пров.3-й Піонерський (після перейменування вулиця ОСОБА_8), що належить ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого Другою Житомирською державною нотаріальною конторою 17.06.1992р за р.№2-3055 та рішення Богунського районного суду м.Житомира від 14.10.1993 року по справі №2-556 (а.с.10). 2) 1/2 частини квартири №102, що знаходиться за адресою м.Житомир, вул.Вітрука, буд.17б, яку придбала ОСОБА_6 разом з ОСОБА_2 під час шлюбу згідно договору купівлі-продажу від 15.07.2010 року (а.с.11-12). Згідно довідки до акта огляду МСЕК позивач є особою з інвалідністю другої групи (а.с.9). Позивач 05 лютого 2016 року звернувся до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_5 із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами копії спадкової справи №16/2016(а.с.24). З заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_6 звернулася її дочка, ОСОБА_4 Дана заява надійшла приватному нотаріусу ОСОБА_5 04.04.2016р. та долучена до матеріалів спадкової справи (а.с.33). При цьому нотаріус листом за вих.№444/02-14 від 05.04.2016 року повідомив ОСОБА_4 про необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини (а.с.37). 14.10.2016 року ОСОБА_4 склала нотаріально посвідчену заяву про прийняття спадщини( а.с. 99) За життя ОСОБА_6 склала заповіт, що посвідчений 05 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_9 та зареєстрований в реєстрі за №3441, згідно якого все своє майно заповіла дочці- Добриніній ОСОБА_10 (а.с.35). Відповідно до ст. 1297 ЦК України позивач 21 березня 2017 року звернувся до приватного нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, а саме на 1/4 частини 41/100 ід.ч. житлового будинку №45/29, що знаходиться за адресою м. Житомир, вул. Симона Петлюри; та 1/2 частини квартири №102, що знаходиться за адресою м. Житомир, вул.Вітрука, буд.17б, після смерті 16 січня 2016 року ОСОБА_6 (а.с.38). До вказаної заяви позивачем було долучено довідку про наявність (відсутність) зареєстрованого майна, що видана КП Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації Житомирської обласної ради 07.03.2017р. №1086, в якій вказано, що згідно даних, що знаходяться в матеріалах інвентаризаційної справи №7041 до моменту внесення даних в електронну базу-Реєстр прав власності на нерухоме майно (2013 рік) за адресою: Житомирська обл., м.Житомир, пров.3-й Піонерський, 45/29, право власності на 41/100 ід.ч. нерухомого майна, зареєстровано за громадянкою: ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого Другою Житомирською державною нотаріальною конторою 17.06.1992р за р.№2-3055 та рішення Богунського районного суду м.Житомира від 14.10.1993 року по справі №2-556 (а.с.10). У зв'язку з тим, що ОСОБА_2 не були подані правовстановлюючі документи на вищевказане нерухоме майно, приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_5 відмовив ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, про що 21 березня 2017 року виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.14). Суд констатує, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. За приписами частини першої статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини першої статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Частиною другою статті 1223 ЦК України визначено, що в разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Згідно статті 1268 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Виходячи із вищенаведених положень закону та встановлених фактичних обставин справи, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Так частиною першою статті 1241 ЦК України передбачені підстави для визнання за позивачем право власності в порядку спадкування на обов'язкову частку, а саме на 1/4 спадщини, яка відкрилася внаслідок смерті ОСОБА_6. Суд вважає безпідставними вимоги позивача на спадкування усього належного померлій майна, оскільки судом встановлено, що ОСОБА_4 протягом строку, передбаченого частиною першою статті 1270 ЦК України, подала заяву про прийняття спадщини та вважається такою, що прийняла спадщину за заповітом. Так відповідно до підпунктів 3.1 - 3.5 пункту 3 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, право на спадкування здійснюється спадкоємцями шляхом прийняття спадщини або її неприйняття. Заяви про прийняття спадщини або відмову від її прийняття подаються спадкоємцем особисто нотаріусу за місцем відкриття спадщини у письмовій формі. Якщо спадкоємець особисто прибув до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, нотаріальне засвідчення справжності його підпису на таких заявах не вимагається. У цьому випадку нотаріус встановлює особу заявника, про що на заяві робиться відповідна службова відмітка. Ця відмітка скріплюється підписом нотаріуса. Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. Крім того відповідно до підпункту 3.23 пункту 3 глави 10 розділу II вказаного Порядку своєчасно надісланою вважається заява, справжність підпису особи на якій засвідчена (або не засвідчена) нотаріально, що направлена поштовим відправленням до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини і яка надійшла нотаріусу після закінчення цього строку. Нотаріус приймає такі заяви, заводить спадкову справу та у випадку надходження заяви, справжність підпису на якій не засвідчено нотаріально, надсилає лист спадкоємцю, в якому пропонується надіслати заяву, оформлену належним чином, або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. У таких випадках конверт підшивається у спадкову справу. Враховуючи те що, після смерті ОСОБА_6Ц відкрилась спадщина на 41/100 ід.ч. житлового будинку №45/29, що знаходиться за адресою м. Житомир, пров.3-й Піонерський (після перейменування вулиця ОСОБА_8), та на 1/2 частини квартири №102, що знаходиться за адресою м.Житомир, вул.Вітрука, буд.17б, померла склала заповіт на все майно на доньку ОСОБА_4, остання подала відповідну заяву та є такою що вступила в спадщину, проте позивач є особою яка має 2 групу інвалідності та має право на обов"язкову частку у спадкуванні, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частково та визнає за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування на 1/8 частину від складу спадщини, яка складається з 1/2 частини квартири №102, що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. Вітрука, 17 Б, яка відкрилась після смерті ОСОБА_6, померлої 16.01.2016 року та на на 1/4 частину від складу спадщини, яка складається з 41/100 частини житлового будинку №45/29, що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. С.Петлюри.

Керуючись ст.ст. 392,1218,1223,1241,1269,1270 ЦК України, ст.ст. 5, 12, 13, 81, 211, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,- У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права власності на квартиру №102, що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. Вітрука, 17Б та на 41/100 частину житлового будинку №45/29, що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. С.Петлюри задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на 1/2 частину на квартири №102, що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. Вітрука, 17 Б.

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування на 1/8 частину від складу спадщини, яка складається з 1/2 частини квартири №102, що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. Вітрука, 17 Б, яка відкрилась після смерті ОСОБА_6, померлої 16.01.2016 року.

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування на 1/4 частину від складу спадщини, яка складається з 41/100 частини житлового будинку №45/29, що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. С.Петлюри, яка відкрилась після смерті ОСОБА_6, померлої 16.01.2016 року.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м.Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_2, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1; ід.н..

Відповідач: ОСОБА_4, зареєстрована та проживає: Російська Федерація, АДРЕСА_2

Суддя Л.М.Чішман