Постанова

Іменем України

25 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 279/11008/15-ц

провадження № 61-8760св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Житомирської області від 09 листопада 2016 року в складі колегії суддів: Миніч Т. І., Трояновської Г. С., Талько О. Б.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про стягнення коштів за договором банківського вкладу.

Позовна заява мотивована тим, що 08 листопада 2013 року між ОСОБА_2 та Кримським відділенням ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір банківського вкладу на суму 10 000 грн строком на 6 місяців зі сплатою 16 % річних. Позивач уніс на рахунок відповідача 10 000 грн, проте останній після закінчення строку дії депозитного договору суму вкладу та нарахованих відсотків не повернув. Неправомірними діями банк завдав позивачу моральну шкоду.

На підставі викладеного ОСОБА_2 просив стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» 10 000 грн вкладу за договором, 3 600 грн відсотків за користування депозитом та 10 000 грн моральної шкоди.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 17 травня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 10 000 грн депозиту відповідно до договору банківського вкладу від 08 листопада 2013 року, 18 % річних від суми вкладу в розмірі 3 600 грн, 1 000 грн моральної шкоди, 551 грн судового забору. У задоволенні решти позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що між сторонами укладено договір банківського вкладу, проте відповідач не виконав належним чином його умов, тому наявні правові підстави для стягнення суми вкладу та нарахованих відсотків за період з 08 листопада 2013 року до 08 листопада 2015 року. Також позивачу було завдано моральної шкоди у розмірі 1 000 грн.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 09 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції змінено в частині вирішення вимог про стягнення відсотків за депозитом. Зменшено розмір стягнутих відсотків з 3 600 грн до 900 грн. Рішення місцевого суду в частині вирішення вимог про відшкодування моральної шкоди скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих вимог. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що на виконання укладеного між сторонами депозитного договору позивач вніс на рахунок відповідача 10 000 грн, проте останній не виконав своїх зобов'язань щодо повернення суми вкладу та нарахованих відсотків. Умовами депозитного договору передбачено строк його дії - шість місяців, тому підлягають стягненню відсотки саме за вказаний період.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення місцевого й апеляційного судів у частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаних вимог.

Касаційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» обґрунтована тим, що позивач не довів належними та допустимими доказами факту укладення між сторонами депозитного договору, зокрема не надав документів, які підтверджують внесення коштів на виконання вказаного правочину. Додані до матеріалів справи докази не є належними та допустимими доказами, їх копії не засвідчені належним чином, з оригіналами документів не звірялись.

Постановою Верховного Суду від 21 березня 2018 року касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, рішення апеляційного суду Житомирської області від 09 листопада 2016 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення суми вкладу та відсотків за користування депозитом скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Після розгляду Верховним Судом касаційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» 05 квітня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_2 передано до Верховного Суду.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позову та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що після закінчення строку дії депозитного договору він є продовженим автоматично, тому наявні підстави для стягнення відсотків у розмірі, визначеному вказаним договором, до дня повернення вкладу. Також апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що позивачу не завдано моральної шкоди.

Відзив на касаційну скаргу від позивача не надходив.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Як встановлено вище, постановою Верховного Суду від 21 березня 2018 року касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, рішення апеляційного суду Житомирської області від 09 листопада 2016 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення суми вкладу та відсотків за користування депозитом скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з метою встановлення обставин укладення депозитного договору та перевірки доказів на підтвердження заявлених вимог.

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

З огляду на визначення договору банківського вкладу, закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах, банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (стаття 2 Закону України від 07 грудня 2000 року № 2121-III «Про банки і банківську діяльність»).

Встановлено, що ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 08 листопада 2013 року між ним та Кримським відділенням ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено депозитний договір у гривнях, за умовами якого він передав відповідачу грошові кошти в розмірі 10 000 грн на строк 6 місяців зі ставкою 16 % річних.

Заперечуючи проти заявлених вимог, відповідач вказував, що позивач не подав належних і допустимих доказів, які підтверджують внесення останнім коштів на виконання умов спірного депозитного договору, оскільки наявна у матеріалах справи копія квитанції не відповідає вимогам Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174.

Вирішуючи питання щодо стягнення грошових коштів за договорами банківського вкладу, суди зазвичай встановлюють факт укладення відповідного договору, з'ясовують повноваження сторін на його укладення, факт внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника, а також дотримання вимог, передбачених законами та іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності щодо укладення договору банківського вкладу та внесення грошових коштів.

Рішення обґрунтовують належними і допустимими доказами, про що зазначають у мотивах прийнятого рішення з посиланням на конкретні факти.

За змістом частини другої статті 59 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частини другої статті 64 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції, письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Нормами цивільно-процесуального закону визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доводів сторін у справі та доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору.

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Оскільки матеріали справи не містять депозитного договору або належним чином засвідченої копії, то неможливо перевірити його умови, зокрема в частині нарахування відсотків та стягнення моральної шкоди.

Апеляційний суд не сприяв усебічному та повному дослідженню доказів, не роз'яснив сторонам права на подання належних та допустимих доказів, зокрема оригіналу квитанції чи іншого документа, який відповідає вимогам Інструкції № 174, про внесення коштів на виконання умов депозитного договору.

Отже, суд апеляційної інстанції не встановив обставини справи на підставі належних та допустимих доказів.

Доказування, а отже, і судове рішення не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Перевірка доводів заявника, пов'язаних з установленням фактичних обставин справи та оцінкою доказів у ній, зокрема щодо порядку нарахування відсотків на вклад (депозит) та відшкодування моральної шкоди, перебуває поза визначеними статтею 400 ЦПК України межами перегляду справи в касаційному порядку.

Частиною першою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частин третьої і четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

Оскільки суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного її вирішення, зокрема не дослідив зібраних у справі доказів, а суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, то немає правових підстав для ухвалення нового рішення або зміни судових рішень.

Таким чином, рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди та відсотків за депозитом підлягає скасуванню з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до статті 411 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 09 листопада 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення моральної шкоди та відсотків за користування депозитом скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий СуддіВ. С. Висоцька А. О. Лесько С. Ю. Мартєв І. М. Фаловська С. П. Штелик