Номер провадження: 22-ц/785/6763/18
Номер справи місцевого суду: 495/2236/13-ц
Головуючий у першій інстанції Шевчук Ю. В.
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

за участю секретаря Ковязіної А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2, голови Садового товариства «Южанка» ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Затоківська селищна рада про усунення порушень прав на землю загального користування та усунення перешкод у користуванні та визнання частково недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, за апеляційною скаргою ОСОБА_2,голови Садового товариства «Южанка» ОСОБА_3 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 лютого 2016 року (суддя Шевчук Ю.В.),

встановив:

У березні 2013 року ОСОБА_2 та голова СТ «Южанка» ОСОБА_3 звернулись до суду з вказаним позовом, уточнивши який, просили суд: усунути порушення прав на землю загального користування та перешкод у користуванні шляхом визнання частково недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого 24 січня 2005 року Затоківською селищною радою м. Білгород-Дністровський Одеської області та зареєстрованого реєстратором Білгород-Дністровського міського відділу Одеської регіональної філії в центрі державного земельного кадастру в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на постійне користування землею, договорів оренди №01.05.50800259, загальною площею 0,0121 га, цільового призначення - для ведення садівництва, яка розташована на дільниці АДРЕСА_1, виданого ОСОБА_4 на загальну площу земельної ділянки 8,9 кв.м.

Позов обґрунтовано тим, що на підставі рішення Затоківської селищної ради №469 від 25.12.1996 року ОСОБА_4 було виділено у постійне користування земельна ділянка площею 0,006 га для ведення садівництва та видано Державний акт на право постійного користування.

Рішенням Затоківської селищної ради №935 від 21.08.2003 року ОСОБА_4 отримала у власність земельну ділянку площею 0,0061 га, яка суміжна з земельною ділянкою площею 0,006 га, в результаті, дві ділянки складають загальну площу 0,0121 га за номером АДРЕСА_1

Однак, ОСОБА_4 збільшила другу свою земельну ділянку за рахунок самовільного захвату земель загального користування відповідно до генерального плану-схеми території товариства садоводів «Южанка» ветеранів війни і праці смт Затока міста Білгород-Дністровського на масиві Кароліно-Бугаз, призначених для проїзду.

В результаті збільшення земельної ділянки були суттєво порушені права ОСОБА_2, а саме її позбавили права вільно користуватися проїздом загального користування, ОСОБА_4 створила перепони для проїзду протипожежного та іншого автотранспорту. Зокрема, відстань між земельними ділянками ОСОБА_2 та ОСОБА_4 складає 3,26 м та 3,28 м замість встановлених нормами ДБН - 5 м.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 лютого 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2, голови Садового товариства «Южанка» до ОСОБА_4, третя особа - Затоківська селищна рада про усунення порушень прав на землю загального користування та усунення перешкод у користуванні та визнання частково недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку відмовлено. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив із того, що відсутні належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог.

Зазначене рішення суду оскаржують в апеляційному порядку ОСОБА_2,голова СТ «Южанка» ОСОБА_3

В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позовів.

Основними доводами апеляційної скарги є посилання на те, що відповідач збільшила свою земельну ділянку за рахунок проїзду СТ «Южанка», який є проїздом загального використання, а тому ця земельна ділянка не може бути предметом приватизації, що ділянка НОМЕР_2 яка була приєднана до земельної ділянки складала 0,005 га, а не 0,006 га, а також, що рішення Затоківської селищної ради від 21.08.2003 року №935 про виділення відповідачу земельної ділянки площею 0,0121 га взагалі відсутнє.

В письмових запереченнях в інтересах відповідача зазначено, шо земельна ділянка Затоківською селищною радою надавалася відповідачу відповідно до вимог закону і на підставі документів наданих СТ «Южанка».

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 14 червня 2016 року було скасовано рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 лютого 2016 року та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову з інших підстав. Зазначено, що судом першої інстанції не залучено до участі у справі належного відповідача, зокрема - Затоківську селищну раду Одеської області, а також не звернуто увагу на те, що участь у справі як позивача голови СТ «Южанка» суперечить вимогам ст. 32 ЦПК України. Разом з тим ОСОБА_2 було роз'яснено її право про звернення до суду з позовом для вирішення спору щодо спірної земельної ділянки відповідно до вимог закону із залученням до участі у справі належних осіб, які беруть участь у справі, в належному процесуальному статусі.

Постановою Верховного Суду від 20 червня 2018 року рішення апеляційного суду Одеської області від 14 червня 2016 року було скасовано, справу передано на новий апеляційний розгляд. Як на підставу скасування рішення апеляційного суду зазначено, що у судовому рішенні суд зобов'язаний дати відповіді на всі доводи учасників процесу.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї викладених у відзиву, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Згідно ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом правильно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1, підписаного головою Затоківської селищної ради та начальником Білгород-Дністровського міського відділу земельних ресурсів, від 24.01.2005 року, ОСОБА_4 на підставі рішення Затоківської селищної ради від 21.08.2003 року за №935 є власником земельної ділянки АДРЕСА_1

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_3, підписаного головою Затоківської селищної ради і керівником відділу Держкомзему в м. Білгород-Дністровський, з відміткою 27.10.2010 року реєстратора Білгород-Дністровського відділу Одеської регіональної філії ДП ЦДЗК на підставі рішення Затоківської селищної ради Одеської області від 01.10.2009 року №1291 ОСОБА_2 є власником земельної ділянки АДРЕСА_2

При цьому, в плані меж земельної ділянки за державним актом на ім'я ОСОБА_4 зазначається наявність суміжних земель загального користування Затоківської селищної ради (прохід), а в плані меж земельної ділянки за державним актом на ім'я ОСОБА_2 зазначається наявність суміжних земель загального користування (проїзд).

Листом Затоківського селищного голови від 25.03.2014 року №519/01-29/5 зазначено, що Затоківською селищною радою не передавались у власність та у користування будь-кому землі загального користування (проходи, проїзди) всередині товариства «Южанка».

Експертним висновком ПП «Одеський науково-дослідний центр експертних досліджень ім. Скибинського С.С.» від 26 грудня 2014 року №129/2014 встановлено: 1. площа земельної ділянки, що знаходиться в фактичному користуванні відповідача складає 0,0112 га, що на 0,0009 га менше площі, що вказана в державному акті ОСОБА_4 - 0,0121 га; 2. фактичні межі земельної ділянки НОМЕР_4, власником якої є ОСОБА_4 не відповідають межам земельної ділянки зазначених в державному акті на право власності на земельну ділянку. Однак, враховуючи те, що на момент першого відведення земельних ділянок, які розташовані в СТ «Южанка» смт Затока, згідно з Генеральним планом СТ «Южанка» від 21.06.1994 року, відсутні будь-які відомості про геодезичну зйомку з зазначенням каталогу координат земельних ділянок, визначити точно за рахунок якої саме ділянки виникла така невідповідність, експерту не вдалося; 3. відстань між земельною ділянкою НОМЕР_4, що належить відповідачу та земельної ділянки НОМЕР_6 що належить позивачу, складає 3,26 м та 3,82 м. Норма ширини проїзду в садових товариствах відповідно до норм ДБН та діючого законодавства складає 3,5 м; 4. загальна площа земельної ділянки НОМЕР_4 в СТ «Южанка» смт. Затока, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 виданий 24 січня 2005 року, кадастровий номер НОМЕР_5, загальною площею 0,0121 га, збільшилась відносно першого відведення земельної ділянки відповідно з рішенням Затоківської селищної ради №469 від 25.12.1996 року та генерального плану. Однак, експерту не вдалось встановити за рахунок яких саме ділянок збільшилась площа ділянки відповідача після 1996 року.

Таким чином, всупереч доводів апеляційної скарги, експерт не встановив факт порушення відповідачем чи Затоківською селищною радою вимог законодавства щодо порядку відведення земельних ділянок у власність відповідача в 1996 році та в 2004 році.

Доказів, які б спростовували встановлені обставини, апелянтами до суду апеляційної інстанції не надано.

Крім того, судом першої інстанції обґрунтовано прийнято до уваги, що позивачами не заперечувалось правомірність дій органу місцевого самоврядування - Затоківської селищної ради, під час затвердження землевпорядної документації та передачі відповідачу спірної земельної ділянки у власність. Питання щодо визнання незаконними рішень органу місцевого самоврядування щодо надання земельної ділянки у справі не ставилося.

Отже, посилання апеляційної скарги стосовно того, що державний акт на право власності на земельну ділянку та саму ділянку видано з істотним порушенням земельних норм і правил та суттєво порушує права позивачів є недоведеними та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення. При цьому докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Враховуючи встановлене, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги про порушення прав апелянтів є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 263, 375 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Судом першої інстанції на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим кодексом.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 13 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 268, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2,голови Садового товариства «Южанка» ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 лютого 2016 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст Постанови складено 15 листопада 2018 року.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді О.С.Комлева

Ю.І.Кравець