Ухвала

19 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 755/15476/16-ц

провадження № 61-47993ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Мартєва С. Ю., вирішуючи питання про відкриття провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 12 липня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення порядку користування квартирою,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення порядку користування квартирою, загальна площа якої 41,70 кв. м, житлова площа - 27,60 кв. м, та яка складається з двох житлових кімнат: площею 17,30 кв. м та площею 10,30 кв. м; коридору - 3,10 кв. м; кухні - 6,3 кв. м; ванної та вбиральні - 2,70 кв. м; балкону - 2,50 кв. м, вбудованої шафи - 2,0 кв. м.; та просив виділити йому кімнату площею 10,3 кв. м, а відповідачам - кімнату 17,3 кв. м, інші приміщення залишити в загальному користуванні.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 12 липня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції, взявши до уваги висновок експерта від 05 квітня 2018 року № 19922/17-43, виходив з того, що кімнати в квартирі не є ізольованими, а тому неможливо встановити такий порядок користування, який би не порушував право сторін.

Постановою Київського апеляційного суду від 07 листопада 2018 року рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 12 липня 2018 року залишено без змін.

У грудні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 12 липня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 листопада 2018 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини у справах Lavages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gomez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Право заявника на апеляційний перегляд справи було забезпечено.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Враховуючи зазначене, Верховний Суд приходить до висновку, що касаційна скарга не містить обставин, визначених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанцій, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована у розділі «Загальні положення» цього Кодексу, яка поширюється і на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

При цьому суд дослідив та взяв до уваги предмет позову, складність справи,значення справи для сторін і суспільства.

Підстави, передбачені статтею 411 ЦПК України, для скасування судових рішень, що оскаржуються, у касаційній скарзі не зазначені.

Згідно із пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи, що судові рішення, які оскаржуються, прийняті у малозначній справі, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, відсутні, тому у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 12 липня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення порядку користування квартирою.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. Ю. Мартєв