Справа № 520/2949/16-ц
Провадження № 4-с/520/115/18
УХВАЛА

02.11.2018 року

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого - судді Луняченка В.О. ,

За участю: представника заявника ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_2 на постанову про відкриття виконавчого провадження №57123377 від 04.09.2018 року яка винесена головним державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3 по виконанню виконавчого листа №520/294916ц виданого 23.08.2018 року Київським районним судом м. Одеси,-

ВСТАНОВИВ:

18.09.2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду зі скаргою на постанову про відкриття виконавчого провадження №57123377 від 04.09.2018 року, яка винесена головним державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3 по виконанню виконавчого листа №520/294916ц виданого 23.08.2018 року Київським районним судом м. Одеси, в якій просить визнати неправомірною та скасувати дану якою відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа №520/2949/16-ц, виданого 23.08.2017 року Київським районним судом м.Одеси про вселення стягувача ОСОБА_4 у квартиру №83 у будинку №59,5 по вул. ак. Вільямса у м.Одесі, мотивуючи скаргу тим, що раніше на підставі виконавчого листа виданого Київським районним судом м. Одеси постановою головного державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_5 було відкрито інше виконавче провадження ВП №54717132 про вселення стягувача ОСОБА_4 у квартиру АДРЕСА_1., та 20.10.2017 постановою державного виконавця Нідзельського З.В. вказане виконавче провадження закінчено на підставі п.9 ч.І ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, тобто у зв'язку із вселенням ОСОБА_4 у квартиру АДРЕСА_2. При цьому після вселення стягувана боржник ОСОБА_2 не перешкоджала останньому у проживанні у вказаній квартирі.

Разом з тим, 04.09.2018 державний виконавець Нідзельський З.В. повторно відкрив виконавче провадження ВП №57123377 щодо вселення стягувана ОСОБА_4 у квартиру АДРЕСА_2.

Проте повторне відкриття виконавчого осадження після його закінчення у зв'язку з виконанням судового рішення не передбачено чинним законодавством., осккілько згідно з абз. 2 ч.1ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

ОСОБА_2, з посиланням на вимоги ст. 67 Закону України «Про виконавче провадженян» зазначає, що державний виконавець мав право лише поновите виконавче провадження, якщо вважав, що після закриття воно фактичне не виконується. Питання про вселення стягувача повинно було вирішуватись в судовому порядку. ОСОБА_2 зазначає, що після вселення 20.10.2017 стягувача вона не перешкоджала останньому у проживанні у вказаній квартирі, та зазначила, що при прийнятті оскаржуваної постанови державний виконавець Нідзельський З.А. посилається на норми ст.ст.3, 4, 14, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження, однак цими нормами не передбачені випадки щодо підстав знову розпочати виконавче провадження після того, як вже винесено постанову про його закінчення. Визначене стало підставою для звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця та скасування оскаржуваної постанови.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1, діючий на підставі довіреності, підтримав вимоги скарги, просить скаргу задовольнити та скасувати постанову головного державного виконавця другого Київського відділу державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_5 Анатолійовича ВП №57123377 від 04.09.2018 року,я кою відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа №520/2949/16-ц, виданого 23.08.2017 року Київським районним судом м.Одеси про вселення стягувача ОСОБА_4 у квартиру №83 у будинку №59,5 по вул. ак. Вільямса у м.Одесі.

Представник Другого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3, в судовому засіданні вимоги визначені у скарзі не визнав, зазначив, що при постановленні оскаржуваної ОСОБА_2 постанови про відкриття виконавчого провадження, діяв в межах своєї компетенції та на підставі Закону України «Про виконавче провадження», в нього було достатньо підстав для відкриття виконавчого провадження ВП57123377 з виконання виконавчого листа за №520/2949/16-ц, виданого Київським районним судом м.Одеси 23.08.2018 року з вселення ОСОБА_4 в квартиру №83 у будинку №59/5 по вул. ак. Вільямса у м.Одесі.

Суд, розглянувши скаргу ОСОБА_2 дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, приходить до наступних висновків.

15 грудня 2017 року набрав законної сили Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року, згідно якого Цивільний процесуальний кодекс України викладено у новій редакції.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 3 ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи, отже провадження за скаргою ОСОБА_2 здійснюється відповідно до чинного на час вирішення справи Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобовязані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ч.ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України).

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

А суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

Крім того, відповідно до ст.ст. 2, 3 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» завданням суду є забезпечення кожному права на справедливий суд при здійсненні правосуддя на засадах верховенства права. Реалізація права на справедливий судовий розгляд передбачає, зокрема, забезпечення доступу до правосуддя. Судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи в порядку, встановленому Конституцією України та законами України. Європейський суд з прав людини трактує доступ до правосуддя як одне з фундаментальних прав людини і громадянина, яке випливає зі змісту права на справедливий, незалежний безсторонній суд, утворений на підставі закону.

Право кожного на звернення до суду за захистом своїх прав і свобод закріплено в статті 55 Конституції України. Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується право на суд, захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом. Ця норма закону є виконанням вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в пункті 1 статті 6 якої закріплено право кожного на справедливий, публічний судовий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безпосереднім судом.

Тобто, Україна, як учасниця Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Розглядаючи скаргу ОСОБА_2 про визнання неправомірною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження №57123377 від 04.09.2018 року, яка винесена головним державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3 по виконанню виконавчого листа №520/294916ц виданого 23.08.2018 року Київським районним судом м. Одеси, суд приходить до висновку про відмову в її задоволенні з огляду на таке.

Відповідно до положень ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно вимог п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України обов'язковість рішень суду є одною із основних засад судочинства, отже невиконання судового рішення є порушенням норм Конституції, які є нормами прямої дії.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод передбачено, що виконання судового рішення є невід'ємною частиною судового процесу.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Під час розгляду справи та дослідження доказів, наданих учасниками справи, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що в провадженні Київського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа № 520/2949/16-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про вселення.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17.03.2017 року, залишеним без змін ухвалою Колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 19.07.2017 року, позов ОСОБА_4 було задоволено, вселено ОСОБА_4 в квартиру АДРЕСА_3.

Судове рішення (постанова, ухвала) - це акт судової влади, що здійснює захист порушених або оскаржених прав громадян і організацій шляхом підтвердження наявності або відсутності правовідносин і розпорядженням відповідних дій в майбутньому.

Обов'язок виконувати судове рішення (постанову) випливає не з рішення (постанови) суду як такого, а із санкцій, передбачених нормами права, що були застосовані судом. Навіть у тих випадках, коли закон передбачає відповідальність за невиконання рішень, ця відповідальність має на меті примусити зобов'язану рішенням суду особу виконати розпорядження норми, що застосував суд.

Одними з властивостей судового рішення, що вступило в законну силу є: можливість примусового виконання судового рішення мимо волі зобов'язаної особи та обов'язковість, яка полягає в тому, що судове рішення, що вступило в законну силу, стає обов'язковим для всіх органів, підприємств, установ, організацій, посадових осіб і громадян і підлягають виконанню на всій території України. Рішення, що вступило в законну силу, є обов'язковим і підлягає точному виконанню. Усі державні органи, посадові особи й окремі громадяни, зобов'язані сприяти виконанню рішення суду, виконуючи вимоги державного виконавця.

18 серпня 2017 року Київським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист № 520/2949/16-ц про примусове виконання вищевказаного рішення суду про вселення ОСОБА_4 в квартиру АДРЕСА_4.

В порядку ст.ст. 24,25,26,27 Закону України «Про виконавче провадження», 15 вересня 2017 року головним державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції у Одеській області ОСОБА_5 було відкрито виконавче провадження ВП № 54717132 з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа. Боржнику надано 10 робочих днів для виконання рішення суду.

20 жовтня 2017 року головним державним виконавцем, у відповідності до вимог п. 9 частини першої статті 39 ЗУ «Про виконавче провадження» було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Надалі, за заявою стягувача ОСОБА_6 та на підставі закону України державний виконавець, керуючись вимогами ст. 67 Закону України відновив постановою від 06.11.2017 року виконавче провадження з виконання виконавчого листа №520/2949/16-ц, виданого Київським районним судом м.Одеси 18.08.2017 року про вселення ОСОБА_6 до квартири 83 у будинку 59/5 по вул. ак. Вільямса у м.Одесі, яке постановою про закінчення виконавчого провадження від 01.02.2018 року, в якій також зазначено, що у звязку з поновленням виконавчого провадження, державний виконавець 06.11.2017 року звернувся до суду з зверненням про повернення виконавчого листа №520/2949/16-ц від 18.08.2017 року та на той час до відділу оригінал виконавчого провадження не надходив.

04.09.2018 року, державний виконавець, виконуючі свої безпосередні обовязки з проведення виконавчих дій та примусового виконання рішень суду, діючи керуючись вимогами чинного законодавства, 04.09.2018 року постановою ВП №57123377 відкрив виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №520/2949/16-ц виданого 23.08.2018 року Київським районним судом м.Одеси про вселення ОСОБА_4 в квартиру №83 у будинку №59/5 по вул. ак. Вільямса у м.Одесі на підставі заяви ОСОБА_4 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду від 17.03.2017 року оскільки воно не виконано, а на підставі ухвали Київського районного суду м.Одеси від 12.04.2018 ркоу стягувачу видано дублікат виконавчого листа № 520/2949/16-ц.

Пред'явлення виконавчого документа до виконання - це невід'ємне право кожного стягувача. Документ пред'являється на виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання, роботи боржника або місцезнаходженням його майна. Якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, які можуть вчиняти виконавчі дії по виконанню рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу

Отже заявником не надано суду доказів того, що дії головного виконавця суперечать чинному законодавству, а посилання, викладені в скарзі не може бути підставою для її задоволення, оскільки відповідно до матеріалів виконавчого провадження державним виконавцем були виконані всі дії, які передбачені законом в межах його повноважень.

Враховуючи встановлені обставини, суд доходить висновку, що скарга ОСОБА_2 є необгрунтованою та безпідставною, а відтак задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 258,259, 353,354,451, ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_2 про визнання неправомірною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження №57123377 від 04.09.2018 року, яка винесена головним державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3 по виконанню виконавчого листа №520/294916ц виданого 23.08.2018 року Київським районним судом м. Одеси

Повна ухвала буде винесена протягом пяти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом пятнадцяти днів з дня виготовлення повного тексту.

Суддя Луняченко В. О.

Повна ухвала виготовлена 06.11.2018 року