Категорія 23 Головуючий у 1-й інстанції Міхєєва І.М.
Суддя-доповідач Мироненко І.П.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

13 грудня 2018 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Мироненко І.П.

суддів: Биліни Т.І., Принцевської В.П.

секретаря Тулянкіної М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі апеляційну скаргу керівника Маріупольської місцевої прокуратури №2 Донецької області на ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області, постановлену 21 червня 2018 року у м.Маріуполі, у справі за позовом керівника Маріупольської місцевої прокуратури № 2 Донецької області, в інтересах держави в особі територіальної громади міста Маріуполя Донецької області, до Маріупольської міської ради Донецької області, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення Маріупольської міської ради Донецької області, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, -

в с т а н о в и в:

18 червня 2018 року керівник Маріупольської місцевої прокуратури №2 Донецької області Крамчанінов А.І. звернувся до суду в інтересах держави в особі територіальної громади міста Маріуполя Донецької області з даним позовом, просив визнати незаконним та скасувати рішення Маріупольської міської ради Донецької області від 25 липня 2017 року № 7/20-1856 «Про затвердження проекту землеустрою з відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 громадянці ОСОБА_3»; визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 15 серпня 2017 року, укладений між Маріупольською міською радою Донецької області та ОСОБА_3, про оренду земельної ділянки по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,0360 га та нормативною грошовою оцінкою 578 354,40 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що прийняте 25 липня 2017 року Маріупольською міською радою Донецької області рішення за №7/20-1856, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення та надання із земель запасу житлової та громадської забудови ОСОБА_3 в оренду строком на 10 років земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1), площею 0,0360 га, з розміром орендної плати на рівні 3% від її грошової оцінки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (розміщення та експлуатація торгівельних павільйонів) по АДРЕСА_1, суперечить чинному земельному законодавству. Зокрема, не була дотримана спеціальна процедура отримання громадянкою ОСОБА_3 у користування земельних ділянок. ОСОБА_3 до міської ради із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, як це передбачено ч.2 ст.123 Земельного кодексу України, не зверталась, а міська рада, згідно із вимогами ч.3 ст.123 Земельного кодексу України, не надавала дозвіл на розробку проекту землеустрою земельної ділянки площею 0,0360 по АДРЕСА_1. У мотивувальній частині оскаржуваного рішення міської ради зазначено, що проект землеустрою для ОСОБА_3 розроблено та погоджено з урахуванням ухвали Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 10 грудня 2014 року (справа №263/1048/14-цс) про визнання мирової угоди, укладеної між міською радою та ОСОБА_3 яке не має відношення до земельної ділянки по АДРЕСА_1.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 червня 2018 року відмовлено у відкритті провадження.

Відмовляючи у відкритті провадження суд виходив з того, що даний спір підлягає вирішенню судом господарської юрисдикції.

В апеляційній скарзі керівник Маріупольської місцевої прокуратури №2 Крамчанінов А.І. просить ухвалу суду скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права. Зокрема зазначив, що суд помилково виходив з того, що ОСОБА_3 є фізичною особою-підприємцем. Даний спір не пов'язаний із господарською юрисдикцією, а тому підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 просить апеляційну скаргу відхилити, ухвалу суду залишити без змін. Зазначає, що відповідно до предмету договору цільове призначення та мета наданої земельної ділянки - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (розміщення та експлуатація торгових павільйонів), тобто для здійснення підприємницької (господарської) діяльності.

Крім того, підтвердженням факту використання земельної ділянки ФОП ОСОБА_3 у підприємницькій діяльності є договір про спільну діяльність від 21 листопада 2017 року, укладений між ФОП ОСОБА_3 та ТОВ «Термінал-Сервіс Компані».

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 01 листопада 2018 року за клопотанням представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5, провадження у справі було зупинене до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 265/2241/17 (провадження № 61-13498св18) за позовом Маріупольської місцевої прокуратури №2 Донецької області до Маріупольської міської ради Донецької області, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення Маріупольської міської ради Донецької області, визнання недійним договору оренди земельної ділянки, зобов'язання звільнити та повернути земельну ділянку.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року розглянуто справу № 265/2241/17, касаційну скаргу залишено без задоволення, постанову Апеляційного суду Донецької області від 10 січня 2018 року залишено без змін.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 07 грудня 2018 року поновлено провадження у даній справі №265/5323/18.

Відповідач ОСОБА_3, її представник ОСОБА_5, представник відповідача Маріупольської міської ради в судове засідання не з'явились, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Виходячи з положень ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія судів визнала неявку осіб, які беруть участь у справі, в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача Полторацької Т.Є., перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суду першої інстанції, пославшись на п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, виходив з того, що спір віднесено до юрисдикції господарського суду, оскільки виник між Маріупольською місцевою прокуратурою № 2 Донецької області, що діє в інтересах держави в особі територіальної громади міста Маріуполя Донецької області, з одного боку, та міською радою і суб'єктом підприємницької діяльності (ФОП), з іншого боку.

Проте, з таким висновком погодитись не можна з огляду на наступне.

Згідно п.5.1 договору оренди земельної ділянки від 15 серпня 2017 року, укладеного між Маріупольською міською радою Донецької області та ОСОБА_3, про оренду земельної ділянки по АДРЕСА_1, земельна ділянка передана в оренду з метою та цільовим призначенням для будівництва і обслуговування будівель торгівлі (розміщення та експлуатація торгових павільйонів).

З п.9.1 вбачається право відповідача господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди.

На час надходження позовної заяви до суду відповідач ОСОБА_3 була зареєстрована як фізична особа підприємець. Так, реєстрація в Єдиному державному реєстрі відповідача ОСОБА_3 була проведена 25 листопада 2013 року, 29 грудня 2016 року підприємницька діяльність була тимчасово припинена, а 21 листопада 2017 року - підприємницька діяльність поновлена, про що свідчать відповідні виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, з цивільних і земельних правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно п.6 ч.1 ст.20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених ч.2 цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до ч.2 ст.4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Предметом спору у даній справі є визнання незаконним та скасувати рішення міської ради про затвердження проекту землеустрою з відведення земельної ділянки та визнання недійсним укладеного на підставі цього рішення договору оренди земельної ділянки.

Отже, спір виник із цивільних правовідносин, а тому справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з ч.1 ст.318 ЦК України суб'єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені ст.2 цього Кодексу. Згідно якої учасниками цивільних відносин визнаються: фізичні та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави й інші суб'єкти публічного права.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.325 цього ж Кодексу суб'єктами права приватної власності є фізичні і юридичні особи. Вони можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати.

Частиною 2 ст.2 ЗК України визначено, що суб'єктами земельних відносин є: громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

А відповідно до ст.80 ЗК України суб'єктами права власності на землю є: а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Отже, надання у власність або оренду земельної ділянки не залежить від наявності у фізичної особи статусу підприємця.

Згідно з ч.1 ст.42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Відповідно до ст.42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відтак, підприємець - це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності (ч.1 ст.320 ЦК України).

Тобто, фізична особа, яка є власником, зокрема, земельної ділянки, має право використовувати її для здійснення підприємницької діяльності.

Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом (ч.2 ст.50 ЦК України).

Відповідно до ч.3 ст.128 ГК України громадянин може здійснювати підприємницьку діяльність безпосередньо як підприємець або через приватне підприємство, що ним створюється.

Згідно з ч.1 ст.128 ГК України громадянин визнається суб'єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу. Суб'єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом.

Набуття статусу підприємця не позбавляє людину як учасника суспільних відносин статусу фізичної особи. Натомість, згідно з ч.8 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Статтею 51 ЦК України передбачено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Таким чином, цивільні права й обов'язки фізичної особи, зокрема, право власності та право оренди на земельну ділянку, право власності на нерухоме майно набуваються та здійснюються у порядку реалізації цивільної дієздатності цієї особи.

Як зазначено, відповідач ОСОБА_3 відповідно до рішення Маріупольської міської ради від 25 липня 2017 року за № 7/20-1856, отримала в оренду строком на 10 років земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_1), площею 0,0360 га, для будівництва і обслуговування будівель торгівлі (розміщення та експлуатація торгівельних павільйонів) по АДРЕСА_1.

Відтак, ОСОБА_3 набула цивільні права на земельну ділянку та нерухоме майно у спірних правовідносинах як фізична особа - суб'єкт земельних відносин та відносин з приводу права власності на нерухоме майно.

Наявність статусу підприємця не може свідчити про те, що з моменту його державної реєстрації як фізичної особи-підприємця вона виступає в такій якості у всіх правовідносинах, зокрема, і щодо набуття в оренду чи у власність земельної ділянки чи іншого нерухомого майна.

У разі позбавлення ОСОБА_3 статусу підприємця вона не позбавляється набутих раніше цивільних прав і обов'язків фізичної особи, зокрема і права власності на земельну ділянку чи інше нерухоме майно, придбані для здійснення підприємницької діяльності.

Законодавство України не передбачає обмежень для фізичних осіб щодо нової державної реєстрації статусу фізичної особи-підприємця у будь-який час після того, як до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань був внесений запис про припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 13 березня 2018 року у справі у справі № 306/2004/15-ц (провадження № 14-39 цс18).

Отже, для розгляду справи в порядку цивільного судочинства у цій справі не має правового значення наявність чи припинення у відповідача статусу фізичної особи-підприємця на час розгляду справи.

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що справа підлягає розгляду у порядку господарського судочинства.

Відповідно до ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи у відкритті провадження суд, допустив порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, тому відповідно до п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України це є підставою для скасування ухвали суду та повернення справ до того ж суду для продовження розгляду справи.

У зв'язку з цим, апеляційна скарга представника позивача підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу керівника Маріупольської місцевої прокуратури №2 Донецької області задовольнити.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 червня 2018 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий І.П. Мироненко

Судді: Т.І. Биліна

В.П. Принцевська