Справа № 442/2700/17 Головуючий у 1 інстанції: Нагірна О.Б.
Провадження № 22-ц/811/1408/18 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2018 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Ніткевича А.В., Копняк С.М.,

секретаря - Брикайло М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 травня 2018 року у справі за позовом Дрогобицької місцевої прокуратури Львівської області до Дрогобицької міської ради, виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, ОСОБА_2 про скасування рішення, визнання недійсним договору та зобов'язання звільнити земельну ділянку,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24.05.2018 року позов прокурора задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано п.1.6 рішення сесії Дрогобицької міської ради від 23.09.2015 року №1728 «Про укладення договорів особистого строкового сервітуту для встановлення та обслуговування об'єктів торгівельного призначення».

Зобов'язано ОСОБА_2 звільнити земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1 площею 24 кв.м. вартістю 52726 грн. 32 коп., привівши її у стан не гірший, ніж було отримано за договором.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь прокуратури Львівської області 5600 грн. судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Рішення суду оскаржила відповідач ОСОБА_2, просить його скасувати з підстав недоведеності обставин, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Свої доводи апелянт обгрунтовує тим, що оспорюваним рішенням Дрогобицької міської ради їй було надано дозвіл на укладення договору особистого строкового сервітуту на територію площею 24 кв.м. для встановлення та обслуговування малої архітектурної форми (далі-МАФ) на АДРЕСА_1 Львівської області. Зазначає, що законодавством визначено спеціальний порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності та, відповідно, використання об'єкту благоустрою, розташованого під цим майном. Звертає увагу, що відповідно до Генерального плану міста Дрогобича, затвердженого рішенням 25-ої сесії шостого скликання Дрогобицької міської ради №769 «Про затвердження містобудівної документації «Коригування Генерального плану (внесення змін) міста Дрогобича», територія, на якій їй встановлено особистий сервітут - це частина території, запланованої у генплані міста, як автостоянки, а не паркової зони, тому апелянт не погоджується із висновком суду про те, що при наданні дозволу на укладення договору особистого сервітуту було порушено вимоги чинного законодавства та інтереси держави.

Апелянт зазначає, що відповідно до ч.ч. 1, 4 ст.20 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» організацію благоустрою населених пунктів забезпечують органи місцевого самоврядування відповідно до наданих їм законом повноважень, однак, прокурор у позові належним чином не обґрунтував підстави свого звернення в інтересах держави та не вказав, яким чином встановлення особистого строкового сервітуту порушує інтереси держави.

Крім того, зазначає, що суд не встановив, до компетенції якого органу віднесені повноваження по захисту інтересів держави у спірних правовідносинах, пов'язаних з використанням спірної земельної ділянки.

Дрогобицька місцева прокуратура Львівської області подала відзив на апеляційну скаргу, заперечуючи її в повному обсязі.

В судове засідання апеляційного суду учасники справи не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені шляхом направлення рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення судових повісток-повідомлень на відомі суду адреси їх місцезнаходження, місця проживання (а.с.141-143, 146), судова повістка, адресована апелянту ОСОБА_2 та направлена за вказаною нею в апеляційній скарзі та в інших заявах адресою зареєстрованого місця її проживання, повернулась до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.146), однак, апелянт заяви про зміну місця свого проживання (перебування) суду не подавала і про засоби телефонного зв'язку суд не повідомляла, а тому відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України апелянт вважається належним чином повідомленою, клопотань про відкладення розгляду справи від учасників справи не надходило, а тому, відповідно до вимог ч.2 ст.247 та ч.2 ст.372 ЦПК України, розгляд справи апеляційним судом проведено у їхній відсутності без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом.

Відповідно до вимог абзацу 2 частини 5 статті 268 ЦПК України в редакції Закону №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, який набрав чинності з 15.12.2017 року, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 06.11.2018 року, є дата складення повного судового рішення - 14.11.2018 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23.09.2015 року 65-ою сесією шостого скликання Дрогобицької міської ради прийнято рішення №1728 «Про укладення договорів особистого строкового сервітуту для встановлення та обслуговування об'єктів торгівельного призначення» (а.с.13-14).

У пункті 1.6. цього рішення відповідачу ОСОБА_2, яка на той час була суб'єктом підприємницької діяльності (рішення про припинення підприємницької діяльності від 03.01.2017 року (а.с.48-50)), було надано дозвіл на укладення договору особистого строкового сервітуту на територію площею 24 кв.м. на встановлення малої архітектурної форми на АДРЕСА_1 для встановлення та обслуговування об'єктів торгівельного призначення, строком на 5 (п'ять) років.

Пунктом 2.2. цього рішення передбачено укладення договорів особистого строкового сервітуту з управлінням комунальних ресурсів виконавчих органів Дрогобицької міської ради на територію (об'єкти благоустрою) в м.Дрогобич, визначені для розміщення тимчасових споруд.

У п.2.3 рішення зазначено про необхідність реєстрації договорів згідно з чинним законодавством.

На підставі вказаного вище рішення Дрогобицької міської ради, 03.10.2016 року між виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради, як власником, та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, як сервітуарієм, укладено Договір №3 про встановлення особистого строкового (платного) сервітуту для розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності на територію (об'єкт благоустрою) в м.Дрогобич на вул.В.Великого (навпроти магазину «Океан»), на якій буде розміщено тимчасову споруду для провадження підприємницької діяльності, площею 24,0 кв.м. (а.с 15-17).

Цей сервітут не був зареєстрований у встановленому законом порядку і акт приймання-передачі земельної ділянки відсутній.

З інформації, наданої виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради на запит прокурора та підтвердженої документально (а.с.21-29), встановлено, що відповідно до Генерального плану міста Дрогобича, затвердженого рішенням 25-ої сесії шостого скликання Дрогобицької міської ради №769 від 09.11.2012 року «Про затвердження містобудівної документації «Коригування Генерального плану (внесення змін) м.Дрогобича», територія, яка відведена під будівництво тимчасових споруд згідно умовних позначень, належить до території лісів та лісопарків та згідно експлікації відноситься до міських та районних парків, скверів, зон відпочинку.

Згідно з планом зонування території міста Дрогобича (зонінг), затвердженого рішенням 30-ої сесії шостого скликання Дрогобицької міської ради №964 від 20.02.2013 року, вищезгадана територія належить до ландшафтно-рекреаційної зони - зона озеленених територій загального користування.

Згідно з інформацією, наданою відділом Держгеокадастру у м.Дрогобич на запит прокурора (а.с.35-41), проект землеустрою на земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 24 кв.м., нормативно-грошова оцінка якої становить 52726 грн. 32 коп., за відповідачем не розроблявся, землі парку по АДРЕСА_1 відповідно до Державної статистичної звітності форми 6-зем належать до категорії земель рекреаційного призначення, шифр рядка 86, інформація про власників чи землекористувачів земель парку по АДРЕСА_1 у відділі відсутня і відділом не погоджувалась протягом 2014 - 2016 років технічна документація щодо земельних ділянок по вказаній адресі.

Отже, судом встановлено, що земельна ділянка площею 24 кв.м. на АДРЕСА_1, яка оспорюваним рішенням Дрогобицької міської ради №1728 від 23.09.2015 року була надана відповідачеві ОСОБА_2 в користування на умовах особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності, належить до категорії земель рекреаційного призначення.

Відповідно до ст.98 Земельного кодексу (далі-ЗК) України, право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

Статтею 99 ЗК України закріплено право власника або землекористувача земельної ділянки на встановлення такого виду права земельного сервітуту, як право на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм).

Враховуючи наведені вище вимоги ст.ст.98, 99 ЗК України й те, що відповідач ОСОБА_2 не є ні власником, ні землекористувачем земельної ділянки на АДРЕСА_1, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для встановлення відповідачеві земельного сервітуту на спірну земельну ділянку для розміщення тимчасової споруди (малої архітектурної форми) на АДРЕСА_1, а тому оспорюване рішення Дрогобицької міської ради підлягає скасуванню, як таке, що суперечить вимогам закону.

Відповідно до абзацу другого частини другої статті 100 ЗК України, земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Аналогічне за змістом положення передбачене й у п.2 ч.1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»

Згідно з ч.1 ст.210 Цивільного кодексу (далі-ЦК) України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Враховуючи те, що оспорюваний договір особистого строкового сервітуту не був зареєстрований у встановленому законом порядку, колегія суддів погоджується також з висновком суду першої інстанції про відсутність передбачених законом підстав для визнання цього договору недійсним, оскільки правочин не був укладений.

Крім того, як уже зазначалось вище, спірна земельна ділянка розташована на землях рекреаційного призначення.

Статтею 60 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» встановлено, що особливій охороні підлягають природні території та об'єкти, що мають велику екологічну цінність як унікальні та типові природні комплекси, для збереження сприятливої екологічної обстановки, попередження та стабілізації негативних природних процесів і явищ. Природні території та об'єкти, що підлягають особливій охороні, утворюють єдину територіальну систему і включають території та об'єкти природно-заповідного фонду, курортні та лікувально-оздоровчі, рекреаційні, водозахисні, полезахисні та інші типи територій та об'єктів, що визначаються законодавством України.

Згідно зі ст. 63 цього Закону, рекреаційними зонами є ділянки суші і водного простору, призначені для організованого масового відпочинку населення і туризму. На території рекреаційних зон забороняються: а) господарська та інша діяльність, що негативно впливає на навколишнє природне середовище або може перешкодити використанню їх за цільовим призначенням; б) зміни природного ландшафту та проведення інших дій, що суперечать використанню цих зон за прямим призначенням. Режим використання цих територій визначається Верховною Радою Автономної Республіки Крим, місцевими радами відповідно до законодавства України.

Аналогічні за змістом положення містяться й в главі 9 ЗК України.

Відповідно до ст.ст. 50-52 ЗК України, до земель рекреаційного призначення належать землі, які використовуються для організації відпочинку населення, туризму та проведення спортивних заходів. До земель рекреаційного призначення належать земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об'єктів фізичної культури і спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих та спортивних таборів, інших аналогічних об'єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших об'єктів стаціонарної рекреації.

На землях рекреаційного призначення забороняється діяльність, що перешкоджає або може перешкоджати використанню їх за призначенням, а також негативно впливає або може вплинути на природний стан цих земель. Порядок використання земель рекреаційного призначення визначається законом.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 13 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», до об'єктів благоустрою населених пунктів належать: території загального користування: парки (гідропарки, лугопарки, лісопарки, парки культури та відпочинку, парки - пам'ятки садово-паркового мистецтва, спортивні, дитячі, історичні, національні, меморіальні та інші), рекреаційні зони, сади, сквери та майданчики; пам'ятки культурної та історичної спадщини; майдани, площі, бульвари, проспекти; вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки; пляжі; кладовища; інші території загального користування.

Статтею 14 цього Закону передбачено, що об'єкти благоустрою використовуються відповідно до їх функціонального призначення для забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини на засадах їх раціонального використання та охорони з урахуванням вимог правил благоустрою території населених пунктів, інших вимог, передбачених законодавством.

Згідно з частиною першою статті 20 цього Закону, організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом.

21.03.2017 року робочою комісією Дрогобицької міської ради здійснено виїзд на АДРЕСА_1 (колишній магазин «Океан») та проведено обстеження використання, в тому числі й спірної земельної ділянки, за наслідками якого встановлено, що на спірній земельній ділянці та суміжних з нею земельних ділянках, які рішенням Дрогобицької міської ради №1728 від 23.09.2015 року надані у користування також іншим громадянам на встановлення особистих земельних сервітутів на розміщення тимчасових споруд (МАФів), ведуться земельні роботи по влаштуванню залізобетонного монолітного фундаменту, глибиною близько 1 м. та шириною 1,2 м. по периметру сімох земельних ділянок, що є порушенням наведених вище вимог закону та цільового використання спірної земельної ділянки.

Отже, враховуючи наведені вище норми матеріального права та встановлені обставини справи, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції в частині задоволених вимог прокурора, оскільки прийняте Дрогобицькою міською радою рішення №1728 від 23.09.2015 року в частині пункту 1.6 суперечить вимогам закону і порушує законні права та інтереси територіальної громади міста Дрогобича, зокрема, право на загальне користування землями рекреаційного призначення, тому підлягає скасуванню, а земельна ділянка, зайнята відповідачем на підставі цього рішення ради, - підлягає звільненню з приведенням її у придатний для використання за цільовим призначенням стан.

Безпідставними є також доводи апелянта про відсутність підстав для звернення прокурора з вказаним позовом, оскільки Дрогобицька міська рада, як власник земель комунальної власності, не має повноважень на скасування прийнятого нею рішення в позасудовому порядку і не може самостійно звертатись до суду з позовом про скасування свого рішення, а в інших органів державної влади, які в силу закону здійснюють контроль за використанням та охороною земель всіх категорій та форм власності, не передбачено повноважень для звернення до суду з вказаними у позові вимогами.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, давши належну правову оцінку доказам, які є в матеріалах справи, дотримався норм матеріального права, які правильно застосував до спірних правовідносин, не допустив порушень норм процесуального права, які б були обов'язковою підставою для скасування рішення суду, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення спору, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 14 листопада 2018 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Ніткевич А.В.

Копняк С.М.