Провадження № 2/369/3635/18
РІШЕННЯ

Іменем України

16.11.2018 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Пінкевич Н.С.

при секретарі - Головатюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості із сплати аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

21.08.2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовною заявою про стягнення заборгованості із сплати аліментів.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 21.09.2001 року рішенням Калінінського районного суду м. Донецька № 2-3077/01 між ОСОБА_1 і відповідачем ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 було розірвано шлюб і стягнуто аліменти на користь дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно.

З жовтня 2014 року відповідач припинив виплату аліментів, відключив контактний телефон і змінив місце проживання. Позивач зазначає, що на протязі майже чотирьох років ОСОБА_2 відмовляється та навмисно ухиляється від своїх обовязків по сплаті аліментів в протиріччя з судовим рішенням та порушуючи законні права дочки.

Відповідно до довідки-розрахунку, зробленої державним виконавцем Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби, заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_2 з моменту призупинення виплат з 07.10.2014 року на момент досягнення дитиною 18 років на 26.04.2018 року складає 63 796 грн. 02 коп.

Позивач до судового засідання не зявилася, проте в позовній зазначила, що розгляд справи просить проводити у її відсутність.

Відповідач до судового засідання не зявився, подав до суду заперечення проти позову в якому зазначає, що наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості здійснювався виходячи із середніх заробітних плат, що встановлені по Київській області, проте відповідач проживає з 2014 року мешкає у Вінницькій області, а тому він є помилковим.

Зазначає, що позивачем не надано жодних доказів того, що дитина проживала та проживає разом з матірю та отримує всі належні умови для розвитку. Окрім того на думку відповідача позивач фактично мешкає у м. Донецьк, яке є тимчасово окупованою територією, що свідчить її звернення на стягнення аліментів до виконавчої служби так званої «ДНР», що також свідчить про намагання позивача двічі стягнути аліменти. Крім того позивач посилається на те, що він не має постійного заробітку, з моменту початку АТО, був вимушений у 2014 році покинути постійне місце проживання та наймати житло, витрачати додаткові кошти.

Суд дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу.

Відповідно до вимог ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У судовому засіданні встановлено, що на підставі рішення Калінінського районного суду м. Донецька № 2-3077/01 21.09.2001 року видано виконавчий лист, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ? неоподатковуваного мінімуму доходів громадян в місяць починаючи з 11.09.2001 до повноліття. Постановою старшого державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області ОСОБА_4 закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-3077/01 виданий 21.09.2001, оскільки закінчено передбачений строк для даного виду стягнення, дитина досягла повноліття. Заборгованість станом на 26.04.2018 року складає 63 796 грн. 02 коп.

Згідно ч. 4 ст. 195 Сімейного кодексу України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Частиною 2 зазначеної статті, визначено, що заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Встановлено, що довідка-розрахунок відповідачем не оскаржувався, а отже відсутній спір між боржником та отримувачем аліментів.

Разом з тим, суд вважає, що вимоги про стягнення заборгованості по аліментах, не підлягає задоволенню виходячи із наступного. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду, передбачений ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч. 7 цієї статті, суд вирішує питання заборгованості по аліментах лише у разі спору про її розмір. При відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Повторне стягнення із боржника суми, яка має бути ним виплачена в порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів недопустиме.

Таким чином, для стягнення заборгованості за аліментами, які стягуються на підставі судового рішення, законодавець не вимагає окремого рішення суду про стягнення такої заборгованості, а встановлює порядок її стягнення в межах виконавчого провадження за рішенням суду про стягнення аліментів.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів.

Оскільки стягнення заборгованості по аліментах, як самостійний предмет позову при наявності виконавчого листа про стягнення аліментів, не передбачений нормами матеріального права, а порядок стягнення аліментів та заборгованості за ними проводиться в порядку ст.ст. 194-195 СК України та ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», тому в задоволенні позову про стягнення із відповідача заборгованості по аліментах слід відмовити.

Крім того позивачу слід розяснити право на звернення до суду з скаргою в порядку ст. 447 ЦПК України про скасування постанвои про закінчення виконавчого провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 141, Сімейного кодексу України та ст.ст. 2, 12, 13, 81, 82, 89, 141, 206, 258, 259, 263-265, 266, 273, 430 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості із сплати аліментів - відмовити.

Згідно з пп. 15.5 п. 1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України в новій редакції до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи - апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Н.С. Пінкевич