Справа № 468/1312/18-ц
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2018 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого по справі судді - Янчук С.В., секретаря Хижняк К.А.,розглянувши у судовому засіданні в залі суду міста Баштанка справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області, про встановлення факту постійного проживання на території України,

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту

постійного проживання на території України.На обґрунтування вимог в заяві зазначив, що ОСОБА_1, народився 13 квітня 1957 року в селі Теолин Монастирищенського району Черкаської області.З дати народження по сьогоднішній день заявник проживав на території України, за кордон ніколи не виїжджав. Через надзвичайні обставини, було втрачено документ що підтверджував його особу, а саме - паспорт громадянина СРСР (який було отримано у 1974 році, про що мається інформація в Свідоцтві про народження).

У травні 2018 року він звернувся до Баштанського районного сектору Управління Державної Міграційної Служби України в Миколаївській області із заявою щодо видачі паспорту громадянина України.Після перевірки особи, мені було видано довідку № 838 від 04.05.2018 року, якою встановлено особу заявника, але не встановлено належності до громадянства будь-якої держави.

Без встановлення факту проживання на території України, заявник позбавлений можливості отримати підтвердження того, що він є громадянином України, отримати паспорт громадянина України, мати права та обов'язки громадянина України. На підставі зазначеного, змушений звернутися до суду для встановлення факту, що має юридичне значення.

Заявник народився і постійно проживав на території України, тут отримав вищу освіту та працював на різних підприємствах по спеціальності, отриманій у вищому навчальному закладі, про що маються записи в трудовій книжці. Таким чином - постійно проживав на території України станом на 24.08.1991р. і на 13.11.1991р.

Заявник в судове засідання не зявився, від його представника надійшла заява про слухання справи у її відсутність, заявлені вимоги підтримує повністю, просить задовольнити.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився, до суду надійшла заява про розгляду справи у відсутність представника та відсутність заперечень щодо факту постійного проживання станом на 24.08.1991р. та 13.11.1991р.

Дослідивши матеріали заяви та письмові докази по справі (копію свідоцтва про народження серії ІД №786778, довідку Баштанського РС УДМСУ від 04.05.2018р. №838, відповідь ДФС Баштанської ОДПІ від 07.08.2018р., копію диплому та трудової книжки), суд вважає вимоги заявника обґрунтованими та підлягаючими задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

Згідно із п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого указом Президента України від 27.03.2001 року №215, встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Пунктом 8 цього Порядку визначено, що для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: 1) заяву про встановлення належності до громадянства України; 2) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); 3) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

У пункті 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

За змістом п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх пяти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах».

Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів.

Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні.

Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Відповідно до п.2 ч. 5ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч. 2ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» розяснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не повязується з наступним вирішенням спору про право. Наведений у ст. 273 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення.

Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз'яснено, що у порядку ч.2ст.256 ЦПК суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Приймаючи до уваги те, що встановлення факту постійного проживання на території України має для заявника юридичне значення та необхідне йому для отримання паспорту громадянина України, враховуючі наявність доказів на підтвердження постійного проживання на території України впродовж життя та зокрема станом на 24.08.1991р. та 13.11.1991 року, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12; 13; 81; 264; 265; 319 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України задовольнити.

Встановити факт того, щоТарасюк ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, постійно проживала на території України, станом на 24.08.1991 року та на 13.11.1991 року включно.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду області протягом 30 днів із дня складення рішення.

СУДДЯ: