АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/646/18Головуючий по 1 інстанції Шимчик Р.В.
Категорія: 34 Доповідач в апеляційній інстанції Сіренко Ю.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2018 року

м.Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області у складі колегії суддів:

Новікова О.М., Пономаренка В.В., Сіренка Ю.В.

секретар: Попова М.В.

учасники справи:

позивач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Мега-Поліс»,

відповідач - ОСОБА_5,

треті особи: Моторне (транспортне) страхове бюро України, Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Скайд»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 20 листопада 2017 року у складі судді Шимчик Р.В.,:

в с т а н о в и в :

У грудні 2016 року ПрАТ «СК «Мега-Поліс» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_5 про стягнення суми страхового відшкодування в порядку регресу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 3 листопада 2015 року ПрАТ «СК «Мега-Поліс» уклало з ОСОБА_6 договір добровільного страхування наземного транспорту № 12255-10. Згідно даного договору був застрахований автомобіль Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_6, який належить ОСОБА_6 на праві власності.

Відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспорту № 12255-10 від 3 листопада 2015 року ПрАТ «СК «Мега-Поліс» зобов'язалось при настанні страхового випадку (в тому числі в разі пошкодження чи знищення транспортного засобу та/або його додаткового обладнання внаслідок дорожньо-транспортної пригоди) відносно Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_2, здійснити страхову виплату.

3 жовтня 2016 року до ПрАТ «СК «Мега-Поліс» надійшло повідомлення від страхувальника ОСОБА_6 про страховий випадок, який настав внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 3 жовтня 2016 року о 11 годині 15 хвилин по проспекту Броварському, 17 у м. Києві, внаслідок порушення водієм ОСОБА_5 Правил дорожнього руху України під час керування автомобілем Honda Accord, д.н.з. НОМЕР_1.

4 листопада 2016 року Дніпровським районним судом м. Києва було винесено постанову у справі № 755/15343/16-п про притягнення до адміністративної відповідальності, якою відповідача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

З метою визначення вартості відновлювального ремонту та розміру матеріального збитку, завданого власнику застрахованого ПрАТ «СК «Мега-Поліс» транспортного засобу Volkswagen Passat, державний номерний знак НОМЕР_4, було проведено експертне дослідження, за результатами якого 12 жовтня 2016 року складено Звіт № 740-2016 з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, згідно якого вартість відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_4, складає 35 065 грн.33 коп.

Вартість автотоварознавчого дослідження транспортного засобу у розмірі 640 грн. сплачено на рахунок ТОВ «Незалежна Експертно- Асистуюча Компанія» 18 жовтня 2016 року.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про страхування», умов Договору добровільного страхування наземного транспорту №12255-10 від 3 листопада 2015 року та враховуючи заяву страхувальника ОСОБА_6 від 13 жовтня 2016 року позивачем розраховано розмір страхового відшкодування та з метою проведення відновлювального ремонту транспортного засобу Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_4, перераховано грошові кошти у розмірі 30 298 грн. 95 коп. на рахунок ФОП ОСОБА_7, згідно рахунку-фактури № 69 від 12 жовтня 2016 року.

Разом фактичні витрати ПрАТ «СК «Мега-Поліс» складають 30 938 грн. 95 коп.

Позивачу, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат перейшло право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Позивачем на адресу відповідача направлялися заяви від 29 листопада 2016 року та 5 грудня 2016 року про страхове відшкодування, у якій позивач просив відповідача перерахувати суму страхового відшкодування на поточний рахунок ПрАТ «СК «Мега-Поліс», проте жодної відповіді отримано не було.

Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 20 листопада 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПрАТ «СК «Мега-Поліс» суму страхового відшкодування в розмірі 30 298 грн. 95 коп.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПрАТ «СК «Мега-Поліс» вартість товарознавчого дослідження транспортного засобу у розмірі 640 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПрАТ «СК «Мега-Поліс» сплачений судовий збір при подачі заяви до суду в розмірі 1378 грн.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із того, що до даних правовідносин підлягають застосуванню норми матеріального права про право звернення до відповідача з регресним позовом, а тому визнав за необхідне стягнути з відповідача в порядку регресу витрати, пов'язані з виплатою страхового відшкодування, тому позовні вимоги визнав обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У березні 2018 року ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 20 листопада 2017 року та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Також просила вирішити питання щодо судових витрат.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що при автоматичному розподілі справи був порушений принцип вірогідності та випадковості, у зв'язку з чим такий розподіл не можна вважати об'єктивним та неупередженим, як то встановлено ст.11-1 ЦПК України та Положенням про автоматизовану систему документообігу суду.

Вказала про відсутність в матеріалах справи доказів наявності у «заявленого в якості оцінювача» ОСОБА_8 відповідного свідоцтва, більш того, в державному реєстрі оцінювачів свідоцтво №7393 значиться за іншою особою, за ОСОБА_9 Таким чином, звіт №740-2016 від 12 жовтня 2016 року не міг братися судом до уваги, так як є недопустимим доказом в розумінні ст. 59 ЦПК України. А обставина оціненої шкоди у позовній заяві є недоведеною жодним доказом.

Також зазначила про відсутність в матеріалах справи доказів повідомлення ОСОБА_6 ПрАТ «СК «Мега-Поліс» про настання страхового випадку. Зазначене свідчить про відсутність підстав для виплат будь-яких страхових виплат позивачу відповідачем, а отже і про відсутність предмету позову.

Суд не прийняв до уваги, що виплата відповідно до Договору має

здійснюватися виключно страхувальнику за договором. Відповідно до інформації, зазначеної у заяві про виплату страхового відшкодування від 13 жовтня 2016 року, виплата проводилась на рахунок ФОП ОСОБА_7, що свідчить про фіктивність даної виплати, оскільки остання не відповідає вимогам Договору.

Зазначила, що суд першої інстанції не звернув увагу на явну невідповідність підпису

ОСОБА_6 на договорі та на заяві про виплату страхового відшкодування від

13 жовтня 2016 року. Жодного підтвердження того, що це підпис саме ОСОБА_6 позивачем не надано, що ставить під сумнів дійсність підпису. Зазначене ставить під сумнів дійсність заяви від 13 жовтня 2016 року, як належного та допустимого доказу, а отже в розумінні ст. 58, 59 ЩІК України (у редакції, яка діяла до 15.12.2017 р.), вона не могла братися судом до уваги.

Вважає, що остаточний страховий акт від 10 листопада 2016 року №6750/12255-10 складений на підставі документів, які не є доказами, а отже не може братися судом до уваги, виходячи з приписів ст.ст. 58, 59 ЦПК України.

Крім того, вказала, що судом проігноровано те, що позивачем порушено порядок оформлення страхової документації та здійснення виплати. Адже, відповідно до платіжного доручення №1341 від 18 жовтня 2017 року оплата на користь ФОП ОСОБА_7 була здійснена 18 жовтня 2016 року. Остаточний страховий акт складений лише 10 листопада 2016 року, отже оплата 18 жовтня 2017 року була здійснена безпідставно, інших виплат, на підставі зазначеного акту позивачем не здійснювалось, а отже у останнього взагалі відсутні підстави для звернення до суду.

Також звертає увагу на той факт, що до матеріалів справи надано лише копію платіжного доручення №1341 від 18 жовтня 2017 року, за якою одержання та проведення банком платежу здійснено в один і той саме момент, що є нереальним з огляду на практику роботи банківських установ. Зазначене також свідчить про фіктивність платіжного доручення, як належного документа.

ПрАТ «СК «Мега-Поліс» скерувало до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому вказали, зокрема, що 10 березня 2017 року позивачем до Жашківського районного суду Черкаської області під час судового засідання було подано додаткові пояснення по справі, до яких були додані копії документів, що підтверджують повноваження експертів - оцінювачів, у тому числі і оцінювача ОСОБА_8 Вказане свідчить про безпідставність сумнівів скаржника про кваліфікацію оцінювача.

Також ПрАТ «СК «Мега-Поліс» спростовує доводи скаржника щодо невиконання страхувальником обов'язку щодо повідомлення страховика про страхову подію та зазначає, що представник страхувальника - водій ОСОБА_10, який керував транспортним засобом Volkswagen Passat, державний номерний знак НОМЕР_6, під час ДТП, зателефонував і повідомив страховика про подію, а тому умови Договору добровільного страхування були виконані. У той же день позивачу було надано заяву про настання страхового випадку. Тому у страховика не було жодних причин для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Стосовно виплати страхового відшкодування на рахунок ФОП ОСОБА_7 зазначили, що згідно п. 13.3. Договору добровільного страхування виплата страхового відшкодування за домовленістю між сторонами може бути здійснена на поточний рахунок Станції Технічного Обслуговування (СТО) на якій проводився (проводиться) ремонт пошкодженого транспортного засобу. Порядок виплати страхового відшкодування зазначається Страхувальником в заяві на виплату страхового відшкодування. ФОП ОСОБА_7 є кваліфікованим спеціалістом з питань технічного обслуговування та ремонту автотранспортних засобів, а тому відповідно до п. 12.2 Договору добровільного страхування, дана СТО була узгоджена між сторонами.

Вважають, що заява на виплату суми страхового відшкодування від 13 жовтня 2016 року є належним доказом, оскільки вона підписана безпосередньо власником застрахованого транспортного засобу - ОСОБА_6, адже даний підпис є подібним до підпису у паспорті, копія першої сторінки якого міститься у матеріалах справи. Тому, висновок відповідача, що перерахування страхового відшкодування здійснене на підставі підробленого документу, є надуманим та безпідставним, оскільки відповідач не є експертом у даному питанні. Крім того, заява про страхове відшкодування вх. № СІ5335 від 13 жовтня 2016 року була подана особисто страхувальником, а тому дана заява не є фіктивною.

Також критично оцінюють висновок скаржника, що виплата страхового відшкодування є безпідставною та зазначають, що страхувальником були подані всі необхідні документи для складання страхового акту, а тому 17 жовтня 2016 року позивачем було складено попередній страховий акт № 6750/12255-10., на підставі якого 18 жовтня 2016 року було здійснено платіжне доручення № 1341 від 18 жовтня 2016 на суму 30 298 грн. 95 коп.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до відхилення.

Судом встановлено, що відповідно до договору № 12255-10 добровільного страхування наземного транспорту від 3 листопада 2015 року, укладеного між ПрАТ «Страхова компанія «Мега -Поліс» та ОСОБА_6, предметом страхування є автомобіль марки Volkswagen Passat В 7 X Comfort 2.0, рік випуску 2011, державний номер НОМЕР_4, № кузова НОМЕР_2, страхова сума ТЗ 411 500 грн. (а.с.4-7).

Згідно повідомлення про настання страхового випадку, ОСОБА_10 повідомив ПрАТ «СК«Мега-Поліс» про настання дорожньо-транспортної пригоди з автомобілем Volkswagen Passat, д/н НОМЕР_4. Дата події 3 жовтня 2016 року. Страхувальник ОСОБА_11. (а.с.8).

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 4 листопада 2016 року, ОСОБА_5 визнано винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. на користь держави (а.с.10).

Згідно звіту № 740-2016 року з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу від 12 жовтня 2016 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля VW Passat, д.н.з. № НОМЕР_6 в результаті його пошкодження в ДТП складає 35 065 грн. 33 коп. Вартість відновлювального ремонту автомобіля VW Passat, держ. № НОМЕР_6 в результаті його пошкодження в ДТП складає 35 065 грн. 33 коп. (а.с.11-13).

Згідно заяви ОСОБА_6 до ПрАТ СК «Мега-Поліс» від 13 жовтня 2016 року, перший просив виплати йому страхове відшкодування в сумі 30 298 грн. 95 коп. за збитки спричинені автомобілю Volkswagen Passat, д/н НОМЕР_4, який застрахований згідно договору № 12255-10 від 3 листопада 2015 року. Виплату просив провести ФОП ОСОБА_7, згідно рахунку-фактури № 69 від 12 жовтня 2016 року. (а.с.23).

Відповідно до попереднього страхового акту № 6750/12255-10 від 17 жовтня 2016 року до договору «Добровільного страхування наземного транспорту № 12255-10 від 3 листопада 2015 року», розмір страхового відшкодування що підлягає виплаті, складає 30 298 грн. 95 коп. (а.с.24).

Згідно остаточного страхового акту № 6750/12255-10 від 10 листопада 2016 року до договору «Добровільного страхування наземного транспорту № 12255-10 від 3 листопада 2015 року», розмір страхового відшкодування, що підлягає виплаті, складає 30 298 грн. 95 коп. (а.с.25).

Відповідно до рахунку-фактури № 69 від 12 жовтня 2016 року, ПрАТ СК «Мега-Поліс» перерахувало ФОП ОСОБА_7 кошти в сумі 30 298 грн. 95 коп. згідно попередньої калькуляції № 74 від 5 жовтня 2016 року (а.с.26).

Згідно ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальнику) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Приписами ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до пункту 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», до страховика (МТСБУ), який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ЦК України.

Пунктом 27 даної Постанови роз'яснено, що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК України), а також статтею 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК України і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Розмір страхового відшкодування визначається за правилами, встановленими у договорі страхування. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов'язанні, то з урахуванням положення статті 515 ЦК України суброгація застосовується лише до майнового страхування.

Застовувавши до спірних правовідносин регрес як порядок відшкодування шкоди, суд вірно врахував, що позивач обгрунтував позов саме ст. 27 Закону України «Про страхування».

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ДТП в якій пошкоджено належний ОСОБА_6 транспортний засіб сталася з вини водія ОСОБА_5 Позивач, ПрАТ «СК «Мега-Поліс» виплатив страхове відшкодування за укладеним договором добровільного страхування, а тому наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь страховика суми страхової виплати, як з особи відповідальної за заподіяння шкоди.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вбачає, що суд першої інстанції вірно встановив порушення прав позивача, та правомірно захистив такі права в спосіб обраний останнім, поклавши обов'язок відшкодування понесених витрат позивача на винну особу.

Доводи скаржника стосовно відсутності доказів наявності у оцінювача ОСОБА_8, який провів автотоварознавче дослідження автомобіля Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_6, пошкодженого в наслідок ДТП, необхідної кваліфікації, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказане спростовується наявними матеріалами справи, зокрема, кваліфікаційним свідоцтвом оцінювача МФ №7393 від 19 грудня 2009 року, свідоцтвом про реєстрацію у Державному реєстрі оцінювачів №8392 від 12 серпня 2010 року та витягом з Державного реєстру оцінювачів на суб'єктів оціночної діяльності станом на 7 жовтня 2016 року.

Також скаржник посилається на п.п. 9.3.6. п.9.3. Договору №12255-10 добровільного страхування наземного транспорту від 3 листопада 2015 року, згідно якого

Страхувальник (ОСОБА_6.) зобов'язується повідомити Страховика (ПрАТ «СК «Мега-Поліс») про настання страхового випадку в строки, передбачені цим Договором.

Відповідно до п. 10.1. Договору добровільного страхування при настанні страхового випадку Страхувальник або його представник зобов'язаний зателефонувати представнику ПрАТ «СК «Мега-Поліс» та повідомити про подію.

Згідно п. 10.1.2. Договору добровільного страхування Страхувальник або його представник зобов'язаний заявити про страховий випадок Страховику у письмовій формі протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту, коли він дізнався про подію.

Тож, відповідно до п.10.1. Договору, по телефону представнику ПрАТ «СК «Мега-Поліс» було повідомлено про страхову подію, про що не заперечує страхова компанія. У той же день позивачу було надано заяву про настання страхового випадку вх. №С15312 від 3 жовтня 2016 року.

З викладеного вбачається безпідставність наведених доводів скаржника.

Колегія суддів сприймає критично і доводи скаржника стосовно того, що виплата відповідно до Договору має здійснюватись виключно страхувальнику за договором, тоді як виплата проводилась ФОП ОСОБА_7 та зазначає наступне.

Відповідно до п. 13.3. Договору добровільного страхування виплата страхового відшкодування за домовленістю між Сторонами може бути здійснена на поточний рахунок Станції Технічного Обслуговування (СТО), на якій проводився (проводиться) ремонт пошкодженого транспортного засобу. Порядок виплати страхового відшкодування зазначається Страхувальником в заяві на виплату страхового відшкодування.

У заяві про виплату страхового відшкодування вх. № С15335 від 13 жовтня 2016 Страхувальник просив щоб виплата суми страхового відшкодування у розмірі 30 298 грн. 95 коп. була проведена на рахунок ФОП ОСОБА_7 згідно рахунку-фактури № 69 від 12 жовтня 2016 року.

ФОП ОСОБА_7 є кваліфікованим спеціалістом з питань технічного обслуговування та ремонту автотранспортних засобів, що стверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців серії АВ№145711 від 13 березня 2013 року, а тому відповідно до п. 12.2. Договору добровільного страхування, дана СТО була узгоджена між сторонами.

Вказане свідчить про відсутність порушень Договору добровільного страхування при виплаті суми страхового відшкодування.

Твердження скаржника щодо його сумнівності в справжності підпису ОСОБА_6 на заяві про виплату страхового відшкодування від 13 жовтня 2016 року, не знаходять своєї обґрунтованості в матеріалах справи. Клопотання про проведення відповідної експертизи у справі відповідачем не заявлялось.

Також не відповідають дійсності і твердження скаржника, що остаточний страховий акт складений на підставі документів, які не є доказами. Вказане спростовується наявними матеріалами справи, з яких вбачається, що страхувальником були подані всі необхідні документи для складання страхового акту, а тому 17 жовтня 2016 року позивачем було складено попередній страховий акт № 6750/12255-10. на підставі якого 18 жовтня 2016 року було здійснено платіжне доручення № 1341 від 18 жовтня 2016 на суму 30 298 грн. 95 коп. Остаточний страховий акт № 6750/12255-10 від 10 листопада 2016 на підставі повідомлення про страховий випадок б/н від 3 жовтня 2016 року (Вх. №15312 від 3 жовтня 2016 року).

Доводи апеляційної скарги про порушення ч.3 ст.11-1 ЦПК України ( в редакції чинній на час розгляду справи) спростовуються звітом про автоматизований розподіл від 22 грудня 2016 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обгрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки їх доводи суттєвими не являються, носять суб'єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 20 листопада 2017 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Поліс» до ОСОБА_5, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Моторне (транспортне) страхове бюро України, Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Скайд», про стягнення суми страхового відшкодування в порядку регресу - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді О.М.Новіков

В.В.Пономаренко

Ю.В.Сіренко