Провадження №4-с/369/130/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2018 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Пінкевич Н.С.

секретаря Головатюк В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві скаргу ОСОБА_1, заінтересовані особи Києво-Святошинський районний відділ Державної виконавчої служби Головного управління територіального управління юстиції в Київській області, старший державний виконавець Манченко Олексій Станіславович, Лихаченко Оксана Володимирівна про визнання дій протиправними, скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, зобовязати вчинити дію, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на бездіяльність виконавця. Свої вимоги мотивував тим, що за рішенням суду з нього стягуються аліменти на утримання сина в розмірі ? частини всіх видів його заробітку. На виконання рішення суду був виданий виконавчий лист та предявлений для примусового виконання до Києво-Святошинського РВ ДВС ГУТЮ в Київській області. У звязку з наявність заборгованості державний виконавець прийняв 06 серпня 2018 року постанови, якими встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами та у праві виїзду за кордон. 10 вересня ним було повністю погашено заборгованість шляхом перерахування коштів на депозитний рахунок відділу. 25 вересня ним було направлено до відділу листа з проханням вирішити питання щодо скасування вищевказаних постанов, що передбачено законом. Але його лист залишився без належного реагування. Тому вважає, що державний виконавець проявив бездіяльність та порушив його права.

Просив суд визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_2 в частині не скасування постанов від 06.08.2018року; скасувати постанову старшого державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_2 від 06.08.2018 про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_3, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 у праві керування транспортними засобами; скасувати постанову старшого державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_2про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

У судове засідання ОСОБА_1 не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлений. Подав суду заяву про розгляд скарги в його відсутність, вимоги скарги підтримав та просив задоволити.

У судове засідання представник Києво-Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби Головного управління територіального управління юстиції в Київській області, старший державний виконавець Манченко Олексій Станіславович, Лихаченко Оксана Володимирівна не зявились. Про час та місце розгляду повідомлені належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Ухвалою про відкриття провадження по скарзі судом також було зобовязано виконавця надати суду для огляду матеріали виконавчого провадження. Державний виконавець не повідомив суд щодо причин неможливості виконати ухвалу суду.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

За ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Встановлено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 вересня 2003 року стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу, починаючи з 03 вересня 2003 року.

На виконання рішення суду був виданий виконавчий лист, який був предявлений для примусового виконання до Києво-Святошинського РВДВС ГТУЮ в Київській області та відкрито виконавче провадження ВП№44403185.

Відповідно до ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів» від 07.12.2017 року, який набрав чинності 06.02.2018 року, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолодною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

При цьому в ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» внесено зміни, а саме доповнено частиною 4, згідно якої строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частин девятої, дванадцятої статті 71 цього Закону, обчислюється з наступного робочого дня після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Постановою старшого державного виконавця Києво-Святошинського РВДВС ГТУЮ в Київській області Манченко О.С. від 06 серпня 2018 року встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчого листа.

Постановою старшого державного виконавця Києво-Святошинського РВДВС ГТУЮ в Київській області Манченко О.С. від 06 серпня 2018 року встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчого листа.

При цьому у поставах державним виконавцем вказано, що це заборгованість за період з 03 вересня 2003 року по 06 серпня 2018 року в сумі 70 016,50 грн., що перевищує сум платежів за 6 місяців.

10 вересня 2018 року ОСОБА_1 перерахував на депозитний рахунок Києво-Святошинського РВДВС ГТУЮ в Київській області заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 69836,50 грн.

Також ОСОБА_1 подав суду копії квитанцій щодо перерахування коштів протягом виконання рішення суду.

Суд приймає до уваги те, що тимчасові обмеження в праві є обмеженням прав особи. Так, зокрема статтею 33 Конституції України, особі гарантовано свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Свобода пересування і право на вибір місця проживання, вперше було передбачене статтями 13 і 14 Загальної декларації прав людини, згідно з якими кожна людина має право на свободу пересування і обрання собі місця проживання в межах кордонів кожної держави, право залишати будь-яку країну, включаючи також її власну, і повертатися до своєї країни, право шукати притулок від переслідувань (за винятком таких, які викликані вчиненням неполітичного злочину або діяннями, що суперечать цілям і принципам ООН) в інших країнах і користуватися цим притулком.

Згідно ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

У відповідності до ст.3 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria» від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі; по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції; по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування).

При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід зазначити, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду.

Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Отже, будь які умови обмеження у свободі пересування у разі його застосування обовязково мають бути визначені законом.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Статтею 451 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Крім того, боржник виконав вимоги ч.4 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено обов'язок сторони виконавчого провадження невідкладно повідомити виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, інформації про сплату ним коштів в рахунок аліментів державному виконавцю не надавав

Також судом встановлено, що 25 вересня 2018 року ОСОБА_1 направив на адресу державного виконавця лист з квитанцією банку щодо оплати заборгованості, що підтверджено копією листа та копією чеку на відправлення листа.

У судове засіданні державний виконавець не зявився, будь-які пояснення щодо отриманого листа не надав, не повідомив суд про причини неможливості подання суду матеріалів виконавчого провадження та необхідності в подальшому застосування вищевказаних обмежень, зважаючи на те, що вони застосовуються до повного погашення заборгованості. Не міститься в матеріалах справи і доказів того, що ОСОБА_1 не погасив заборгованість, враховуючи подані суду всі квитанції.

Державний виконавець не надав суду будь-яких підтверджень при вирішенні питання доведеності факту зловживання процесуальними правами чи невиконання боржником обов'язків, наявність непогашеної заборгованості, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», причини не розгляду заяви ОСОБА_1.Належних та допустимих доказів на спростування доказів скаржника щодо погашення ним заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищував суму відповідних платежів за шість місяців, що обчислюється з наступного робочого дня після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем у передбаченому ст.ст.12, 81 ЦПК України порядку суду не надано.

Враховуючи, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження ухилення боржника від сплати аліментів, після погашеної заборгованості, характер та посадові обовязки державного виконавця, неможливість застосування обмежень і після погашення заборгованості, суд приходить до висновку про обґрунтованість скарги та її задоволення.

На підставі зазначеного та керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст.12,81,141,200,206,263-265,447-453ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Скаргу ОСОБА_1, заінтересовані особи Києво-Святошинський районний відділ Державної виконавчої служби Головного управління територіального управління юстиції в Київській області, старший державний виконавець Манченко Олексій Станіславович, Лихаченко Оксана Володимирівна про визнання дій протиправними, скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, зобовязати вчинити дію задоволити.

Визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_2 в частині не скасування постанови від 06.08.2018 про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_3, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 у праві керування транспортними засобами.

Визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_2 в частині не скасування постанови від 06.08.2018 про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_3, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 у праві виїзду за межі України.

Скасувати постанову старшого державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_2 від 06.08.2018 про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_3, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 у праві керування транспортними засобами.

Скасувати постанову старшого державного виконавця Києво- Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_2 від 06.08.2018 про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_3, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 у праві виїзду за межі України.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення або складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст рішення виготовлений 13 листопада 2018 року.

Суддя Н.С. Пінкевич