Постанова

Іменем України

17 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 526/2465/16-ц

провадження № 61-27935 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Головуючого - Стрільчука В. А.

Суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Ступак О. В., Усика Г. І. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідачі: Березоволуцька територіальна громада Гадяцького району, ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 20 лютого 2017 року у складі судді Тищенко Л. І. та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 03 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Прядкіної О. В., Обідіної О. І., Панченка О. О.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися з позовом до Березоволуцької територіальної громади Гадяцького району, ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно та договору купівлі-продажу дійсним.

На обгрунтування позовних вимог зазначали, що ОСОБА_3 після смерті батька прийняв спадщину на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1. У квітні 2004 року вони вирішили придбати зазначений будинок, погодили з ОСОБА_3 всі істотні умови договору купівлі-продажу цього будинку, сплатили його вартість у розмірі 3 000,00 грн та домовились нотаріально посвідчити його після отримання ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину, що підтверджується відповідною розпискою. Право власності ОСОБА_3 на спірний житловий будинок було зареєстровано у 2016 році, проте він відмовляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу.

Посилаючись на наведене та з урахуванням того, що вони з 2004 року фактично проживають у спірному житловому будинку, просили визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1, укладений 25 травня 2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, та визнати за ними на праві спільної сумісної власності зазначений житловий будинок.

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 20 лютого

2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено.

Відмовлено ОСОБА_3 у стягненні з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 витрат, пов'язаних з проведенням експертного дослідження у розмірі 6 000,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що сторонами не дотримано вимоги щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку та його державної реєстрації, право власності на спірне нерухоме майно до позивачів не перейшло, висновком експертного дослідження встановлено, що підпис на розписці від імені ОСОБА_3 виконано не ним, а тому позовні вимоги є необгрунтованими. Відмовляючи в задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_3 про стягнення з позивачів на його користь витрат за проведення експертного почеркознавчого дослідження, суд виходив з того, що статтею 79 ЦПК України 2004 року передбачено вичерпний перелік витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, до якого не входять витрати на проведення експертних досліджень за ініціативою сторони.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 03 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 20 лютого 2017 року залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_3 про стягнення на його користь витрат, пов'язаних з проведенням експертного дослідження, суд першої інстанції правильно виходив з того, що до судових витрат відносяться та підлягають компенсації витрати на проведення судових експертиз, а компенсація витрат на проведення експертних досліджень виконаних поза межами розгляду справи не передбачена.

У травні 2017 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга

ОСОБА_3, у якій заявник просив скасувати рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 20 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 03 квітня 2017 року в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_3 та ухвалити в цій частині нове рішення про їх задоволення.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про не віднесення витрат на оплату експертного дослідження, проведеного на його замовлення, до судових витрат. Докази понесених ним витрат на проведення експертного дослідження містяться в матеріалах справи, висновок експертного почеркознавчого дослідження було прийнято та оцінено судом першої інстанції як належний та допустимий доказ, а тому вважав, що за наслідками розгляду справи понесені ним витрати повинні бути стягнуті з позивачів.

Відзив на касаційну скаргу ОСОБА_3 не подано.

Відповідно до статті 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня

2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

23 травня 2018 року касаційна скарга передана до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ураховуючи, що касаційна скарга не містить доводів щодо неправильного застосування судами попередніх інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Березоволуцької територіальної громади Гадяцького району, ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку та визнання права спільної сумісної власності на житловий будинок, справа в цій частині відповідно до частини першої статті 400 ЦПК Українив касаційному порядку не переглядається.

Перевіривши законність та обгрунтованість оскаржуваних рішень, в межах доводів касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 01 лютого 2017 року відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про залучення до матеріалів справи висновку експертного дослідження № ED-1710-7-630.17, проведеного ТОВ «Судова незалежна експертиза України» за заявою ОСОБА_3 від 10 січня

2017 року.

Згідно договору про проведення дослідження спеціаліста від 10 січня 2017 року № ED-1710-7-630.17, ОСОБА_3, як замовник, і ТОВ «Судова незалежна експертиза України», як виконавець дослідження, узгодили, що вартість послуг за цим договором складає 6 000,00 грн, які сплачені ним повністю, що підтверджується довідкою від 13 січня 2017 року, виданою ТОВ «Судова незалежна експертиза України».

Відмовляючи у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про стягнення на його користь понесених ним витрат на проведення експертного почеркознавчого дослідження, суди попередніх інстанцій виходили з того, що витрати, понесені за проведення експертних досліджень, виконаних за ініціативою сторони поза межами розгляду справи, не входять до переліку судових витрат, визначеного частиною другою статті 79 ЦПК України 2004 року, а отже відшкодуванню не підлягають.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду не може погодитися з такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Частиною першою статті 79 ЦПК України 2004 року визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. При цьому наведений у частині третій зазначеної норми перелік витрат, пов'язаних з розглядом справи не є вичерпним.

Наданий заявником висновок експертного почеркознавчого дослідження суд першої інстанції визнав належним та допустимим доказом у справі, тобто таким, що містить інформацію щодо предмета доказування та таким, що підтверджує обставини справи, які за законом мають бути підтверджені лише певними засобами доказування, і не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Правові, організаційні і фінансові основи судово-експертної діяльності з метою забезпечення правосуддя України визначені Законом України «Про судову експертизу».

Поняття судової експертизи визначене в статті 1 Закону України «Про судову експертизу» (в редакції, що була чинною на час проведення експертизи), зокрема судовою експертизою є дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.

Відповідно до частин першої та третьої статті 7 Закону України «Про судову експертизу» судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, а також у випадках і на умовах, визначених цим законом, судові експерти, які не є працівниками зазначених установ. Виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов'язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз.

Таким чином, на надане заявником експертне почеркознавче дослідження, не поширюється вимога щодо необхідності його проведення виключно державними спеціалізованими установами.

До проведення судових експертиз, крім тих, що проводяться виключно державними спеціалізованими установами, можуть залучатися також судові експерти, які не є працівниками цих установ, за умови, що вони мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку в державних спеціалізованих установах Міністерства юстиції України, атестовані та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності у порядку, передбаченому цим законом (частина третя статті 10 Закону України «Про судову експертизу»).

Судом апеляційної інстанції установлено, що експерт Ткачук І. А., яка виконувала висновок експертного почеркознавчого дослідження, має атестацію, як судовий експерт на проведення почеркознавчої експертизи в складі Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, що підтверджується відомостями з реєстру атестованих судових експертів, а тому висновок суду про те, що вимоги ОСОБА_3 про відшкодування витрат на експертне дослідження, не підлягають задоволенню, оскільки воно було виконано юридичною особою, яка не відноситься до науково-дослідних установ Міністерства юстиції України, є помилковим.

Ураховуючи наведене, суди попередніх інстанцій необгрунтовано відмовили ОСОБА_3 у задоволенні його клопотання про стягнення із позивачів понесених ним витрат за проведення експертного почеркознавчого дослідження.

Згідно з частиною четвертою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Ураховуючи, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання ОСОБА_3 про відшкодування понесених ним витрат на проведення експертного дослідження у розмірі 6 000,00 грн, касаційний суд дійшов висновку про необхідність скасування рішення судів в цій частині та ухвалення нового рішення про задоволення клопотання заявника.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 415, 416 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 20 лютого

2017 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 03 квітня

2017 року, в частині відмови у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про стягнення із ОСОБА_1, ОСОБА_2 на його користь понесених витрат на проведення експертного дослідження, скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати, пов'язані з проведенням експертного дослідження, у рівних частинах по 3 000,00 грн з кожного.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А.С. Олійник

О.В. Ступак

Г.І. Усик