ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 625/35/18 Номер провадження 22-ц/814/144/18Головуючий у 1-й інстанції Кузіна Ж.В. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2018 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Панченко О.О., Триголов В.М.,

за участю секретаря Ачкасової О.Н.

розглянув у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м.Полтави від 06 серпня 2018 року (час ухвалення рішення з 13:52 по 14:02, дата виготовлення повного тексту рішення - 11 серпня 2018 року) у справі за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю, заінтересована особа - Коломацька селищна рада Коломацького району Харківської області.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

встановив:

У січні 2018 року ОСОБА_2 звернувся із заявою про встановлення факту проживання однією сім'єю, просив встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з травня 2000 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування заявлених вимог вказував на те, що після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина і єдиним спадкоємцем померлого є саме він, оскільки померлий до смерті проживав разом з ним більше 5 років, вони вели спільний побут, проживали як родина, позивач піклувався про померлого ОСОБА_3 та забезпечував останньому гідний рівень життя.

Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 06 серпня 2018 року у задоволенні вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про задоволення позову,

В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник стверджує про неправильну оцінку судом наданих у справу доказів і, як наслідок, помилковий висновок суду по суті заявлених вимог.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно державного акту про право власності на земельну ділянку від 23 липня 2007 року за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 6,14 га на території Шелестівської сільської ради Коломацького району, кадастровий номер НОМЕР_1 (а.с.7).

Згідно довідки, виданої Шелестівським старостинським округом Коломацького району Харківської області, ОСОБА_3 на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.26). Інші особи за вказаною адресою зареєстровані не були (а.с.43).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер у місті Харкові, про що складено актовий запис про смерть № 5460 від 08 квітня 2008 року, причина смерті: туберкульоз легенів. Місце проживання - без постійного місця проживання (а.с.63).

Згідно повідомлення Першої Харківської державної нотаріальної контори № 2233/01-16 від 14 червня 2018 року відомості щодо відкриття спадкової справи після померлого ОСОБА_3 відсутні (а.с.96).

Відмовляючи в задоволенні заявлених вимог, суд першої інстанції взяв до уваги такі факти:

поховання ОСОБА_3 проведено сільською радою,

причиною смерті ОСОБА_3 був туберкульоз легенів, що є інфекційним захворюванням, характеризується специфічною симптоматикою, на яку не можливо не звернути увагу, проживаючи з такою особою однією сім'єю, тоді як заявник у судовому засіданні стверджував про задовільний стан здоров'я ОСОБА_3, відсутність скарг з цього приводу,

наявність у ОСОБА_3 за життя у власності земельної ділянки, яку він здавав в оренду,

відсутність світлин, які б могли підтвердити спільне проведення часу, тощо.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, які зводяться до незгоди з оцінкою судом наданих доказів і встановлених фактів, апеляційний суд виходить з таких міркувань.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пунктами другим, третім ч.4 ст.265 ЦПК України встановлено, що суд першої інстанції у своєму рішенні має зазначити докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; навести мотивовану оцінку кожного аргументу учасника справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Пунктом 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз'яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

На підтвердження факту проживання однією сім'єю із спадкодавцем позивач посилався на показання свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які в суді першої інстанції надали практично ідентичні пояснення: ОСОБА_3 знали з 1990 років та з цього часу той проживав із заявником на одному подвір'ї, але в різних хатах, ОСОБА_2 одягав його, вони разом працювали на городі, святкували свята. ОСОБА_3 сидів за одним столом із сім'єю заявника. Чи отримував ОСОБА_3 пенсію не знають, на здоров'я не скаржився.

Зважаючи на предмет спору та обставини, які обов'язково мають бути встановлені судом, наведені докази (показання свідків) не є достатніми у розумінні приписів ст.80 ЦПК України.

Посилання в апеляційній скарзі на фактичне визнання заінтересованою особою заяви не може бути прийняте до уваги, оскільки у листах селищного голови Коломацької селищної ради на адресу суду відсутні підтвердження фактів, про встановлення яких заявлено, а за змістом ч.1 і ч.2 ст.294 ЦПК України суд при розгляді справ окремого провадження зобов'язаний вживати заходів щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справ і вправі за власною ініціативою витребувати необхідні докази. Отже, враховуючи зміст листів, надісланих заінтересованою особою, та приписи ч.8 ст.49, ч.4 ст.206 ЦПК України, слід вважати, що суд першої інстанції правомірно не поклав основу свого рішення заявлену позицію заінтересованої особи.

Зважаючи на відсутність достатніх доказів на підтвердження обставин, про які заявлено ОСОБА_2, інші доводи апеляційної скарги щодо висновків суду першої інстанції не мають істотного правового значення.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не містять посилання на обставини, з якими процесуальне законодавство пов'язує скасування чи зміну судового рішення.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м.Полтави від 06 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О. А.Лобов

Судді: О.О.Панченко

В.М.Триголов