Провадження № 22-ц/780/81/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 18 08.05.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 травня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря: Топольського В.О.,

учасники справи:

позивачі - ОСОБА_4, ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики,-

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2016 року позивачі звернулись до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що позивач ОСОБА_4 дав в борг ОСОБА_7 грошові кошти на загальну суму 531 000 (пятсот тридцять одна тисяча) гривень, що було еквівалентно 20 000 доларів США, про що останній власноруч написав розписку 01.04.2015 року та зобовязався повернути борг в строк до 31.12.2015 року, сторони домовилися, що гроші позичаються під 2,5% місячних, передача коштів проводилася в присутності свідків.

Також, позивач ОСОБА_5 18.09.2014 року надала в борг ОСОБА_7 10 000 дол. США про що позичальник написав розписку, в якій вказав, що поверне борг через один місяць, тобто до 18.10.2014 року, але кошти не були повернуті.

14.04.2016 позивачам стало відомо, що ОСОБА_7 помер.

Оскільки єдиним спадкоємцем померлого ОСОБА_7 є ОСОБА_6, позивачі, просили стягнути із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 борг в сумі 756 675 гривень та стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 борг в сумі 265 500 гривень.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_6на користь ОСОБА_4 борг за договором позики від 01.04.2015 року в сумі 522 340 грн. (пятсот двадцять дві тисячі триста сорок гривень).

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 борг за договором позики від 18.09.2014 року в сумі 254 800 грн. та судові витрати по справі в сумі 2 548 гривень, всього 257 348 грн. (двісті пятдесят сім тисяч триста сорок вісім гривень).

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Відповідач ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами;

1)письмовими, речовими і електронними доказами;

2)висновками експертів

3)показань свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до вимог ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає у повній мірі.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що відповідач не виконав свого обов'язку по поверненню грошових коштів за умовами договору позики, а тому із ОСОБА_6, як із спадкоємця померлого ОСОБА_7 підлягає стягненню сума боргу спадкодавця, що підтверджено відповідними борговими розписками, достовірність підпису спадкодавця в цих розписках встановлена та підтверджена висновком судово-почеркознавчої експертизи.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Статтею 11 ЦК України визначено, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Спірні правовідносини регулюються статтями 1046-1049 ЦК України відповідно до положень яких за договором позики позикодавець передає позичальнику у власність гроші, а позичальник зобов'язується повернути таку ж суму. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Позичальник повинен повернути гроші в обумовлений добором позики термін.

Згідно приписів ст. 1047 ЦК України розписка є одночасно документом, який підтверджує й передачу грошей позикодавцем позичальнику, й укладення договору позики.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_4 надав ОСОБА_7 в користування кошти в сумі 500 000 грн., що було еквівалентно 20 000 дол. США, на девять місяців, під два з половиною відсотки, до 31.12.2015 року. Наведене підтверджується розпискою, яку надав позивач суду /копія і оригінал/ ( Т.1 а.с.11, 98).

Встановлено, що 18.09.2014 року позивачем ОСОБА_5 були позичені, а ОСОБА_7 були взяті в борг грошові кошти в сумі 10 000 доларів США, терміном на 1 місяць, тобто до 18.10.2014 року, що підтверджено розпискою /копія і оригінал/ (Т.1 а.с. 10,99).

У наданих до суду розписках зазначені: сторони зобов'язання, грошова сума, яку отримав позичальник, строк виконання зобов'язання та особистий підпис боржника. Отже, між сторонами договору було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики й розписка свідчить про його укладення відповідно до вимог ст.1046 ЦК України.

Встановлено, що 14.04.2016 року помер ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про смерть (Т.1 а.с.126).

Місцевим судом встановлено, що позичальник ОСОБА_7 за життя не повернув позивачам кошти.

З матеріалів спадкової справи вбачається, що відповідач ОСОБА_6, як спадкоємець пятої черги прийняв спадщину після смерті свого померлого дідуся ОСОБА_7, шляхом звернення до нотаріуса з заявою від 21.07.2016 року про прийняття спадщини (а.с.125).

Встановлено, що спадкоємці першої черги відмовилися від належної їм частки у спадщині за законом на користь онука померлого ОСОБА_6, що підтверджується матеріалами спадкової справи, копія якої приєднана до матеріалів справи.

Згідно ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Відповідно до ч. 2 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Встановлено, що 08 вересня 2016 року позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори з заявами-претензіями згідно ч.2 ст.1281 ЦК України про предявлення вимог до спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_7 Дані заяви приєднано до матеріалів спадкової справи.

Позивачі в судовому засіданні пояснили, що з ОСОБА_7 були добре знайомі, мали довірливі відносини, часто надавали йому кошти в борг. ОСОБА_7 повертав борги, але в 2014 році у ОСОБА_7 виникли фінансові проблеми на роботі, була пожежа, втрата майна, а тому позичальник не зміг вчасно розрахуватися по боргам, сторони почали сваритися щодо повернення їм коштів. Позивач ОСОБА_4 зазначив, що ОСОБА_7 брав в нього 200 000 грн. та 10 000 дол. США, а 01.04.2015 року ОСОБА_7 написав уточнюючу розписку про позику коштів де було зазначено загальний розмір позики на суму 500 000 грн., що було еквівалентно на той час 20 000 дол. США. Позичальник писав розписку самостійно, без будь-якого примусу. При написанні розписки і позиці були присутні свідки. Після смерті ОСОБА_7 його родичі вели переговори з позивачами, знали про борги ОСОБА_7, обіцяли після вступу у спадщину повернути борги ОСОБА_7, але почали ухилятися від виконання зобовязань і на даний час не бажають повертати кошти.

Представник відповідача суду пояснив, що спадкоємцеві ОСОБА_6 не було нічого відомо про борги ОСОБА_7, відповідач ставить під сумнів написання ОСОБА_7 розписок про позику коштів у позивачів та не бажає за рахунок спадщини розраховуватися по боргам спадкодавця. Крім того, представник відповідача звертав увагу на пояснення позивача ОСОБА_4 з яких вбачається, що саме в день написання розписки 01.04.2015 року не передавалися ОСОБА_7 кошти в сумі 500 000 грн., а тому дані вимоги не підлягають до задоволення.

За клопотанням сторони відповідача судом було призначено судово-почеркознавчу експертизу в КНДІСЕ, в розпорядження експертів надано оригінали розписок та для дослідження, лише, ті документи із зразками почерку і підпису ОСОБА_7, яким сторони висловили довіру.

31.05.2017 року до суду було направлено висновок експертів щодо призначеної судово-почеркознавчої експертизи. Так, на дослідження експертів було поставлено питання : чи виконані розписки від 01.04.2015 року та від 18.09.2014 року ОСОБА_7, чи іншою особою?, чи виконано підпис в розписці від 01.04.2015 року та в розписці від 18.09.2014 року ОСОБА_7, чи іншою особою? Експертом було чітко надано відповідь на одне питання а інше питання експертом не вирішувалося через вкрай обмежений обсяг зразків почерку ОСОБА_7. Дане підтверджено висновком експерта від 23.05.2017 року за № 2418/2419/17-32 (а.с.222-228).

Так, судовий експерт прийшов до висновку, що підписи від імені ОСОБА_7, що містяться ліворуч від рукописного запису «ОСОБА_7В.» у розписці від імені ОСОБА_7 від 01.04.2015 року (а.с.98) та під рукописним текстом у розписці від імені ОСОБА_7 від 18.09.2014року (а.с.99) виконані ОСОБА_7.

За таких обставин доводи апелянта про сумнівність висновків експерта, колегія суддів не приймає.

Згідно п.5 ч.1 ст.1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обовязки, що нерозривно повязані з особою спадкодавця, зокрема права та обовязки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Отже у випадку смерті фізичної особи, яка є позичальником у кредитному зобов'язанні, нарахування процентів, пені, штрафів припиняється в момент смерті. Якщо маються спадкоємці такої особи, то вони несуть відповідальність у встановлених законом випадках і лише у межах боргу, який існував на момент смерті.

Аналогічні розяснення містить п. 32 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів щодо виконання зобовязань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати таке.

З урахуванням положення ст.1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

Враховуючи вищенаведене та перевіривши вимоги ст.1282 ЦК України, щодо прийняття спадщини в межах вартості майна, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно вважав, що нарахування відсотків за договором позики та здійснення розрахунку боргу на день звернення позивачів до суду з даним позовом є помилковим, оскільки нарахування будь-яких виплат /відсотків, неустойки, інфляційних втрат, зміна курсу валюти/ після 14.04.2016 року, тобто після смерті спадкодавця ОСОБА_7, - не повязані з особою позичальника і не підлягають до сплати спадкоємцем ОСОБА_6 та задовольнив позовні вимоги частково.

При цьому колегія суддів встановила, що до складу спадщини входило 19/100 частини домоволодіння за адресою м. Біла Церква вул.. Гоголя буд. 20 та нежитлової будівлі за адресою вул.. Перемоги буд. 17 с. Антонів Сквирського р-ну Київської області.

Колегія суддів встановила, що судом першої інстанції не встановлено вартість вказаного майна.

На адресу апеляційного суду 15.12.2017 року надійшов звіт про оцінку вартості вказаного майна під представника позивачів ОСОБА_8 (а. с. .124-156).

Представником відповідача ОСОБА_9 звіт про оцінку вартості спадкового майна на пропозицію колегії суддів не надано та категорично заперечував проти того, щоб апеляційний суд визнавав цей документ належним і допустимим доказом у справі, оскільки він отриманий в неналежний спосіб.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 20 лютого 2018 року за клопотанням представника відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_10 по справі призначено оціночно-будівельну експертизу.

25 квітня 2018 року матеріали справи повернулися до Апеляційного суду без виконання, оскільки кошти по оплаті експертизи які покладено на ОСОБА_9, не надійшли.

Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про наявність з боку відповідача зловживання своїми процесуальними правами.

Крім того, оскільки саме ОСОБА_9 ухилявся від проведення експертизи, яка була призначена саме за його клопотанням, колегія суддів приходить до висновку, що при таких обставинах звіти про оцінку вартості вказаного майна під представника позивачів ОСОБА_8 необхідно взяти за основу та приходить до висновку, що загальна вартість спадкового майна достатня для задоволення позовних вимог.

З врахуванням наведеного, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Таким чином, суд першої інстанції, вирішуючи спір на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які їх регулюють.

Виходячи з вищевикладеного апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову у даній справі ухвалено відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і підстав для його скасування не вбачається.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить

Таким чином, колегія суддів вважає необхідним залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача (п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України).

Оскільки позивачами під час розгляду справи у апеляційній інстанції надано звіт про оцінку вартості спадкового майна, - такі витрати необхідно стягнути з відповідача.

Керуючись ст. ст. 367, 374 - 375 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2017 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4, ОСОБА_5 судові витрати в сумі 2 400 (дві тисячі чотириста) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: