Справа № 305/1162/17
Провадження по справі 2/305/78/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2018 Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючої судді - Бліщ О.Б.

секретаря с/з - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про надання згоди на виїзд дітей за кордон без згоди батька, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2, мешканка смт. Великий Бичків, вул. Сагайдачного №3, Рахівського району, Закарпатської області звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1 про надання згоди на виїзд дітей за кордон без згоди батька.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони протягом тривалого часу проживали в фактичних шлюбних відносинах. 29.01.2002 у них народилася дочка ОСОБА_4. 11.10.2006 сторони зареєстрували шлюб в Сокальському відділі РАЦСу Львівської області, за актовим записом №219. 18.07.2007 у сторін народилася ще одна дитина дочка ОСОБА_5. Згідно медичного висновку №139 від 12.11.2015 ОСОБА_5 18.07.2007 є дитиною інвалідом до 18 років з вродженою симетричною лійкоподібною деформацією грудної клітки ІІІ ступеня, компенсована форма. Після припинення спільного проживання з відповідачем, їхні неповнолітні діти проживають з нею та перебувають на її повному утриманні та вихованні. На момент звернення до суду з даним позовом в провадженні Рахівського районного суду знаходиться справа про їхнє розлучення. Всі питання щодо виховання та утримання дітей вирішує позивачка. У зв'язку з тим, що її молодша дитина є інвалідом, для більш професійного лікування їй потрібно проходження якісного медичного огляду і подальшого ефективного лікування в закордонних медичних закладах. Старша донька ОСОБА_4 є здібною дитиною та потребує більш ширшого розвитку та спілкування. Позивачка має матеріальну можливість вивезти дітей за кордон. В Чеській Республіці проживає її тітка. Однак, її колишній чоловік ОСОБА_3, безпідставно не надає нотаріально-посвідченої згоди на тимчасовий виїзд дітей за межі України. При цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову він не наводить. Вважає, що така позиція відповідача шкодить інтересам дітей. Позивачка зважаючи на викладене, у позовній заяві просила суд винести рішення, яким надати дозвіл на виїзд за кордон ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, до 19.07.2023 року, а саме до: Чеської Республіки, Словаччини, Угорщини, Румунії, Туреччини, Єгипту, Іспанії, Італії, для розширення кругозору та оздоровлення у супроводі матері ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 або інших осіб, уповноважених нею, без нотаріально-посвідченої згоди батька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Ухвалою суду від 18.08.2017 провадження у справі зупинено на час виконання судового доручення про допит відповідача, який знаходився в Закарпатській установі виконання покарань відділу Державної пенітенціарної служби України в Закарпатській області №9.

Ухвалою суду від 12.12.2017 провадження у справі відновлено, оскільки відповідач звільнений з під варти з місць позбавлення волі.

27.09.2017 ОСОБА_6 (так прізвище зазначено у позовній заяві) ОСОБА_7 звернувся в суд з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_6 про позбавлення опікунства. Ухвалою суду зустрічну позовну заяву повернуто позивачу за зустрічним позовом.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_8 позовні вимоги позивачки підтримала в повному обсязі, просить такі задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3, повторно в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, причини його неявки суду невідомі. Відзиву на позов відповідач суду не надав.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку.

З матеріалів справи, судом встановлено, що сторони ОСОБА_3 та ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище Маляр) ОСОБА_9 перебували в зареєстрованому шлюбі з 11.10.2006 року. Зі слів позивачки сторони до реєстрації шлюбу тривалий час проживали в фактичних шлюбних відносинах.

Від спільного проживання у них народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_6 та дочка ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_7. Неповнолітні діти сторін перебувають на повному утриманні та вихованні позивачки, що стверджено актом обстеження матеріально-побутових умов проживання громадянки ОСОБА_2.

Відповідно до медичного висновку №139 від 12.11.2015 ОСОБА_2 є дитиною інвалідом до 18 років, з діагнозом вроджена симетрична лійкоподібна деформація грудної клітки ІІІ ступеня.

Позивачка стверджує що за кордоном проживає її тітка, також вона має матеріальну можливість вивезти дітей на лікування й оздоровлення за кордон. Такому рішенню також передує ознайомлення їх з культурою, звичаями та традиціями іноземних держав з метою всебічного розвитку та виховання.

У відповідності до ст. 313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Зі змісту позову, вбачається, що батько неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_4, ОСОБА_3, категорично відмовляється надати нотаріально посвідчену згоду на виїзд дітей за кордон для оздоровлення і відпочинку.

У відповідності до п.2-2 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України чітко визначено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред'явлення оригіналу або нотаріального посвідчення копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків .

Таким чином, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку у супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків .

Також, необхідно зазначити, що згідно із Конвенцією про права дитини ( ратифіковані Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.91 р.) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

У відповідності до вимог ст.ст. 7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні й має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно із положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Таким чином, сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків батька і матері у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей.

Верховний Суд України у своїй Постанові від 12 квітня 2017 року у справі №235/139/16-ц прийшов до висновку, що тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Виходячи з положень зазначених норм матеріального права, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків (на підставі рішення суду) може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення. Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. ОСОБА_10 за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за межі України без згоди батька суперечить чинному законодавству, яке визначає рівність прав та обов'язків обох батьків у вихованні дитини, унаслідок чого батько фактично позбавляється можливості брати участь у вихованні дитини та спілкуватися з нею.

З огляду на викладене, з метою забезпечення гарантованих державою прав та інтересів дітей, вимоги позовної заяви підлягають до часткового задоволення, а саме в частині надання дозволу на виїзд дітей за кордон в одноособовому супроводі матері до перерахованих у позові країн, протягом одного року, з дня набрання рішенням суду законної сили.

Питання про повернення судових витрат, понесених позивачкою, при зверненні до суду з даним позовом, не ставилося, тому такі слід віднести за рахунок позивачки.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76- 81, 89, 141, 263-265, 273, 354, 355, п.15.5 Перехідних положень ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

ОСОБА_10 Юріївні, ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, тимчасовий дозвіл на виїзд за межі України а саме, до Чеської Республіки, Словаччини, Угорщини, Румунії, Туреччини, Єгипту, Іспанії, Італії у супроводі їх матері, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, або інших осіб, уповноважених нею у встановленому законом порядку, без нотаріально посвідченої згоди батька дітей, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_9, строком на один рік з дня набрання рішенням суду законної сили.

В решті позовних вимог відмовити.

Судові витрати по справі залишити за позивачкою.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Апеляційного суду Закарпатської області або через Рахівський районний суд Закарпатської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текстом рішення суду складено 30 квітня 2018 року.

Головуюча: Бліщ О.Б.