КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року м. Київ

Унікальний номер справи 757/72588/17-ц

Апеляційне провадження 22-ц/824/673/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Мазурик О.Ф., Кравець В.А.

при секретарі Борисенко Д.В.

сторони

по позивач ОСОБА_1

від відповідач Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданою через представника ОСОБА_3, та за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», поданою через представника Каракоця Олександра Романовича, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 квітня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Соколова О.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживачів,стягнення вкладів,

ВСТАНОВИВ:

у/н справи № 757/72588/17-ц № а/п 22-ц/824/673/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Соколов О.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
у грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів, у якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просила стягнути з відповідача на її користь кошти за договором № SАMDN 7209534 від 21.08.2013, а саме: суму вкладу в розмірі 15 000 доларів США; не нараховані відсотки за період з 21.02.2014 по 20.11.2017 у розмірі 4 500,82 доларів США; не нараховані відсотки за період з 21.11.2017 по 06.02.2018 у розмірі 32,05 доларів США; 3 % річних за період з 21.11.2017 по 06.02.2018 у розмірі 2 601,12 грн; пеню у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 21.11.2017 по 06.02.2018 у розмірі 1 234 343,43 грн, а всього 19 532,87 доларів США та 1 236 944,55 грн. Стягнути з відповідача на її користь кошти за договором № SАMDN9692 від 21.08.2013, а саме: суму вкладу в розмірі 1 000 грн.; не нараховані відсотки за період з 21.02.2014 по 20.11.2017 у розмірі 681,53 грн; не нараховані відсотки за період з 21.11.2017 по 06.02.2018 в розмірі 2,14 грн.; 3 % річних за період з 21.11.2017 по 06.02.2018 у розмірі 6,41 грн; пеню у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 21.11.2017 р. по 06.02.2018 р. в розмірі 3 934,78 грн., а всього 5 624,86 грн.

В обґрунтування позову посилалась на те, що 21.08.2013 між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено депозитні договори № SАMDN7209534 та № SАMDN9692.

За умовами договору № SАMDN7209534 нею на рахунок № НОМЕР_2 внесено 15 000 доларів США.

За умовами договору № SАMDN9692 на рахунок № НОМЕР_1 внесено1 000 грн.

У зв'язку із припиненням функціонування банківських відділень ПАТ КБ «Приватбанк» на території АР Крим та м. Севастополя у 2014 році, рахунки були заблоковані та припинено нарахуванням відсотків.

З метою отримання належних коштів та нарахованих по ним відсотків, вона неодноразово зверталась до відповідача із вимогами про розблокування рахунків.

16.11.2017 вона звернулась до банку з заявою про розірвання договорів та видачу суми вкладів і нарахованих відсотків. Проте станом на момент звернення до суду ця заява банком не розглянута та вклади не повернуто.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 04 квітня 2018 року позов було задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за договором банківського вкладу № SАMDN7209534 - 694 084,24 грн та за договором банківського вкладу № SАMDN9692 - 3 190 грн. Вирішено питання про стягнення судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 через представника подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення суду в частині обчислення валюти стягнення суми вкладу з гривневого еквіваленту на валюту вкладу - долар США, в іншій частині рішення залишити без змін. Посилається на те, що суд не врахував, що за умовами договору № SАMDN7209534 валютою вкладу був долар США. Відповідно до чинного законодавства ПАТ КБ «Приватбанк» має генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій, в тому числі на укладення договорів, отримання та виплату вкладів та відсотків по ним в іноземній валюті - долар США. Положеннями Закону України «Про банки та банківську діяльність» банк наділений правом на виплату нарахованих за умовами депозитного договору відсотків в іншій валюті, окрім валюти вкладу, зокрема на підставі заяви вкладника. В усіх інших випадках нарахування та виплата відсотків здійснюється у попередньо визначеній договором валюті. Позивач не зверталась ані до банку, ані до суду з заявою про зміну валюти виплати відсотків, нарахованих на підставі укладеного договору, а тому здійснений судом розрахунок повинен бути проведений лише в доларах США. Нарахування відсотків за депозитним договором також повинно було здійснюватись в еквіваленті валюти вкладу. Суд не застосував до спірних правовідносин правові висновки Верховного Суду України, які викладені у постановах № 6-1286цс16 від 16.11.2016.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ПАТ КБ «ПриватБанк» через представника подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування апеляційних вимог, посилалось на те, що окупаційна влада у травні 2014 року фактично здійснила конфіскацію частини майнового комплексу ПАТ КБ " ПриватБанк" і відокремлений підрозділ банку на території АРК та міста Севастополя не мав правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність після окупації. Відповідно до Протоколу засідання Правління ПАТ КБ «ПриватБанк» від 15.05.2014 № 18 було прийнято рішення про припинення діяльності усіх відокремлених підрозділів Кримської філія ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на території АРК. Кримська філія самостійно вела облік здійснюванихбанківських та інших операцій, складала та подавала звітність, передбачену чиннимзаконодавством, відповідним державним органам, забезпечувала збереження документів. Доступ до первинних документіву тому числі оригіналів договорів та касових документів клієнтів Кримської філії є обмеженим. Вважає, що вклади позивач мала отримати відповідно до Федерального Закону № 39-Ф3 "Про захист інтересів фізичних осіб, що мають вклади в банках та відокремлених структурних підрозділах банків, зареєстрованих та (чи) діючих на території Республіки Крим та на території міста федерального значення Севастополя" через "Фонд захисту вкладників", який замінив ПАТ КБ " ПриватБанк" за всіма зобов'язаннями, що укладалися працівниками Філії "Кримське РУ ПАТ КБ " ПриватБанк». Апелянт наполягає на необхідності дослідження судом апеляційної інстанції оригіналів договорів та документів, які підтверджують факт внесення коштів на рахунок, а також їх відповідності нормам законодавства. Крім того, вважає, що судом неправильно розраховані відсотки за депозитними договорами, оскільки позивач просила розірвати договори достроково, то підлягає застосуванню ставка «на вимогу», яка становить 0,1 % річних а не ставка, передбачена договором; вважає безпідставним стягнення з банку 3 % річних оскільки, таке нарахування здійснюється на суму основного боргу без урахування вже нарахованих процентів за користування чужими грошовими коштами та неправильним висновок суду щодо стягнення пені, оскільки розмір пені неспівмірний з розміром вкладу.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. У відзиві відповідач приводить розрахунки пені та процентів за користування вкладами, на підтвердження вимог, викладених у своїй апеляційній скарзі. Будь - яких обґрунтованих заперечень щодо апеляційної скарги ОСОБА_1 у відзиві не наведено.

У запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» залишити без задоволення посилаючись на те, що вона не зверталася до АНО «ФЗВ» за отриманням будь - яких компенсаційних виплат, а чинність нормативних актів Російської Федерації не визнається на території України і вони не підлягають застосуванню. У підтвердження укладення договорів вкладу та внесення коштів нею були надані оригінали договорів та оригінали квитанцій, як оглядалися, в тому числі, і представником банку та копії яких посвідчені судом.

У судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_3 просив задовольнити апеляційну скаргу позивачки, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Представники відповідача Кобзар Ю.Б. та Далія С.О. підтримали апеляційну скаргу банку та просила її задовольнити. У задоволенні апеляційної скарги позивачки просили відмовити.

Вислухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що 21.08.2013 у м. Сімферополь, АР Крим між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено депозитний договір № SАMDN7209534, на виконання якого позивачем внесено 15 000 доларів США.

21.08.2013 у м. Сімферополь, АР Крим між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено депозитний договір № SАMDN9692 на виконання якого, на рахунок позивачем внесено 1 000 грн.

За умовами укладених договорів банк сплачує позивачу проценти по вкладу згідно договору SАMDN7209534 від 21.08.2012 - 8 % річних, а по договору № SАMDN9692 від 21.08.2012 - 18 % річних.

У зв'язку із припиненням функціонуванням банківських відділень ПАТ КБ «Приватбанк» на території АР Крим та м. Севастополя у 2014 році, рахунок позивача було заблоковано та припинено нарахування відсотків.

17.10.2017 позивач звернулася до відповідача із письмовою заявою про дострокове розірвання договору банківського вкладу № SАMDN9692 від 21.08.2013 та договору банківського вкладу № SАMDN7209534 від 21.08.2013. У листі до відповідача позивач зазначила про видачу коштів через касу будь-якого відділення ПАТ КБ «Приватбанк». Листом від 08.12.2017 відповідач повідомив, про неможливість виконання вимог позивача.

05.01.2018 позивач звернулася повторно до відповідача із письмовою заявою про дострокове розірвання договору банківського вкладу № SАMDN9692 від 21.08.2013 та договору банківського вкладу № SАMDN7209534 від 21.08.2013, та зазначила про видачу коштів через касу будь-якого відділення ПАТ КБ «Приватбанк», також просила надати належним чином завірену виписку про рух коштів на рахунку. Дана заява зареєстрована у ПАТ КБ «Приватбанк» за вх. № 17213. Однак, зазначену заяву відповідачем задоволено не було.

Згідно наданої ПАТ КБ «Приватбанк» довідки, на рахунку № НОМЕР_1 міститься сума вкладених коштів становить 1 109, 30 грн; на рахунку № НОМЕР_2 сума коштів у валюті: 15 710, 88 доларів США, у гривнях : 440 960, 77 грн.

Згідно розрахунку, наданого позивачем, заборгованість за договором № SАMDN9692 від 21.08.2013 складає: - 15 000 доларів США - сума вкладу, 4 500, 82 доларів США - не нараховані відсотки за період з 21.02.2014 по 20.11.2017, 32, 05 доларів США - не нараховані відсотки за період з 21.11.2017 по 06.02.2018, 2 601, 12 грн - 3% річних за період з 21.11.2017 по 06.02.2018, 1 234 343, 43 грн - пеня в розмірі 3 % річних за кожен день прострочення на підставі ч 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» - за період з 21.11.2017 по 06.02.2018.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав свої зобов`язання за договорами, укладеними з позивачем. Зменшуючи розмір пені суд виходив з того, що розмір пені є завищеним відносно розміру заборгованості за основним боргом

Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 ЦК України). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Відповідно до ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Якщо відповідно до договору банківського вкладу вклад повертається вкладникові на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, проценти за цим вкладом виплачуються у розмірі процентів за вкладами на вимогу, якщо договором не встановлений більш високий процент. Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 6 договорів вкладу, укладених між сторонами, якщо по закінченні строку вкладу вкладник не заявить банку про бажання забрати свої кошти, вклад автоматично продовжується ще на один строк, який зазначений в розділі «дані по вкладу» цього договору. Строк вкладу продовжується багаторазово без явки вкладника до банку. Новий строк вкладу починається від дня, наступного за датою закінчення попереднього строку вкладу.

Відповідно до п. 8 договорів проценти за час нового строку вкладу нараховуються на суму вкладу про процентній ставці для вкладів даного найменування і строку, діючій в банку на день закінчення попереднього строку вкладу, без укладення додаткового договору. Поточний розмір діючої ставки по вкладу можна дізнатися у відділенні або на сайті баку.

Відповідно до п. 13 цих договорів, якщо вкладник вимагає дострокового розірвання договору, а строк вкладу уже було продовжено декілька разів, проценти за кожний повний строк вкладу виплачуються у повному обсязі. Проценти за останній строк вкладу, який на час розірвання договору ще не настав, нараховуються за умовами, описаними у п. 11 цього договору (вклад «на вимогу»).

Відповідно до п. 11 договорів, якщо вкладник вимагає розірвати договір, а 6 місяців з дати його оформлення ще не пройшли, вкладнику повертається сума вкладу. За неповні 6 місяців проценти виплачуються по ставці «до запитання» за фактичну кількість днів, які пройшли з дати оформлення вкладу або продовження його строку до дня розірвання договору.

Строк по обом вкладам встановлено на 12 місяців, до 21.08.2014.

Після закінчення цього строку вкладник із заявою про розірвання договорів не зверталася. Банк також не надсилав позивачці повідомлення про розірвання договорів та не виплатив суму вкладів та нараховані проценти за договорами після закінчення строку договорів. Відтак договори вважаються продовженими ще на такий же строк, тобто до 22.08.2015, надалі до 23.08.2016, надалі до 24.08.2017, надалі до 25.08.2018.

Позивач звернулася із заявою про розірвання договорів та повернення їй коштів за вкладами з виплатою процентів за користування вкладами 17.10.2017, яку відповідач, згідно зі змістом позовної заяви, отримав 16.11.2017.

Відповідно до умов договорів позивач мала право на отримання процентів по вкладам до 24.08.2017, які нараховуються на суму вкладу про процентній ставці для вкладів даного найменування і строку, діючій в банку на день закінчення попереднього строку вкладу.

Відповідно до довідки, наданій відповідачем у АТ КБ «Приватбанк» за банківським вкладом «стандарт» (валюта долар США) на час закінчення попереднього строку вкладу діяли наступні ставки: на 21.08.2014 - 11 %; на 22.08.2015 - 12,5 %; на 23.08.2016 - 6 %.

За банківським вкладом «стандарт» (валюта гривня) на час закінчення попереднього строку вкладу діяли наступні ставки: на 21.08.2014 - 22 %; на 22.08.2015 - 24 %; на 23.08.2016 - 16 %.

Відтак за умовами договору позивач мала право на отримання процентів за вкладом у доларах США з 21.02.2014 (позовні вимоги заявлені про стягнення процентів з 21.02.2014) по 21.08.2014 (дата закінчення договору) у розмірі 8 % від суми вкладу, що складає 598,36 доларів США (15 000 * 8 % : 365 * 182 дні); за період з 22.08.2014 по 22.08.2015 - у розмірі 11 % від суми вкладу,що становить 1 654,52 доларів США ((15 000 * 11 % : 365 * 366 дні); за період з 23.08.2015 по 23.08.2016 - у розмірі 12,5 % від суми вкладу, що становить 1 880,12 доларів США ((15 000 * 12,5 % : 366 * 367 дні); за період з 24.08.2016 по 24.08.2017 - у розмірі 6 % від суми вкладу,що становить 902,46 доларів США (15 000 * 6 % : 365 * 366 дні). Разом сума процентів за доларовим вкладом, які підлягали б виплаті позивачці за умовами договору становить 5 035,46 доларів США.

За умовами договору позивач мала право на отримання процентів за гривневим вкладом з 21.02.2014 (позовні вимоги заявлені про стягнення процентів з 21.02.2014) по 21.08.2014 (дата закінчення договору) у розмірі 18 % від суми вкладу, що складає 89,75 грн (1 000 * 18 % : 365 * 182 дні); за період з 22.08.2014 по 22.08.2015 - у розмірі 24 % від суми вкладу, що становить 240,66 грн ((1 000 * 24 % : 365 * 366 дні); за період з 23.08.2015 по 23.08.2016 - у розмірі 23 % від суми вкладу, що становить 230,62 грн (1 000 * 23 % : 366 * 367 дні); за період з 24.08.2016 по 24.08.2017 - у розмірі 16 % від суми вкладу,що становить 160,43 грн (1 000 * 16 % : 365 * 366 дні). Разом сума процентів за гривневим вкладом, які підлягали б виплаті позивачці за умовами договору становить 721,46 грн.

За період з 25.08.2017 по 16.11.2017 (дата отримання банком заяви про розірвання договорів) за умовами договору позивач має право на отримання процентів за користування вкладами у розмірі 1 % (вклад «на вимогу») відповідно до п.11 договорів. Сума таких процентів за доларовим вкладом складає 34,52 доларів США (15 000 * 1 % : 365 * 84 дні); за гривневим вкладом складає 2,30 грн (1 000 * 1 % : 365 * 84 дні) .

Договори, укладені сторонами не містятьвизначеного розмірупроцентної ставкиза користування грошовим вкладому разіненалежного виконаннязобов'язаньза договоромпісля заявлення вкладником вимоги про повернення суми вкладу, а відповідно і закінчення термінудії договорів.

Відповідно до статті 598 ЦК України зобов'язання банку в розмірі та на умовах, визначених договором банківського вкладу (депозиту), припинилися 16.11.2017.

Однак закінчення строку дії договору в разі невиконання зобов'язань не припиняє зобов'язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні, що містять обов'язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом.

Згідно зч. 2 ст.1070 ЦК Українипроценти закористування грошовимикоштами, щознаходяться нарахунку клієнта, сплачуються банкому розмірі, встановленому договором, а якщовідповідні умовине встановленідоговором, - урозмірі, щозвичайно сплачуєтьсябанком завкладом навимогу.

Оскільки між сторонами не припинилися зобов`язальні відносини щодо повернення вкладів, позивач має право на отримання процентів за користування її коштами у розмірі, що сплачуєтьсябанком завкладом навимогу та такий розмір становить 1 % річних.

Відтак за період від дня розірвання договорів, а саме з 17.11.2017 по 06.02.2018 (відповідно до позовних вимог) позивач має право на отримання процентів за користування її грошовими коштами відповідно до ч. 2 ст. 1070 ЦК України у розмірі відповідно по вкладу у доларах США 33,70 доларів США (15 000 * 1 % : 365 * 82 дні); за гривневим вкладом - 2,25 грн (1 000 * 1 % : 365 * 82 дні) .

Позивач просив стягнути за вказані періоди відповідно 4 500,82 доларів США та 32,05 доларів США, по гривневому вкладу 681,53 грн та 2,14 грн.

Відтак незважаючи на те, що суд першої інстанції не перевірив, надані позивачем розрахунки відповідно до умов договорів та не з`ясував процентні ставки за вкладами «стандартний», які діяли на день закінчення попереднього строку вкладу, не врахував положення ст. 1070 ЦК України, це не призвело до неправильного вирішення справи, оскільки позов задоволено в межах позовних вимог.

Разом з тим, за умовами договору № SАMDN9692 від 21.08.2013 вкладник має право на отримання вкладу у тій валюті, у якій такий вклад нею внесено, а також на отримання процентів у валюті вкладу.

Не врахувавши ці положення договору суд помилково перевів суми, нараховані у доларах США до гривневого еквіваленту на час ухвалення рішення.

Відповідно до ст. 533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає стягненню у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно - правовим актом.

Враховуючи ту обставину, що курс валют на час розрахунку заборгованості, на час ухвалення судом першої інстанції рішення, на час розгляду справи у апеляційному порядку постійно змінюється як у бік збільшення, так і у бік зменшення, а належним чином виконане зобов'язання вважається, якщо боржник сплатив суму боргу, яка встановлена договором банківського вкладу у доларах США та у випадку виконання зобов'язання у гривневому еквіваленті сума платежу має визначатися за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу колегія суддів вважає помилковим зазначення у резолютивній частині рішення еквіваленту заборгованості у національній валюті по договору № SАMDN9692 від 21.08.2013.

Відтак апеляційна скарга позивачки підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Оскільки банк не виконав зобов`язань щодо повернення вкладів та процентів, нарахованих на вклади відповідно до заяви позивачки про розірвання договорів банківського вкладу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про законність позовних вимог про стягнення з відповідача 3 % річних від простроченої суми.

У постановах Верховного Суду України № 6-39цс13 від 29.05.2013 року, № 6-2829 цс16 від 22.03.2017 викладена правова позиція, згідно з якою банк зобов`язаний повернути депозитні кошти з процентами в строк закінчення дії договору, якщо вкладник звернувся із заявою про повернення вкладу. У разі порушення грошових зобов'язань банк має сплатити вкладнику проценти по банківському вкладу за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів вкладником, а також 3 % річних та суму відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Суд першої інстанції стягнув 3 % річних за порушення грошового зобов`язання на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України лише на суму вкладу і у грошовій одиниці гривні. Відтак доводи апеляційної скарги про те, що суд стягнув 3 % річних за порушення грошового зобов`язання і на суму відсотків за вкладом суперечать змісту рішення суду.

1 %, нарахований після закінчення строку договору на суму вкладу, яка не повернута вкладнику має іншу правову природу, ніж стягнення, передбачені ст. 625 ЦК України, а тому доводи відповідача про безпідставність стягнення 3 % річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України суперечать вимогам закону.

Відповідно до ст. 2 Закону України «про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це коти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Преамбула Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначає метою цього Закону створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні, правове забезпечення єдиної державної політики у фінансовому секторі України.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 цього Закону, фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

У статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» подано такі визначення: споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).

Відповідно до частини п'ятої статті 10 цього Закону у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Задоволення судом вимог про стягнення пені у розмірі 3 % за кожний день прострочення, яка передбачена ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідає вимогам вищезазначених норм права та правовим висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду України від 11.05.2016 № 6-37цс16, 01.06.2016 № 6-2558 цс15, 28.09.2016 № 6-1699цс16, 13.03.2017 № 6-2128цс16.

Враховуючи, що розмір пені значно перевищує суму невиконаних банком боргових зобов`язань суд першої інстанції зменшив розмір пені до договору вкладу у доларах США до 177 377,99 грн та по договору вкладу у гривнях до 1 499,92 грн. Вимог про зменшення пені, розмір якої визначено судом першої інстанції відповідач у апеляційній скарзі не заявляє та не наводить підстав для такого зменшення.

Відповідно до п. 5 постанови Правління НБУ від 06.05.2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» заборонено банкам України відкривати відокремлені підрозділи на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя. Банкам, у перелік яких входить і ПАТ «Приватбанк», зобов`язано припинити діяльність відокремлених підрозділів, що розташовані на території АРК і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України.

Припинення діяльності відокремлених підрозділів не є підставою для не виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань. До того ж стороною договору є не відокремлений структурний підрозділ, а ПАТ КБ «Приватбанк».

Відповідно до ст. 95 ЦК України, філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила і діють на підставі затвердженого нею положення.

Згідно ст. 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном.

Кримське відділення лише прийняло грошові кошти, проте діяло не у власних інтересах, а в інтересах ПАТ «КБ «Приватбанк», яке і має нести відповідальність за своєчасне виконання зобов`язань перед позивачем.

Відповідно до ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Укладення договорів банківського вкладу та внесення коштів на рахунки банку за цими договорами підтверджується оригіналами договорів банківського вкладу та оригіналами квитанцій про внесення грошових коштів. У квитанціях зазначена та ж сама сума грошових коштів, що і у договорах, ті ж самі рахунки та ті ж самі дати.

Відповідач не надав будь - яких доказів про те, що грошові кошти, які вказані у квитанціях необліковувалися на рахунках банку. Так само не надано доказів, що зазначені документи є сфальшованими та вимог про визнання договорів банківського вкладу недійсними не заявляв.

Відповідно ж до 204 ЦК України дійсність правочину презюмується.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01.06. 2011№ 174, (далі - Інструкція) передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірні» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Колегія суддів звертає увагу на те, що квитанції про внесення позивачем коштів на рахунки оформлені банком з порушенням вимог цієї Інструкції, проте це вказує лише на невиконання банком своїх обов`язків та з урахуванням того, що відповідач фактично відмовився від надання будь - яких доказів на спростування доводів позивача, який є споживачем банківських послуг та обмежений у можливості отримання від банку інших документів, неналежне оформлення банком платіжних документів не може бути підставою для відмови в позові.

Колегія суддів не може погодитися з доводами представника відповідача про необхідність застосування до спірних правовідносин правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 06.07.2016 року № 6-127цс 16, оскільки у даній справі позивачем надано оригінали як договорів так і квитанцій про внесення коштів, а у справі № 6-127цс 16 оригінали квитанцій надано не було.

Відповідно до ч. 6 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію.

Доводи відповідача про те, що повернення вкладів має відбуватися за рахунок майна філій, що знаходяться на території АРК та таке відшкодування покладається на Російську Федерацію колегія суддів вважає безпідставними, оскільки спірні правовідносини є договірними, а не деліктними.

Доводи про те, що за законодавством Російської Федерації та відповідно до рішення ЦБ РФ від 21.04.2014 та рішень судів Російської Федерації відповідальність за повернення грошових коштів по вкладам покладено на АНО «ФЗВ»не можуть бути прийняті до уваги, оскільки спірні правовідносини врегульовані законодавством України.

Позивач вказала, що будь - яких коштів за вкладами від АНО «ФЗВ» не отримувала. Відповідачем не надано будь - яких доказів про те, що виконання зобов`язань за договорами банківських вкладів проведено іншою особою, у тому числі АНО «ФЗВ».

За вказаних обставин висновки суду першої інстанції щодо права позивачки на отримання вкладу, процентів за вкладами, 3 % річних за порушення грошового зобов`язання та пені є правильними та такі висновки не спростовуються доводами апеляційної скарги відповідача.

Разом з тим, у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги позивачки рішення суду першої інстанції підлягає зміні із зазначенням суми стягнення за договором № SАMDN7209534 від 21.08.2013 у доларах США.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 376, 381, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 квітня 2018 року змінити, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», яке змінило назву на Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1:

за договором № SАMDN7209534 від 21 серпня 2013 року вклад у сумі 15 000доларів США, проценти за користування вкладом у сумі 4 532,87 доларів США, три проценти річних за прострочення грошового зобов`язання у сумі 2 601,12 грн та 177 377,99 грн пені;

за договором № SАMDN9692 21 серня 2013 року вклад у сумі 1 000 грн, проценти за користування вкладом у сумі 686,67 грн, три проценти річних за прострочення грошового зобов`язання у сумі 6,41 грн та 1 499,92 грн пені.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови виготовлений 18.12.2018.

Головуючий Л.Д. Махлай

Судді О.Ф. Мазурик

В.А. Кравець