Справа № 463/3081/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 22-ц/811/148/18 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Брикайло М.В.

з участю апелянта ОСОБА_2, представника апелянта ОСОБА_3, представника заявника ОСОБА_4, представника заінтересованої особи ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 07 травня 2018 року в складі судді Леньо С.І. у справі за скаргою Личаківської районної адміністарції Львівської міської ради про визнання незаконною і скасування постанови, зобов'язання до вчинення дій, з участю заінтересованих осіб державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного Терторіального управління юстиції у Львівській області Глод Андрія Руслановича, Личаківського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного Територіального управління юстиції у Львівській області, ОСОБА_2, Львівської міської рада, ОСОБА_7,-

встановила:

В липні 2015 року стягувач у виконавчому провадженні Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради звернулася в суд із скаргою, в якій просила визнати незаконною та скасувати постанову Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції про закінчення виконавчого провадження від 17.10.2014р. та зобов'язати державного виконавця відновити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-396/10, виданого Личаківським районним судом м. Львова 19.09.2012р.

Скаргу обгрунтовувала тим, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 10.12.2010 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 24.11.2011р., задоволено позов Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_2, з участю третіх осіб Львівської міської ради, ОСОБА_7, про демонтаж самовільно здійсненої прибудови до квартири АДРЕСА_3, приведення квартири до попереднього стану. На підставі вищезазначеного рішення ЛРА ЛМР отримала виконавчий лист, який був пред'явлений до виконання до Личаківського ВДВС ЛМУЮ. 23.06.2015 року у відповідь на запит ЛРА ЛМР від 08.06.2015р., Личаківський ВДВС ЛМУЮ надіслав лист від 17.06.2015р. вих. № 3467 із постановою про закінчення виконавчого провадження від 17.10.2014 року. У листі було зазначено, що 17.10.2014р. на адресу ЛРА ЛМР був направлений лист № 617/5 із постановою про закінчення виконавчого провадження. Оскільки про існування оскаржуваної постанови ЛРА ЛМР дізналася лише 23.06.2015р., просила поновити строк на оскарження цієї постанови, оскільки такий пропущено з поважних причин.

Звертає увагу, що боржником у вказаному виконавчому провадженні є ОСОБА_2, яка згідно з матеріалами, які є у виконавчому провадженні, активно брала участь у проведенні дій по виконанню рішення. Так, нею був підписаний акт державного виконавця від 31.01.2014р. про те, що рішення суду про демонтаж самовільно здійсненої прибудови до квартири АДРЕСА_3, приведення квартири до попереднього стану виконано не було. Також, ОСОБА_2 подавала заяву до Личаківського районного суду про встановлення способу та порядку виконання рішення суду, у задоволенні якої ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 03.04.2014р. відмовлено. Крім цього, в матеріалах виконавчого провадження є клопотання ОСОБА_2 про призначення будівельно-технічної та товарознавчої експертизи квартири АДРЕСА_1. Наведене свідчить про відсутність підстав для закінчення виконавчого провадження у зв'язку з неможливістю виконання рішення суду без участі боржника, тому просив оскаржувану постанову скасувати.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 13.07.2015р. скаргу задоволено. Визнано постанову Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції про закінчення виконавчого провадження № 39038734 від 17.10.2014 року незаконною та скасовано.

Зобов'язано Личаківський відділ державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції відновити виконавче провадження № 39038734 з примусового виконання виконавчого листа № 2-396/10, виданого 19.09.2012р. Личаківським районним судом м. Львова про зобов'язання ОСОБА_2 привести квартиру АДРЕСА_1 до попереднього стану шляхом демонтажу самовільно здійсненої добудови до квартири.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 11.01.2017р. ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 13.07.2015р. скасовано, а матеріали скарги направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд зазначив на необхідності розгляду скарги за участі державного виконавця або іншої посадової особи до компетенції якої належить вирішення питання про усунення порушення прав чи свобод заявника, якщо суд встановить, що особа, дія чи бездіяльність якої оскаржується не працює на попередній посаді (не здійснює відповідну діяльність) та інших заінтересованих осіб, зокрема і боржника.

Під час нового розгляду скарги заявник уточнив скаргу, зокрема шляхом залучення до участі в справі учасників виконавчого провадження, державного виконавця, а також Львівської міської ради та ОСОБА_7, які приймали участь під час розгляду цивільної справи, у якій судом ухвалено рішення, за яким видано виконавчий лист.

Оскаржуваною ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 07 травня 2018 року скаргу задоволено.

Визнано неправомірною постанову про закінчення виконавчого провадження від 17.10.2014р. ВП № 39038734 державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного Територіального управління юстиції у Львівській області Глода А.Р.

Постанову державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного Територіального управління юстиції у Львівській області Глода А.Р. ВП №39038734 від 17.10.2014р. про закінчення виконавчого провадження - скасовано.

Зобов'язано уповноваженого державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного Територіального управління юстиції у Львівській області або іншу посадову особу Личаківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного Територіального управління юстиції у Львівській області, до компетенції якої належить вирішення питання про усунення порушення прав чи свобод заявника, відновити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-396/10, виданого 19.09.2012 року Личаківським районним судом м. Львова, про що повідомити суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня одержання копії ухвали.

Ухвалу оскаржив представник боржника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню.

Стверджує, що на дату призначення та розгляду Личаківським районним судом м.Львова судового засідання у даній справі постанова про закінчення виконавчого провадження від 17.10.2014 року № 39038734 державного виконавця Личаківського ВДВС м. Львова Глода А.Р., що є предметом спору, не діяла, так як була скасована постановою від 27.07.2015 року, винесеною державним виконавцем Морозом Н.Ю., яка була предметом судового розгляду судів першої та апеляційної інстанцій.

Зазначені обставини, на думку апелянта, були підстави для відмови у відкритті провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 185 ЦПК України.

Крім цього, скарга подана з пропуском встановленого строку, питання про поновлення строку в установленому ч. 2 ст. 449 ЦПК України порядку суд не розглядав та не вирішував.

При цьому, про порушення свого права Личаківська РА ЛМР дізналась із листа Відділу ДВС від 23.06.2015 року з одночасним надсиланням постанови ВП № 39038734 від 17.10.2014 року, відтак суд міг залишити подану скаргу без розгляду.

Просить скасувати ухвалуЛичаківського районного суду м.Львова від 07 травня 2018 року в задоволенні скарги відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 на підтримку доводів скарги, а також пояснення представника заявника ОСОБА_4 та представника заінтересованої особи ОСОБА_5 на заперечення таких, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає до задоволення виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий - Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Враховуючи наявні матеріали справи та вимоги закону колегія суддів приходить переконання, що оскаржуване судове рішення в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Задовольняючи вимоги скарги на дії державного виконавця місцевий суд виходив з того, що виконання рішення суду про демонтаж не може стояти в залежності від висновку про можливість, або ж неможливість здійснити такий демонтаж, оскільки тим самим порушується стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду, тому суд зобов'язав уповноваженого державного виконавця або іншу посадову особу, до компетенції якої належить вирішення питання про усунення порушення прав чи свобод заявника усунути порушення прав заявника, зокрема, відповідно до ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» шляхом відновлення виконавчого провадження.

Крім цього суд зазначив, що оскільки оскаржувана постанова отримана Личаківською РА ЛМР 23.06.2015р., а скарга подана до суду 03.07.2015р., десятиденний строк не є пропущеним.

Перевіривши матеріали справи та докази досліджені судом, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду враховуючи таке.

Нормами Конституції України (ст.ст. 124, 129) і ЦПК України (ст. 18) визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 10.12.2010 року (а.с.12-14), яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 24.11.2011р. (а.с.15-17), зобов'язано ОСОБА_2 привести квартиру АДРЕСА_3 до попереднього стану шляхом демонтажу самовільно здійсненої добудови до квартири.

Крім цього, частково задоволено зустрічний позов. Визнано недійсним розпорядження Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради № 1092 від 29.10.2008р. «Про демонтаж самовільно здійсненної добудови до квартири АДРЕСА_2 і приведення квартири до попереднього стану».

На виконання даного рішення 19.09.2012р. Личаківський районний суд м. Львова видав виконавчий лист № 2-396 від 19.09.2012 року (а.с. 5).

Таким чином, на примусовому виконанні у Личаківському відділі ДВС Львівського МУЮ перебувало виконавче провадження № 39038734

14.09.2014 року державний виконавець Глод А.Р. за погодженням із начальником Личаківського ВДВС звернувся в Личаківський РВ ЛМУ ГУ МВСУ у Львівській області із поданням про внесення відомостей в ЄРДР та розпочати розслідування за наявності ознак злочину передбаченого ст. 382 КК України відносно ОСОБА_2 (а.с. 10).

Постановою державного виконавця від 17.10.2014 р. (а.с. 7) виконавче провадження з примусового виконання даного рішення закінчено на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку з неможливістю виконати рішення суду про демонтаж прибудови до квартири АДРЕСА_3 без нанесення шкоди для будинку.

Личаківська РА ЛМР, як стягувач у виконавчому провадженні, вважаючи дії державного виконавця щодо винесення на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» оскаржуваної постанови, неправомірними, звернувся із відповідною скаргою в суд.

Зважаючи на те, що спірні правовідносини виникли в момент дії ЗУ «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, саме такий застосовується при розгляді даної справи.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 8 ЗУ «Про виконавче провадження» № 606-XIV сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

У статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV передбачено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах.

Згідно із ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Дії державного виконавця, його відмова від вчинення певної виконавчої дії, зволікання з вчиненням виконавчих дій, а також відмова у задоволенні заяви про відвід державного виконавця можуть бути оскаржені особами які беруть участь у виконавчому провадженні або залучаються до виконання виконавчих дій у встановленому цим Законом порядку (ст. 7 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції закону, який був чинним на момент винесення оскаржуваної постанови, виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 75 цього Закону.

Згідно із ч. 3 ст. 75 Закону, у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

З матеріалів справи встановлено, що постановою про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 06.05.2014 року, державний виконавець призначив експерта ЛНДІСЕ Рубцову Г.Б. та зобов'язав надати письмовий висновок з приводу можливого демонтажу без нанесення шкоди будинку за спірною адресою (а.с. 8).

Згідно висновку судової інженерно - технічної експертизи № 1732 від 29.07.2014 року здійснити демонтаж прибудови до квартири АДРЕСА_1 без нанесення шкоди для будинку в цілому не можливий (а.с. 46-52).

Поряд з цим, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що виконання рішення суду про демонтаж, яке набрало законної сили, не може стояти в залежності від експертного висновку про можливість, або ж неможливість здійснити такий демонтаж без нанесення шкоди для будинку.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012), невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що 27.07.2015 року державний виконавець Мороз Н.Ю. виніс постанову про відновлення виконавчого провадження ВП № 39038734, відтак оскаржувана постанова державного виконавця від 17.10.2018 року про закінчення виконавчого провадження фактично не діяла, колегія суддів не приймає такі до уваги та вважає їх безпідставними, оскільки постанову про відновлення провадження державний виконавець виніс виконуючи вказівку суду відповідно до ухвали, яка в подальшому була скасована, а не за заявою сторін виконавчого провадження чи з власної ініціативи (а.с. 42).

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про зобов'язання уповноваженого державного виконавця чи посадову особу, до компетенції якої належить вирішення питання про усунення порушення прав чи свобод заявника усунути порушення прав заявника, зокрема, відповідно до ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження», відновити виконавче провадження.

Доводи апеляційної скарги в частині пропуску строку для подання скарги є безпідставними та до задоволення не підлягають, таким надана оцінка судом першої інстанції, зокрема суд звернув увагу на те, що оскаржувана постанова отримана Личаківською РА ЛМР 23.06.2015р., а скарга подана до суду 03.07.2015р., відтак десятиденний строк не є пропущеним

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 07 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 06 листопада 2018 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк