Постанова

Іменем України

16 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 129/2180/14-ц

провадження № 61-5154св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: ЧервинськоїМ. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

правонаступники позивача: ОСОБА_6, ОСОБА_7,

відповідач - ОСОБА_8,

представник відповідача - ОСОБА_9,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_8, яка подана представником ОСОБА_9, на заочне рішення Гайсинського районного суду Вінницької області у складі судді Швидкого О. В. від 15 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області у складі колегії суддів: Нікушина В. П., Вавшка В. С., Денишенко Т. О. від 15 липня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2014 року ОСОБА_10 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_8 23 286,99 грн боргу за договором позики та 10 243,60 грн судових витрат.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що він 31 травня 2013 року надав ОСОБА_8 позику у сумі 20 000,00 грн, зі строком повернення до 10 червня 2013 року, про що складено відповідну розписку. Оскільки після закінчення строку виконання зобов'язання відповідач борг не повернула, позивач просив суд стягнути з останньої суму боргу з урахуванням 3 % річних та індексу інфляції, що станом на 31 липня 2014 року становить 23 286,99 грн.

Ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 03 вересня 2015 року ОСОБА_4 було залучено до участі у справі як правонаступника ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

У липні 2015 року представник ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про збільшення позовних вимог, у якій просив стягнути з ОСОБА_8 36 726,90 грн суми боргу, яка складається із: 20 000,00 грн основної суми боргу, 1 272,32 грн - 3 % річних, 15 454,58 грн інфляційних втрат.

Заочним рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 15 вересня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 36 726,90 грн боргу. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Судове рішення мотивоване тим, що оскільки відповідач взяті на себе зобов'язання за договором позики не виконала, грошові кошти у встановлений у договорі строк позивачу не повернула, то сума боргу відповідачем має бути повернута з урахуванням 3 % річних та індексу інфляції.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 15 липня 2016 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_8 відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки суду першої інстанції щодо невиконання відповідачем зобов'язання за договором позики відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції. Відхиляючи доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність у неї боргових зобов'язань перед позивачем, оскільки зміст розписки не відповідає вимогам статті 207 ЦПК України, апеляційний суд виходив із того, що на підтвердження своїх доводів заявник не надала належних та допустимих доказів і зазначене не узгоджується з матеріалами справи. Визнаючи безпідставними доводи відповідача про те, що у зв'язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 припинилися і боргові зобов'язання, апеляційний суд виходив із того, що право вимоги за договором позики не є особистим немайновим правом, а тому спірні правовідносини допускають правонаступництво.

04 серпня 2016 року представник ОСОБА_8 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували, що розписка, яка міститься в матеріалах справи, не відповідає вимогам статті 207 ЦК України, оскільки підписана лише відповідачем і не фіксує волевиявлення обох сторін, тому договір позики є неукладеним. Крім того, у зв'язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 припинилися і боргові зобов'язання відповідача, а перед його правонаступником ОСОБА_4 відповідач не має будь-яких зобов'язань.

06 березня 2017 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ постановлено ухвалу, якою зупинено касаційне провадження в указаній справі до залучення до участі у ній правонаступника ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 27 жовтня 2016 року серія НОМЕР_1.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

29 січня 2018 року до Верховного Суду надійшла вказана справа.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 квітня 2018 року поновлено касаційне провадження в указаній справі та залучено до участі у справі правонаступників ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, - ОСОБА_11 та ОСОБА_7

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд установив, що 31 травня 2013 року ОСОБА_10 надав ОСОБА_8 позику у сумі 20 000,00 грн, зі строком повернення до 10 червня 2013 року, про що складено відповідну розписку (а. с. 8).

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

Частиною другою статті 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Суди попередніх інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів дійшли правильного висновку про стягнення з відповідача суми позики, оскільки встановили, що ОСОБА_8 взяті на себе зобовʼязання за договором позики від 31 травня 2013 року не виконала, взяті в борг кошти в установлений в борговій розписці строк не повернула, а тому заявлена правонаступником кредитора сума боргу 36 726,90 грн з урахуванням 3 % річних та індексу інфляції підлягає стягненню з позичальника.

Зазначені в касаційній скарзі доводи були предметом дослідження й оцінки судами попередніх інстанції по суті вирішення спору, тому вони зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку не допускається.

З урахуванням наведеного висновки судів попередніх інстанцій про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача боргу за договором позики є правильними.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення судів попередніх інстанцій без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_8, яка подана представником ОСОБА_9, залишити без задоволення.

Заочне рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 15 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 15 липня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є Червинська
Судді:В. М. Коротун
В. П. Курило