ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем УКРАЇНИ

справа № 638/18374/17

провадження № 22-ц/818/1440/18

20 грудня 2018 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Коваленко І.П., Тичкової О.Ю.,

імена (найменування сторін):

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2018 року в складі судді Шишкіна О.В.,

у с т а н о в и в:

В грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (далі - КП «ХТМ») про визнання і списання суми безнадійної заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що він є споживачем послуг з теплопостачання шляхом відкриття особового рахунку № НОМЕР_1. У листопаді 2017 року КП «ХТМ» повідомило його про необхідність сплати заборгованості в розмірі 13013,15 грн. Однак випискою із особистого рахунку підтверджується інший розмір заборгованості, а саме - станом на 01 грудня 2014 становила 5150,06 грн. Зазначає, що стосовно зазначеної суми закінчився термін позовної давності, встановлений статтею 257 ЦК України. Крім того, відповідач всупереч вимог підпункту 14.1.11 статті 14 Податкового кодексу України та «Положення (стандарту) бухгалтерського обліку», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 237 від 08 жовтня 1999 року, не здійснив списання з його рахунку зазначеної суми. Посилаючись на те, що заборгованість є безнадійною дебіторською та по ній сплив строк позовної давності, ОСОБА_1 просив зобов'язати КП «ХТМ» списати безнадійну дебіторську заборгованість за послуги теплопостачання в розмірі 5150 грн. 06 коп. з особового рахунку № НОМЕР_1, відкритого на його ім'я.

26 грудня 2017 року Третяк Оксана Олександрівна - представник КП «ХТМ» подала заперечення на позов, в яких просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відзив мотивовано тим, що доводи викладені позивачем у позовній заяві, можуть буди запереченням у разі пред'явлення до ОСОБА_1 позову про стягнення суми боргу за повний період. В межах позовної давності КП «ХТМ» не заявляє вимог про стягнення з позивача заборгованості за комунальні послуги. Вважає, що позивачем був обрано неналежний спосіб захисту своїх прав.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2018 року позов залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, судовий захист позивача на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання позивачем заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом II ЦПК України, перериває позовну давність.

19 жовтня 2018 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позов у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що механізм списання безнадійної заборгованості суб'єктами господарювання передбачено в положеннях Податкового кодексу та «Положення (стандарту) бухгалтерського обліку», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 237 від 08 жовтня 1999 року. КП «ХТМ» є суб'єктом господарювання, який має неухильно виконувати приписи Податкового кодексу України та інших нормативно-правових актів. Вважає, що несписанням безнадійної заборгованості порушуються його права та законні інтереси як споживача комунальних послуг.

Відповідач рішення суду першої інстанції не оскаржив, правом на відзив на апеляційну скаргу не скористався.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 є споживачем послуг з теплопостачання на підставі відкритого абонентського особового рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1. У листопаді 2017 року КП «ХТМ» повідомило позивача про необхідність сплати заборгованості в розмірі 13013,15 грн.

Закон України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 1875-1У від 24 червня 2004 року) визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки.

Аналіз цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Разом з тим, статтею 4 Закону 1875-1У від 24 червня 2004 року передбачено, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Водночас частиною першою статті 19 Закону № 1875-1У від 24 червня 2004 року передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюють виключно на договірних засадах.

Статті 20, 21 цього Закону визначають обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг.

Пунктом 1 частини третьої статті 20 Закону № 1875-1У від 24 червня 2004 року передбачений обов'язок споживача укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному пунктом 3 частини другої статті 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» (далі - постанова № 529).

З аналізу змісту частини третьої статті 6, частини першої статті 630 ЦК України, статей 19-21 Закону № 1875-1У від 24 червня 2004 року, постанови № 529 вбачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам частини третьої статті 6 статей 627, 630 ЦК України та статей 19, 20 Закону № 1875-1У від 24 червня 2004 року.

Відповідно до положень статті 162 ЖК УРСР плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до підпунктів 1, 5, 6 частини першої та підпунктів 1, 5 частини третьої статті 20 Закону України № 1875-1У від 24 червня споживач житлово-комунальних послуг, має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг; на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством; на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Споживач має право на укладення договору з виконавцем відповідних послуг на профілактику, а також заміну або ремонт санітарно-технічних приладів, пристроїв, обладнання та засобів обліку, що вийшли з ладу. Споживач зобов'язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За частинами першою, другою статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем безпідставно та всупереч покладених на нього обов'язків не сплачується заборгованість за спожиті послуги з теплопостачання, а тому відсутні підстави для списання суми боргу з його особового рахунку № НОМЕР_1.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Інші доводи апеляційної скарги на висновки суду не впливають, зводяться до необхідності переоцінки доказів, яким судом першої інстанції дана належна оцінка.

Оскільки апеляційні скарги задоволенню не підлягають, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 20 грудня 2018 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді І.П.Коваленко

О.Ю.Тичкова