ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2018 року м. Київ

справа № 755/5871/17

провадження № 22-ц/824/676/18

Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Іванової І.В. (суддя-доповідач)

суддів - Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

при секретарі - Шуляку Д.І.

сторони :

позивач - Товариствоз обмеженою відповідальністю «Центр аграрних систем»

відповідачі - ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2на рішення Дніпровського районногосуд м. Києва від 04квітня 2018 року, у складі судді Арапіної Н.Є., повний текст складений 13.04.2018 року,

встановив:

У квітні 2017 року ТОВ «Вердикт Фінанс» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та взяття на реєстраційний облік. Свої вимоги мотивував тим, що 09 жовтня 2007 року між ОСОБА_6 та Акціонерним банком «Таврика» було укладено договір про кредитну лінію № 663-Ф, в забезпечення виконання зобов'язань якого в цей же день, 09 жовтня 2007 року між ОСОБА_6 та Акціонерним банком «Таврика» укладено договір іпотеки квартири, відповідно до умов якого ОСОБА_6 передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1.

26 жовтня 2016 року між ПАТ «Банк «Таврика» та ТОВ «Вердикт Фінанс» укладено договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки, відповідно до умов якого первісний кредитор передав, а новий кредитор набув права вимоги до боржника, зокрема, за договором іпотеки квартири від 09.10.2007 року, укладеного між ОСОБА_6 та Акціонерним банком «Таврика».

21 грудня 2016 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу було оформлено передачу ТОВ «Вердикт Фінанс» права власності на предмет іпотеки, а саме, квартиру АДРЕСА_1.

В подальшому, ТОВ «Вердикт Фінанс» передав спірну квартиру до статутного фонду ТОВ «Центр аграрних систем» та на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна, право власності на спірну квартиру перейшло до ТОВ «Центр аграрних систем», який був залучений судом до участі у справі, як правонаступник позивача ТОВ «Вердикт Фінанс».

Далі позивач, посилаючись на те, що в спірній квартирі зареєстровані відповідачі, просить визнати відповідачів таким, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме спірною квартирою та взяти на реєстраційний облік відповідача ОСОБА_2, за адресою: АДРЕСА_2, відповідача ОСОБА_3 та малолітнього ОСОБА_4, за адресою: АДРЕСА_4, та відповідача - ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_5.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 04 квітня 2018 року позовні вимоги ТОВ «Центр аграрних систем» задоволені частково.

Суд визнав відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, що розташовано за адресою: АДРЕСА_3.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням ОСОБА_2 через свого представника адвоката ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Апелянт посилається на помилковість висновку суду про правонаступництво, оскільки ТОВ «Центр аграрних систем» набув право власності на квартиру на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна, тобто став новим власником нерухомого майна, а не правонаступником ТОВ «Вердикт Фінанс». Крім того, суд при прийнятті оскаржуваного рішення встановив лише про належне право власності позивача на спірну квартиру та факт реєстрації відповідачів, проте не встановив підставу реєстрації відповідачів та не встановив чи придбавалась іпотечна квартира за кредитні кошти.

У відзиві на скаргу, представник позивача зазначив, що суд правильно, на підставі ст.37 ЦПК України в редакції на час подачі позову, замінив позивача ТОВ «Вердикт Фінанс» на його правонаступника ТОВ «Центр аграрних систем», як сторони судового процесу, тому оскільки ТОВ «Центр аграрних систем» є власником спірної квартири, позовні вимоги про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню.

В суді апеляційної інстанції представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив відмовити у її задоволенні.

Інші учасники справи, будучи належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду апеляційної скарги, до суду апеляційної не з'явились, причини неявки не повідомили, тому колегія суддів вирішила за можливе провести судове засідання у їх відсутність, згідно ст. 372 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, обговоривши доводи скарги та обставини справи, колегія суддів вважає що апеляційна скарга не підлягає до задоволенню з наступних підстав.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Указані положення кореспондуються із нормами частини першою статті 321 ЦК України.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника.

Згідно ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Судом встановлено, що 09 жовтня 2007 року між ОСОБА_6 та Акціонерним банком «Таврика» укладено договір іпотеки квартири, відповідно до умов якого ОСОБА_6 передала в іпотеку спірну квартиру АДРЕСА_1 ( т.1 а.с.10-14).

26 жовтня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «Банк «Таврика» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» укладено договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки, відповідно до умов якого первісний кредитор передав, а новий кредитор набув права вимоги до боржника реального та належного виконання обов'язків, зокрема, за договором договір іпотеки квартири від 09 жовтня 2007 року, укладеного між ОСОБА_6 та Акціонерним банком «Таврика» (т.1 а.с. 5-9).

21 грудня 2016 року на підставі договору іпотеки Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобєлєвою А.М. за Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» було зареєстровано право власності на спірну квартиру АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 16-18).

15 серпня 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» передав до статутного фонду Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр аграрних систем» спірну квартиру АДРЕСА_1 (т.1 а.с.129-130, 131-132).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна 16 серпня 2017 року на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна, право власності на спірну квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Центр аграрних систем» (т.1 а.с.110-112).

Таким чином, з моменту здійснення державної реєстрації ТОВ «Центр аграрних систем» набув право власності на спірну квартиру, а право власності ОСОБА_6 припинено в силу вимог закону.

Крім того, судом встановлено, що відповідачі зареєстровані у спірній квартирі, як родичі колишньої власниці ОСОБА_6, зокрема відповідач ОСОБА_2 зареєстрований з 1995 року, ОСОБА_7 з 2007 року, ОСОБА_10 та малолітній ОСОБА_4 з 2016 року (т.1 а.с.15).

На час розгляду справи судом відсутні дані про визнання недійсними укладених між сторонами правочинів та/або визнання незаконним набуття позивачем права власності на спірну квартиру.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Вказана правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові від 05 листопада 2014 року в справі № 6-158цс14.

З матеріалів справи вбачається, що на час звернення ТОВ «Центр аграрних систем» з даним позовом до суду ОСОБА_6 не є власником спірної квартири, а право користування відповідачів є похідним від права власності колишнього власника житла. Таким чином, з втратою права власності на спірну квартиру відповідачі втратили і право користування квартирою.

Суд вірно встановив, що користування відповідачами спірної квартири, яка є власністю іншої особи, згода якої на такі дії відсутня, буде становити безпідставне втручання у право власності ТОВ «Центр аграрних систем», що заборонено вимогами Конституції та законів України.

Доводи скарги про те, що спірна квартира належала ОСОБА_6 до укладення договору іпотеки від 09 жовтня 2007 року, не мають правового значення для вирішення спору у даній справі, оскільки спір між учасниками даної справи виник з підстав порушення права користування позивача спірною квартирою та захисту такого права.

Обставини щодо права відповідачів на користування спірною квартирою після переходу права власності на неї до позивача належно досліджені судом першої інстанції, тому доводи апеляційної скарги про помилковість висновку суду щодо набуття ТОВ «Центр аграрних систем» права власності на спірну квартиру не знайшли свого підтвердження та спростовуються вищевикладеними матеріалами справи.

Доводи скарги про те, що суд не встановив підставу реєстрації відповідачів також спростовуються встановленими судом обставинами, згідно з якими відповідачі зареєстровані у спірній квартирі, як родичі колишньої власниці ОСОБА_6, що вбачається з довідки Форми 3, при цьому відповідачі не мали прав на спірну квартиру під час передачі її в іпотеку банку, тому право їх користування припиняється внаслідок переходу права власності на житло до нового власника, позивача у справі.

В частині відмови у задоволенні решти позовних вимог, рішення суду апелянтом фактично не оскаржується.

За таких обставин, колегія суддів не знаходить правових підстав до скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 ЦПК України, Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суд м. Києва від 04 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді :