14.11.2018 Справа № 756/1685/17
Номер справи 756/1685/17
Номер провадження 2/756/708/ 18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2018 року Оболонський районний суд м. Києва:

в складі: головуючого судді - Яценко Н.О.,

за участі секретаря - Хоменко І.І.,

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Чорного А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», третя особа: ПАТ «Науково-виробничий концерн «Наука» про визнання недійсним договору про зміну до договору застави, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_3 через свого представника 01.02.2017 року звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідачів та просить суд: визнати недійсним у повному обсязі договір про зміну №5 від 19.05.2015 року до договору застави №PL11-165/28-2 від 23.05.2011 р., укладений між ОСОБА_4 (ІПН -НОМЕР_1) та ПАТ «ОТП Банк».

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ПАТ «Науково-виробничий концерн «Наука» (надалі - Боржник) та ПАТ «ОТП Банк» (надалі -Відповідач-2) було укладено договір про надання банківських послуг №СR11-099/28-2 від 23.05.2011р., відповідно до умов якого (з урахуванням змін та доповнень) боржнику було відкрито кредитну лінію з лімітом банківської послуги 295 000 доларів США з датою припинення чинності лімітом банківської послуги 20.05.2016р.

З метою забезпечення виконання боржником зобов'язань за кредитним договором між ОСОБА_4 та ПАТ «ОТП Банк» було укладено договір застави № РL 11-165/28-2 від 23.05.2011р. Відповідно до умов договору застави ОСОБА_4 передала у заставу ПАТ «ОТП Банк» майнові права (права вимоги) на грошові кошти в сумі 75 000 (сімдесят п'ять тисяч) доларів США, розміщені ОСОБА_4 у ПАТ «ОТП Банк» за договором №002/7561/11 про строковий банківський вклад з правом поповнення від 20.05.2011р. та додатковим договором №1 від 23.05.2011р. до вказаного вище договору.

У подальшому між ОСОБА_4 та ПАТ «ОТП Банк» було укладено Договір про зміну №5 від 19.05.2015р. до Договору застави. Оспорюваним договором сторони замінили предмет застави, а саме: замість майнових прав (права вимоги) на грошові кошти в сумі 75 000 (сімдесят п'ять тисяч) доларів США, розміщені ОСОБА_4 у ПАТ «ОТП Банк» за договором №002/7561/11 про строковий банківський вклад з правом поповнення від 20.05.2011р. та додатковим договором №1 від 23.05.2011р. ОСОБА_4 передала у заставу ПАТ «ОТП Банк» майнові права (права вимоги) за генеральним договором №05057320/1 про розміщення строкових депозитів фізичних осіб менеджерів вищої ланки та власників (співвласників) компаній - корпоративних клієнтів від 18.05.2015р. (далі - Генеральний договір) та угодою №1 від 19.05.2015р. до Генерального договору (далі - угода №1). Згідно умов Генерального договору та угоди №1 ОСОБА_4 розмістила у Банку в якості депозиту грошові кошти у сумі 100 000 (сто тисяч) доларів США з процентною ставкою за користування коштами в розмірі 6 (шість) % річних.

Таким чином, чинність застави щодо попереднього предмету застави була припинена, натомість виникли відносини застави відносно інших майнових прав (прав вимоги), належних ОСОБА_4

Позивач вважає, що Оспорюваний договір є таким, що укладений з порушенням його прав співвласника майна, яке передане в заставу, та суперечить вимогам чинного законодавства, у зв'язку з чим підлягає визнанню недійсним у судовому порядку, виходячи з наступного.

Оспорюваним договором передбачалася передача в заставу банку майнових прав ОСОБА_4 на отримання грошових коштів, розміщених в якості депозиту, від ПАТ «ОТП Банк», які виникли із Генерального договору та угоди №1. Таким чином, ці майнові права розпочали існування як об'єкт права власності і стали таким об'єктом виключно з моменту укладення вказаних правочинів та виконання їх ОСОБА_4 у частині передачі грошових коштів в розпорядження Банку на підставі Генерального договору та угоди № 1.

Відповідно, після укладення Генерального договору та угоди №1 і передачі ОСОБА_4 коштів у сумі 100 000 доларів США ПАТ «ОТП Банк» в якості депозиту було створено новий об'єкт права власності у вигляді майнових прав, якого раніше не існувало та на який розповсюджуються всі обмеження та застереження чинного законодавства щодо розпорядження ним, у тому числі і щодо передачі його в заставу.

Позивач з 08.10.1999 року одружений з ОСОБА_4, факт чого зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Залізничного районного управління юстиції у м. Києві. Ця обставина підтверджується свідоцтвом про одруження від 08.10.1999 р. серія НОМЕР_2. На час укладення Генерального договору та угоди №1, а також виконання умов цих правочинів в частині передачі ОСОБА_4 грошових коштів ПАТ «ОТП Банк» в якості депозиту позивач і ОСОБА_4 продовжували перебувати у шлюбних відносинах.

Між подружжям, яке складається з позивача та ОСОБА_4, відсутні будь-які договори, якими було б визначено долю майна, набутого кожним із подружжя під час шлюбу.

Таким чином, позивач зазначає, що майнові права, які виникли у ОСОБА_4 внаслідок укладення та виконання генерального договору та угоди №1 до нього, є такими, що виникли під час шлюбу, а тому є об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Як зазначено вище, відповідно до Оспорюваного договору ОСОБА_4 здійснила передачу майнових прав, що виникли на підставі Генерального договору та угоди №1 до нього, в заставу ПАТ «ОТП Банк». Однак при укладенні Оспорюваного договору та передачі в заставу належних подружжю на праві спільної сумісної власності майнових прав згоди співвласника предмету застави, тобто позивача, який є іншим з подружжя, на передачу його в заставу отримано не було.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 13.03.2017 року було відкрито провадження по справі.

В судовому засіданні 24.10.2018 року представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити.

Представник відповідача ПАТ «ОТП Банк» - Чорний А.М. в судовому засіданні 24.10.2018 р. проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав наведених у письмових запереченнях на позовну заяву, а саме: банк не оспорює наявність укладених правочинів проте зазначає, що доводи позивача суперечать фактичним обставинам справи, оскільки згідно заяви позивача від 23.05.2011р., вбачається, що ОСОБА_3 надав згоду ОСОБА_4 на розпорядження майном, що набуте ними за час шлюбу, а саме: майнові права (права вимоги) на грошові кошти в сумі 75000,00 (далі - майно), на умовах, визначених на його власний розсуд, зокрема але не обмежуючись. Окрім цього, після збільшення суми на розміщення депозиту у розмірі 100 000,00 дол. США, яка в подальшому передавалась ОСОБА_4 в заставу з метою забезпечення виконання зобов'язань по основному договору про надання банківських послуг, 13.03.2012р та 18.05.2012р. позивачем також були надані згоди його дружині на розпорядження майном, що набуте за час шлюбу. Представник ПАТ «ОТП Банк» зазначає, що сума коштів у розмірі 100 тис. дол. США з поточного рахунку відповідача не знімалась та саме ці кошти з поточного рахунку переносились на депозитні (вкладні) рахунки клієнта НОМЕР_3, а тому вказує про те, що майнові права передавались на розпорядження саме цієї суми.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилась, про дату, місце та час була повідомлена належним чином, позовні вимоги ОСОБА_3 підтримала і визнала їх у повному обсязі (а.с.58).

Представник третьої особи ПАТ «Науково-виробничий концерн «Наука» у судове засідання не з'явився, про час та місце повідомлявся належним чином. Причину своєї неявки суду не повідомив.

Суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності нез'явившихся осіб.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Між ПАТ «Науково-виробничий концерн «Наука» та ПАТ «ОТП Банк» було укладено договір про надання банківських послуг №СR 11-099/28-2 від 23.05.2011р., відповідно до умов якого (з урахуванням змін та доповнень) боржнику було відкрито кредитну лінію з лімітом банківської послуги 295 000 доларів США з датою припинення чинності лімітом банківської послуги 20.05.2016р. (а.с.28)

Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана зробити на користь іншої сторони (кредитора) визначені дії.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу.

23.05.2011 р. з метою забезпечення виконання боржником зобов'язань за кредитним договором між ОСОБА_4 та ПАТ «ОТП Банк» було укладено договір застави № РL 11-165/28-2 від 23.05.2011р. (далі - основний договір), відповідно до умов якого ОСОБА_4 передала у заставу ПАТ «ОТП Банк» майнові права (права вимоги) на грошові кошти в сумі 75 000 (сімдесят п'ять тисяч) доларів США, розміщені ОСОБА_4 у ПАТ «ОТП Банк» за договором №002/7561/11 про строковий банківський вклад з правом поповнення від 20.05.2011р. та додатковим договором №1 від 23.05.2011р. до вказаного вище договору (а.с.7-31).

19.05.2015 року між ОСОБА_4 та ПАТ «ОТП Банк» було укладено Договір про зміну №5 до Договору застави РL 11-165/28-2 від 23.05.2011р., відповідно до якого сторони замінили предмет застави, а саме: замість майнових прав права (права вимоги) на грошові кошти в сумі 75 000 доларів США, розміщені ОСОБА_4 у ПАТ «ОТП Банк» за договором №002/7561/11 про строковий банківський вклад з правом поповнення від 20.05.2011р. та додатковим договором №1 від 23.05.2011р. ОСОБА_4 передала у заставу ПАТ «ОТП Банк» майнові права (права вимоги) за генеральним договором №0505720/1 про розміщення строкових депозитів фізичних осіб менеджерів вищої ланки та власників (співвласників) компаній - корпоративних клієнтів від 18.05.2015р. (а.с.39-44) та угодою №1 від 19.05.2015 р. до Генерального договору №0505720/1 про розміщення строкових депозитів фізичних осіб менеджерів вищої ланки та власників (співвласників) компаній - корпоративних клієнтів від 18.05.2015р. (а.с.45- 46).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про заставу», застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про заставу», заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо.

Згідно положень ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися зокрема, заставою.

Відповідно до ч.1 ст. 548 ЦК України, виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Так, ч.1 ст. 572 ЦК України, визначено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до п.16 положення Договору застави № РL 11-165/28-2 від 23.05.2011р., вбачається, що заставодавець заявляє та гарантує банку, зокрема, всі згоди, погодження, схвалення, санкції, ліцензії, дозволи та реєстрації, які заставодавцю необхідно або доцільно отримати від будь-якого урядового, державного, місцевого чи будь-якого іншого органу або також, і від будь-якої третьої особи, для цілей ведення своєї господарської діяльності або для цілей чи зв'язку з договором застави, були отримані заставодавцем, та, що всіх їхніх положень було та буде дотримано (а.с.18).

Відповідно до п.3 Договору про зміну № 5 від 19.05.2015 до Договору застави РL 11-165/28-2 від 23.05.2011р. передбачено, що заставодавець заявляє та гарантує банку, що всі запевнення та гарантії, зазначені заставодавцем в Основному Договорі, є чинним на дату укладення договору (а.с.32).

Посилаючись на необхідність визнання оспорюваних договорів недійсними у відповідності до вимог ст.ст. 63, 65 СК України, ст.ст.203, 215 ЦК України, позивач вказує на укладання Договору про зміну № 5 від 19.05.2015 до Договору застави РL 11-165/28-2 від 23.05.2011р. самостійно ОСОБА_4 без його згоди як іншого подружжя, оскільки він також має право власності на вказане майно.

Проте, суд критично оцінює доводи позивача щодо визнання недійсними вказаних договорів з огляду на наступне.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За умовами ст. 63 СК України дружина та чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Згідно ст. ст. 215 - 235 ЦК України, особа, яка вважає, що її права, речові права порушені, має право звернутися до суду з вимогами про визнання правочину недійсним, вказавши конкретну підставу для визнання його недійсним.

За умовами ч. 1 ст. 203 ЦК, ч. 1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Підставою недійсності правочину є не додержання стороною вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншими актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

Проте в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_3 датована 23 травня 2011 року проте, що останній надає згоду ОСОБА_4 на розпорядження майном, що набуте ними за час шлюбу, а саме: майнові права (права вимоги) на грошові кошти в сумі 75 000,00 США (далі - Майно), на умовах, визначений на його власний розсуд, зокрема але не обмежуючись: передачу майна в заставу, укладення та підписання договору(ів)/правочину(ів) застави майна, додаткових угод/договорів/правочинів до такого(их) договору(ів)/правочину(ів) застави майна, укладення та підписання будь-яких інших документів, а також вчинення будь-яких інших дій, пов'язаних з розпорядженням майном. Окрім того, у заяві зазначено, що зміст ст. 63,65 СК України ОСОБА_3 відомі та зрозумілі (а.с.97).

Заявою від 13.03.2012 року ОСОБА_3 повторно надав згоду ОСОБА_4 на розпорядження майном, що набуте ними за час шлюбу, а саме: майновими правами (права вимоги) на грошові кошти в сумі 100 000,00 США (далі - Майно), що знаходяться на вкладному рахунку НОМЕР_4, відкритому в АТ «ОТП Банк», МФО 300528, згідно договору №002/7561/11 про строковий банківський вклад з правом поповнення, укладеному 20 травня 2011 року між ОСОБА_4 та АТ «ОТП Банк», на умовах, визначених на її власний розсуд, зокрема, але не обмежуючись: передачу майна в заставу, укладання та підписання договору(ів)/правочину(ів) застави майна, додаткових угод/договорів/правочинів до такого(их) договору(ів)/правочину(ів) застави майна, укладення та підписання будь-яких інших документів, а також вчинення будь-яких інших дій, пов'язаних з розпорядженням майном. Окрім того, у заяві зазначено, що зміст ст. 63,65 СК України ОСОБА_3 відомі та зрозумілі (а.с.96).

Окрім того, з наявної в матеріалах справи довіреності (а.с.67) вбачається, що ОСОБА_4 уповноважує ОСОБА_5 представляти її інтереси, водночас ОСОБА_3 також уповноважив ОСОБА_5 на представництво власних інтересів (а.с.48). Як пояснював в судовому засіданні представник ОСОБА_5 в судових засіданнях він діє лише в інтересах позивача - ОСОБА_3, натомість інтереси ОСОБА_4 не представляє, однак довіреність на представництво інтересів ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_5 не відкликана, що дає підстави вважати про наявність конфлікту інтересів та взагалі відсутності спору між подружжям ОСОБА_4.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що Договір про зміну № 5 від 19.05.2015 до Договору застави РL 11-165/28-2 від 23.05.2011р. відповідає всім чинним на час його укладення нормам законодавства та укладений зі згоди позивача, а відтак суд вбачає необхідним у задоволенні позовних вимог відмовити.

Керуючись ст. 4, 5, 12 -13, 81, 141, 263, 265 -268 ЦПК України суд,

в и р і ш и в :

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 14 листопада 2018 року.

Суддя