Справа № 569/8944/18
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 листопада 2018 року м. Рівне
Рівненський міський суд в складі судді Бердія М.А.,
при секретарі Кирийчук Н.М.,
з участю позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна, що перебуває у спільній частковій власності шляхом його продажу на публічних торгах, суд
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до ОСОБА_3 про поділ спільної житлової квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
В обґрунтування позовної заяви позивач ОСОБА_1 вказав, що дане житлове приміщення(квартира) спочатку перебувало у спільній сумісній власності трьох осіб (на підставі Свідоцтва про право власності на житло від «28» січня 1993 р., виданого Фондом ДКМ Рівненської міської ради № 5-57): ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_1. Після смерті одного з співвласників ОСОБА_5 (матері позивача), квартира, що попередньо перебувала у спільній сумісній власності, відповідно до рішення Рівненського міського суду від «27» жовтня 2006 р. була розділена порівну між ОСОБА_1 та ОСОБА_4. Відповідно договору дарування від 16 квітня 2010р. право на володіння ? спільної часткової власності перейшло від ОСОБА_4 до його дочки ОСОБА_6 (сестри по батьку). Позивач, бажаючи змінити житлові умови, шляхом продажу даної квартири та покупки житлового приміщення рівнозначного ціні його частини даної нерухомості, неодноразово звертався із відповідним проханням до іншого співвласника. Однак останнє виявилося неможливим, у звязку із відсутністю відповідної згоди від іншого співвласника. Позивач також вказав, що відповідач по справі на постійній основі проживає та зареєстрована у м. Харків. У спірній квартирі відповідач не зареєстрована та не проживає. Позивач одноособово несе тягар сплати комунальних послуг, квартирної плати, інших платежів, що стосуються вказаної вище квартири та не залежать від обсягу спожитих послуг. Крім того, позивач утримує цю квартиру в стані, наближеному для нормального в ній проживання, здійснюючи всі необхідні роботи для цього. Натомість відповідач спірною власністю не користується, взагалі не приймає участі в утриманні та догляді квартири, тобто не тільки не приймає в цьому фінансової участі, а й жодним чином не цікавиться станом квартири та будинку, тобто остання самоусунулась від обовязку здійснювати будь-які дії щодо збереження спільного майна.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги позивача підтримали з підстав викладених у позовній заяві, просять суд припинити право власності ОСОБА_1 на ? частку спільної часткової власності квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, шляхом продажу квартири на публічних виконавчих торгах з виплатою ОСОБА_1 половини вирученої суми з продажу квартири. Припинити право власності ОСОБА_3 на ? частку спільної часткової власності квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, шляхом продажу квартири на публічних виконавчих торгах з виплатою ОСОБА_3 половини вирученої суми з продажу квартири.
Відповідач ОСОБА_3 повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явилась, причини неявки суду не повідомила. Заява про розгляд справи за її відсутності до суду не надходила,відзив не подала, позивач та представник позивача не заперечують проти проведення заочного розгляду справи. Таким чином, суд проводить розгляд справи на підставі ст.ст.280,281 ЦПК України в порядку заочного розгляду справи, на підставі наявних у справі доказів.
Суд, заслухавши позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного:
Згідно відомостей відділу обліку та моніторингу інформації місця проживання ГУ ДМС України в Харківській області відповідач ОСОБА_3 зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1 з 13 липня 1993 року. У спірній квартирі відповідач ОСОБА_3 не зареєстрована та не проживає.
Як встановлено судом із пояснень позивача ОСОБА_1, останній одноособово несе тягар сплати комунальних послуг, квартирної плати, інших платежів, що стосуються вказаної вище квартири та не залежать від обсягу спожитих послуг. Відповідач ОСОБА_3 спірною власністю не користується, участі в утриманні та догляді квартири не приймає, жодним чином не цікавиться станом квартири та будинку, тобто остання самоусунулась від обовязку здійснювати будь-які дії щодо збереження спільного майна.
Згідно висновку судової оціночної будівельно-технічної експертизи №Е3-12/8 від 03.05.2018 р. експертом констатовано неможливість виділення особистої частки ОСОБА_1 в натурі з житлового приміщення у звязку з технічними характеристиками житлового приміщення, адже квартира, що знаходиться у спільній сумісній власності, підлягає розподілу в натурі лише у випадку - якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. Також експертом визначено, що ринкова вартість спірної квартири на час експертного дослідження складає 603 000 грн.
Відповідно ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.
Згідно ст. 360 ЦК України, співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.
Згідно ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.
Із змісту ст. 365 ЦК України вбачається, що припинення права особи на частку у спільному майні допускається за наявності будь-якої із обставин, передбаченні пунктами 1 - 3 ч. 1 ст. 365 ЦК України, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.
Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» передбачено, що оскільки за чинним законодавством суд вирішує спори учасників спільної власності щодо розпорядження чи користування майном, то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової компенсації за частку у спільній власності, якщо її неможливо виділити або поділити майно в натурі чи спільно користуватись ним.
За таких умов суд приходить до висновку, що виплата відповідачеві половини від суми коштів (пропорційно його частці у спільній власності на спірну квартиру), отриманої шляхом продажу житлового приміщення на публічних торгах, в межах процедури передбаченої для продажу майна боржника згідно із Законом України «Про виконавче провадження» є належною компенсацією відповідачу за частку у спільній власності, та не завдаватиме істотної шкоди відповідачу, а також не обмежить його гарантоване право власності, оскільки останній отримає рівноцінну грошову компенсацію втраченого майна.
За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно із ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В той же час, в супереч викладеному, відповідач належним чином не надав до суду будь-яких доводів проти задоволення такого позову, а також не спростував доводи позивача.
Крім того, як вбачається із матеріалів справи у звязку із розглядом даної справи позивач поніс судові витрати повязані із звернення до суду, а саме позивачем сплачено 6030 грн. судового збору, та 1200 грн. за послуги судового експерта, за проведення судової експертизи по визначенню вартості спірної квартири та можливості її розподілу. Інших доказів про понесення судових витрат позивачем до суду не представлено.
Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по справі понесені позивачем по сплаті судового збору в розмірі 6030 грн. та витрати на проведення судової оціночно-будівельної експертизи в розмірі 1200 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 12, 81, 89, 258-259, 263-265, 268, 280-289 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3) до ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_4, місце реєстрації: АДРЕСА_3) про поділ майна, що перебуває у спільній частковій власності шляхом його продажу на публічних торгах, задоволити повністю.
Припинити право власності ОСОБА_1 на ? частку спільної часткової власності квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, шляхом продажу квартири на публічних виконавчих торгах з виплатою ОСОБА_1 половини вирученої суми з продажу квартири.
Припинити право власності ОСОБА_3 на ? частку спільної часткової власності квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, шляхом продажу квартири на публічних виконавчих торгах з виплатою ОСОБА_3 половини вирученої суми з продажу квартири.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі понесені позивачем по сплаті судового збору в розмірі 6030 грн. та витрати на проведення судової оціночно-будівельної експертизи в розмірі 1200 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Рівненського
міського суду ОСОБА_7