РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 травня 2018 року Хмельницький міськрайонний суд в складі:
головуючого - судді Карплюка О.І.
при секретарі Д`яковичу О.О.
з участю позивача ОСОБА_1
представника позивачів-відповідача ОСОБА_2
відповідача-позивача ОСОБА_3
та його представника ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , 1997 року народження, до ОСОБА_3 , 1977 року народження, третьої особи ОСОБА_5 про встановлення факту спільного проживання і вселення та за позовом ОСОБА_3 , 1977 року народження, до ОСОБА_3 , 1997 року народження, про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , 1997 року народження, звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 , 1977 року народження, третьої особи ОСОБА_5 про встановлення факту спільного проживання в квартирі АДРЕСА_1 , з 11 вересня 2012 року по 4 серпня 2016 року в якості членів сім`ї ОСОБА_3 , 1977 року народження, ОСОБА_3 , 1997 року народження, про встановлення факту проживання ОСОБА_1 із ОСОБА_3 , 1997 року народження, в зазначений період в якості членів сім`ї, із ОСОБА_3 , 1977 року народження, в якості члена сім`ї з 11 вересня 2012 року по 20 квітня 2015 року та в якості колишнього члена сім`ї по 4 серпня 2016 року, про вселення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , 1997 року народження, в дану квартиру, посилаючись на те, що вона придбана за спільні кошти подружжя на ім`я ОСОБА_5 . За вказаною адресою вони не реєструвались, оскільки відповідач перебував на черзі потребуючих поліпшення житлових умов. 28 липня 2016 року останній став власником спірної квартири, після чого змінив замок вхідних дверей та перешкоджає їм доступ до даного помешкання.
В подальшому ОСОБА_3 , 1977 року народження, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , 1997 року народження, про визнання його таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що він є власником вказаного житла, а відповідач за вказаною адресою не проживає з 2016 року.
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 8 лютого 2018 року вказані позови об`єднані в одне провадження.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , представник позивачів-відповідача ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_5 позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , 1997 року народження, підтримали, проти вимог ОСОБА_3 , 1977 року народження, заперечують, посилаючись на перешкоджання останнім користуватись їм вказаною квартирою.
Відповідач-позивач ОСОБА_3 , 1977 року народження, та його представник ОСОБА_4 позовні вимоги ОСОБА_3 , 1977 року народження, підтримали, проти вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , 1997 року народження, заперечують, посилаючись на відсутність доказів з цього приводу.
Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , 1997 року народження, не підлягає задоволенню, а позов ОСОБА_3 , 1977 року народження, задоволенню підлягає.
Так, відповідно до вимог ст. 317 ч. 1 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до вимог ст. 383 ч. 1 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до вимог ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до вимог ст. 156 ч. ч. 1 та 4 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.
Відповідно до вимог ст. 9 ч. 4 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Судом встановлено, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , 1977 року народження, розірвано 20 квітня 2015 року. Останній є власником квартири АДРЕСА_1 , з 28 липня 2016 року. За вказаною адресою з 28 січня 2015 року зареєстрований і ОСОБА_3 , 1997 року народження, який там не проживає понад рік, що підтверджується відповідним актом від 21 липня 2017 року, затвердженим директором УМК Заріччя, та довідкою Чорноострівської селищної ради від 21 липня 2017 року №470.
Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку визнати ОСОБА_3 , 1997 року народження, таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Крім того, відповідно до вимог ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до вимог ст. 13 ч. 2 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.
Однак, позивачами ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , 1997 року народження, чи їх представником не надано суду доказів, які б вказували на їх проживання в квартирі АДРЕСА_1 , з 11 вересня 2012 року по 4 серпня 2016 року, про придбання її за спільні кошти подружжя. Крім того, ними не ставляться вимоги про усунення перешкод в користуванні даним помешканням. А тому підстав для їх вселення в спірну квартиру суд не знаходить. Суд також не бере до уваги показання свідка ОСОБА_6 , оскільки він не був очевидцем вказаних подій, а знає про них лише зі слів позивача ОСОБА_1 .
Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку, що вимоги позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , 1997 року народження, є не обгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 317 ч. 1, 383 ч. 1, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 9 ч. 4, 156 ч. ч. 1 та 4 ЖК України, суд
У позові ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , 1997 року народження, до ОСОБА_3 , 1977 року народження, третьої особи ОСОБА_5 про встановлення факту спільного проживання в квартирі АДРЕСА_1 , з 11 вересня 2012 року по 4 серпня 2016 року в якості членів сім`ї ОСОБА_3 , 1977 року народження, ОСОБА_3 , 1997 року народження, про встановлення факту проживання ОСОБА_1 із ОСОБА_3 , 1997 року народження, в зазначений період в якості членів сім`ї, із ОСОБА_3 , 1977 року народження, в якості члена сім`ї з 11 вересня 2012 року по 20 квітня 2015 року та в якості колишнього члена сім`ї по 4 серпня 2016 року, про вселення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , 1997 року народження, в дану квартиру відмовити.
Позов ОСОБА_3 , 1977 року народження, задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 , 1997 року народження, таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Стягнути із ОСОБА_3 , 1997 року народження, ( АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_3 , 1977 року народження, ( АДРЕСА_3 ) судовий збір в сумі 640 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя: