Постанова

Іменем України

31 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 686/14538/15-ц

провадження № 61-28695 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Ступак О. В., Усика Г. І. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 березня

2017 року у складі судді Колієва С. А. та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 25 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Пастощука М. М., Спірідонової Т. В., Ярмолюка О. І.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном.

Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що є власником двох суміжних земельних ділянок (кадастрові номери НОМЕР_1 та НОМЕР_2) площами по 0,06 га кожна, які розташовані на території садівничого товариства «Дружба» Шаровечківської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області та садового будинку, розміщеного на цих ділянках.

Відповідачі порушують її право власності на зазначений садовий будинок, зокрема 16 квітня 2015 року та 10 травня 2015 року останні проникаючи до будинку зрізали та замінювали замки, заявивши, що садиба є їх приватною власністю. Вказаним діям відповідачів надано оцінку у висновках Хмельницького РВ УМВС України в Хмельницькій області.

Крім того із-за погроз ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вона не може потрапити до садового будинку та користуватися ним.

Посилаючись на наведене, просила зобов'язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні належним їй на праві приватної власності майном: земельними ділянками, що знаходяться на території садівничого товариства «Дружба» Шаровечківської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, та розташованим на них майном шляхом зобов'язання їх звільнити зазначене домоволодіння.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від

10 листопада 2015 року об'єднано в одне провадження з первісним позовом зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 У до ОСОБА_1 про визнання договору дарування земельної ділянки недійсним, яку ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 березня 2017 року, занесеною до журналу судового засідання, залишено без розгляду з підстав повторної неявки належним чином повідомленого позивача ОСОБА_2 та його представника в судове засідання.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від

14 березня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звільнити домоволодіння, розташоване на території садівничого товариства «Дружба» Шаровечківської сільської ради Хмельницького району, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірне майно належить на праві приватної власності ОСОБА_1, жодних домовленостей між нею та відповідачами щодо користування земельними ділянками та можливості проживання чи перебування у садовому будинку не існує, з огляду на, що правові підстави для користування відповідачами належним позивачу майном відсутні. Договір дарування від 15 листопада 2005 року, на підставі якого позивач набула у власність земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_2, площею 0,06 га, розташовану на території садівничого товариства «Дружба» Шаровечківської сільської ради Хмельницького району, є чинним та у встановленому порядку недійсним не визнаний, що спростовує твердження ОСОБА_2 про побудову садового будинку на належній йому земельній ділянці та за його особисті кошти.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 25 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 У та ОСОБА_3 відхилено, рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 березня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції надав належну оцінку зібраним у справі доказам та правильно застосував норми матеріального права, а тому рішення суду є законним та обгрунтованим.

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій просили скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 25 вересня 2017 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Касаційна скарга обгрунтована посиланням на те, що суди попередніх інстанцій не взяли до уваги, що між сторонами існує спір щодо права власності на земельну ділянку, на якій побудований садовий будинок, тому висновки судів про неправомірність дій ОСОБА_2 по заміні замків у будинку є хибними, органи поліції дійшли висновку про відсутність у його діях складу кримінального правопорушення.

Зазначили, що у вересні 2017 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, судове рішення у якій може мати значення для розгляду даної справи, а тому суд апеляційної інстанції необгрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про зупинення апеляційного провадження до розгляду спору про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки.

У запереченнях (відзиві) на касаційну скаргу, що надійшов до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листопаді 2017 року, ОСОБА_1 просила відхилити касаційну скаргу та залишити без змін судові рішення попередніх інстанцій.

Зазначила, що у межах розгляду справи, у тому числі заявленого ОСОБА_2 зустрічного позову про визнання недійсним договору дарування, відповідачем не було надано доказів на підтвердження неправомірності переходу до неї права власності на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_2. З 2014 року відповідачі почали вчиняти на неї тиск з метою змусити відчужити частину будинку на користь ОСОБА_3, який ніколи не був власником спірної земельної ділянки та не приймав участі у будівництві садового будинку, наслідком чого стало постановлення щодо ОСОБА_3 вироку Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 квітня 2016 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 20 липня

2016 року, за частиною другою статті 125 Кримінального кодексу України.

Відповідно до статті 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня

2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

23 травня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та відзиву на неї, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скаргаОСОБА_2 та ОСОБА_3 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій установлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належать дві суміжні земельні ділянки (кадастрові номери НОМЕР_1 та НОМЕР_2) площами по 0,06 га кожна, розташовані на території садівничого товариства «Дружба» Шаровечківської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, а також розміщений на них садовий будинок.

Земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_2, площею 0,06 га, розташовану на території садівничого товариства «Дружба» Шаровечківської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, позивач набула у власність на підставі договору дарування земельної ділянки від 15 листопада 2005 року, укладеного між нею та ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Стець О. М., зареєстрованого у реєстріза №4668.

Рішенням № 2 засідання виконавчого комітету Шаровечківської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області від 25 вересня 2008 року,

ОСОБА_1 надано дозвіл на будівництво садового будинку в садівничому товаристві «Дружба» (територія Шаровечківської сільської ради), на належній їй земельній ділянці площею 0,06 га, яка призначена для ведення садівництва.

Право власності на зазначений садовий будинок зареєстровано за ОСОБА_1 22 грудня 2015 року.

Згідно матеріалів перевірки звернень ОСОБА_1 до Хмельницького РВ УМВС України в Хмельницькій області від 20 квітня 2015 року та від 12 травня

2015 року, установлено, що ОСОБА_2 незаконно проник до садового будинку належного позивачу та без дозволу власника змінив вхідні замки.

Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від

27 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 20 липня 2016 року, ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 125 КК України, а саме у тому, що він 10 травня 2015 року о 18 годині, перебуваючи на території домогосподарства на АДРЕСА_1, що розташоване на території Шаровечківської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, під час словесної суперечки про право власності на вищевказане господарство, на грунті особистих неприязних стосунків, умисно завдав один удар кулаком правої руки по задній поверхні шиї та один удар кулаком лівої руки по дотичній в проекцію рота потерпілій

ОСОБА_1, спричинивши їй легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров'я, та засуджено його до покарання у виді двохсот годин громадських робіт.

Частиною першою та другою статті 321 ЦК Українипередбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь яких усунень порушень його права власності від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми, є наявність у позивача права власності та встановлених судом перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушення права та з яких підстав.

Положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності жилого приміщення, будинку, квартири тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд України у справі

№ 6-709цс16від 16 листопада 2016 року.

Установивши, що ОСОБА_1 є одноосібним власником земельних ділянок (кадастрові номери НОМЕР_1 та НОМЕР_2) та садового будинку у садівничому товаристві «Дружба» Шаровечківської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, а відповідачі свого права користування спірним майно у судовому порядку не довели, суди першої та апеляційної інстанції дійшли правильного висновку щодо наявності у позивача права вимагати захисту порушеного права власності.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, урахувавши висновок ДІМ Хмельницького РВ УМВС України в Хмельницькій області від 20 квітня 2015 року, який був затверджений начальником Хмельницького РВ УМВС України в Хмельницькій області, за результатами розгляду звернення ОСОБА_1 від 16 квітня

2015 року та висновок ДІМ Хмельницького РВ УМВС України в Хмельницькій області від 12 травня 2015 року, який був затверджений начальником Хмельницького РВ УМВС України в Хмельницькій області, за результатами розгляду звернення ОСОБА_1 від 10 травня 2015 року, а також обставини, встановлені вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 20 липня 2016 року, що мають преюдиційне значення у частині визначення правових наслідків дій ОСОБА_3, дійшов обгрунтовано висновку про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 створюють ОСОБА_1 перешкоди у користуванні належними їй земельними ділянками (кадастрові номери НОМЕР_1 та НОМЕР_2), розташованими на території садівничого товариства «Дружба» Шаровечківської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області та садовим будинком, розміщеним на цих ділянках.

Посилання заявників на існування спору щодо прав власності на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_2 та садовий будинок у садівничому товаристві «Дружба» Шаровечківської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області не можуть виступати законною підставою для обмеження права власності позивача.

З урахуванням наведеного суди попередніх інстанцій дійшли обгрунтованого висновку про те, що дії відповідачів порушують право власності позивача та перешкоджають ОСОБА_1 вільно користуватися належними їм на праві власності земельними ділянками та садовим будинком, що є підставою для зобов'язання їх усунути перешкоди у здійсненні позивачем права користування належним їй майном.

Доводи касаційної скарги вказаних висновків судів не спростовують, на законність оскаржуваних рішень не випливають та фактично стосуються переоцінки доказів, що перебуває поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Посилання у касаційні скарзі на те, що відхилення апеляційним судом клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду позову про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки призвело до неповноти та однобічності судового розгляду, є безпідставними з огляду на наступне.

Одним із засобів захисту відповідача від пред'явленого до нього позову є подання зустрічного позову як матеріально-правової вимоги до позивача, заявленої відповідачем для спільного її розгляду з первісним позовом.

За змістом частини першої та третьої статті 123 ЦПК України 2004 року, зустрічний позов може бути пред'явлено відповідачемдо початку розгляду справи по суті. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об'єднуються в одне провадження з первісним позовом.

Установлено, що у межах розгляду позову про усунення перешкод у користуванні майном, відповідачем ОСОБА_2 було подано зустрічний позов до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, предметом якого було оспорення договору дарування земельної ділянки від

15 листопада 2005 року, укладеного між сторонами.

З огляду на викладене відповідач ОСОБА_2 У отримав процесуальну можливість довести перед судом обгрунтованість своїх заперечень проти позову

ОСОБА_1 шляхом доведення правомірності вимог за зустрічним позовом.

Проте як убачається з матеріалів справи такою можливістю не скористався, у судові засідання призначені на 16 січня 2017 року та 14 березня 2017 року не з'явився, унаслідок чого, на виконання вимог пункту 3 частини першої статті

207 ЦПК України 2004 року, суд першої інстанції постановив ухвалу (занесену до журналу судового засідання) про залишення його зустрічного позову без розгляду.

Після ухвалення рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 березня 2017 року, ОСОБА_2 звернувся до суду із самостійним позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, що дає підстави для висновку про намагання ОСОБА_2 затягнути розгляд справи, що є предметом касаційного перегляду.

Ураховуючи наведене, та зважаючи на процесуальну поведінку відповідача ОСОБА_2 У під час розгляду позову ОСОБА_1 щодо усунення перешкод у користуванні майном, доводи касаційної скарги щодо допущених судом апеляційної інстанції процесуальних порушень при вирішенні питання про зупинення провадження у справі є безпідставними.

Відповідно частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що оскаржувані судові рішення суду постановлено з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, наведені у касаційні скарзі доводи не спростовують правильності висновків суду першої та апеляційної інстанцій, а тому відсутні підстави для її задоволення.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ураховуючи те, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 жовтня 2017 року зупинено виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від

14 березня 2017 року до закінчення касаційного провадження у справі, виконання цього судового рішення підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 415, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від

14 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від

25 вересня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 березня 2017 року.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А.С. Олійник

О.В. Ступак

Г.І. Усик