_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/9360/17
Провадження № 2/520/1572/18
УХВАЛА

15.05.2018 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

за участю секретаря Єгорової Н.Ю.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», державного реєстратора Одеської філії державного підприємства «Державний інститут судових економічно-правових та технічних експертних досліджень» ОСОБА_4, про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про право власності,

ВСТАНОВИВ:

09.08.2017 року до Київського районного суду міста ОСОБА_5 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», державного реєстратора Одеської філії державного підприємства «Державний інститут судових економічно-правових та технічних експертних досліджень» ОСОБА_4, про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про право власності, в якій позивач просить суд:

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 34229348 від 13.03.2017 року, прийняте державним реєстратором ОСОБА_4, Одеської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» на підставі якого 09.03.2017 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності №19404012 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за ТОВ «Кей-Колект»;

- скасувати запис про право власності №19404012 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за ТОВ «Кей-Колект».

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В.

Відповідно до ч. 1 ст. 114 ЦПК України позови, в редакції яка діяла на час подання позовної заяви до суду, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Враховуючи те, що спір по справі стосується нерухомого майна, яке територіально відноситься до Київського районну м. Одеси, а від так вказана цивільна справа підсудна Київському районному суду м. Одеси.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 10.08.2017 року на підставі вищевказаної позовної заяви відкрито провадження по справі та призначено дату і час проведення попереднього судового засідання.

До позовної заяви представником позивача ОСОБА_1 ОСОБА_6 було надано заяву про забезпечення позову, в якій представник просив суд вжити заходи забезпечення позову, а саме накласти арешт на квартиру №АДРЕСА_2.

Ухвалою Київського районного суду міста ОСОБА_5 від 10 серпня 2017 року заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено. Вжито заходи забезпечення позову по цивільній справі №520/9360/17 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», державного реєстратора Одеської філії державного підприємства «Державний інститут судових економічно-правових та технічних експертних досліджень» ОСОБА_4, про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про право власності, а саме накладено арешт на квартиру №АДРЕСА_2, яка належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» ().

У вказаній ухвалі суду, судом встановлено, що дійсно квартира № АДРЕСА_3 належала на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 11.04.2008 року , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрований в реєстрі за №1747.

09.03.2017 року державним реєстратором ОСОБА_4, Одеської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень», прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 34229348 від 13.03.2017 року, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_4, за ТОВ «Кей-Колект».

Дані обставини підтверджуються інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна за №88980750 від 07.06.2017 року.

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги норми процесуального законодавства, з врахуванням роз'яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв'язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд дійшов висновку, що між сторонами виник спір стосовно перереєстрації права власності на іпотечне майно - квартиру № АДРЕСА_3 за ТОВ «Кей-Колект», яка належала на праві власності позивачеві; спірне нерухоме майно на цей час належить на праві власності відповідачеві ТОВ «Кей-Колект», тому вказані вимоги про забезпечення позову є співрозмірними позовним вимогам, невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його постановлення на користь позивача, оскільки на підставі вищевикладених обставин зазначених позивачем суд вважає, що є існування загрози невиконання та утруднення виконання відповідачем можливого рішення суду про задоволення позову на користь позивача, оскільки перебуваючи у власності ТОВ «Кей-Колект» квартира може бути в будь-який час відчужена ТОВ «Кей-Колект», що зробить неможливим виконання рішення суду у разі його постановлення на користь позивача, а відтак й порушить права позивача на судовий захист, а забезпечення позову навпаки виступають запорукою виконання можливого рішення суду, у звязку з чим, судом 10 серпня 2017 року було постановлено вказану ухвалу, якою заяву представника позивача ОСОБА_6 про забезпечення позову задоволено.

15 травня 2018 року до Київського районного суду міста ОСОБА_5 надійшла заява від представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 про забезпечення позову, в якій представник просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом встановлення заборони ТОВ «Кей-Колект», її представникам, будь-яким особам, які діють за дорученням ТОВ «Кей-Колект», вчиняти дії щодо нерухомого майна - квартири № АДРЕСА_5, зокрема проникати будь-яким чином до зазначеної квартири; перебувати в ній; змінювати замки, чинити перешкоди іншим особам, що користуються (проживають) у вказаній квартирі, виселяти будь-яких осіб з зазначеної квартири.

Представник позивача в обґрунтування вказаної заяви зазначив, що спір в цій справі стосується нерухомого майна - квартири № АДРЕСА_5, яка належала на праві власності позивачеві, однак 09.03.2017 року державним реєстратором ОСОБА_4, Одеської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень», прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 34229348 від 13.03.2017 року, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_4, за ТОВ «Кей-Колект».

Оскільки позивач вважає, що вказана перереєстрація права власності була проведена незаконно, він був вимушений звернутись до суду з вказаним позовом.

У цій справі, ухвалою Київського районного суду міста ОСОБА_5 від 10 серпня 2017 року заяву вжито заходи забезпечення позову по справі, а саме накладено арешт на квартиру №АДРЕСА_2, яка належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (), з метою можливого виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Однак, як стверджує представник позивача, 15.05.2018 року невідомі особи, які представились представниками ТОВ «Кей-Колект» здійснили примусові дії щодо проникнення до спірного нерухомого майна - квартири №АДРЕСА_2, змінюють замки, перебувають у вказаній квартирі та чинять перешкоди позивачеві у користуванні.

Представник позивача вважає за необхідне вжити заявлені заходи забезпечення позову, оскільки їх невжиття може призвести до неможливості виконання рішення суду у разі задоволення позову, а відтак й порушить права позивача на судовий захист, та для відновлення своїх порушених прав позивачеві буде необхідно докласти значних зусиль та майнових витрат.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається: зокрема після відкриття провадження у справі до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Згідно з ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Подана представником позивача заява про забезпечення позову відповідає приписам та вимогам встановленим ст. 151 ЦПК України, та таким чином вона підлягає невідкладному розгляду.

Дослідивши вказану заяву про забезпечення позову, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно з ч.1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

У відповідності до ч.2 ст. 149 ЦПК України, суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч.3 ст.149 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв'язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п.4 розяснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов'язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач звертаючись до суду з зазначеним позовом зазначив, що ним подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», державного реєстратора Одеської філії державного підприємства «Державний інститут судових економічно-правових та технічних експертних досліджень» ОСОБА_4, про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про право власності щодо квартири №АДРЕСА_5.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 11.04.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк») та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №0 на суму 62390,00 дол. США під 13,0 % річних, строком до 11.04.2025 року.

Для забезпечення виконання вказаного договору 11 квітня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки квартири, зареєстрований в реєстрі за № 1750, посвідчений приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу ОСОБА_7, згідно умов якого, ОСОБА_1 передав в іпотеку ПАТ «Укрсиббанк» належну йому на праві власності квартиру за адресою: АДРЕСА_6.

Як зазначено позивачем, надалі ПАТ «УкрСиббанк» на підставі договору факторингу №4 від 11 червня 2012 року відступило ТОВ «Кей-Колект» право вимоги заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 11 квітня 2008 року, а також право вимоги за договором іпотеки на підставі договору про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки. У звязку з чим, внаслідок укладення вказаної угоди ТОВ «Кей-Колект» набуло статусу іпотекодержателя за договором іпотеки від 11 квітня 2008 року на квартиру №АДРЕСА_7.

09.03.2017 року за заявою ТОВ «Кей-Колект» Державний реєстратор ОСОБА_4, Одеської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень», прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 34229348 від 13.03.2017 року, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: м. Одесі, вул. Космонавтів, буд.9, кв. 16.за ТОВ «Кей-Колект».

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.06.2017 року, номер запису про право власності 19404012, підставою для виникнення права власності за ТОВ «Кей-Колект» є договір іпотеки (квартири) номер 1750, виданий 11.04.2008 року, видавник - приватний нотаріус ОСОБА_7, повідомлення, серія та номер:-, видавник: -; вимога, серія та номер 735801/Р312, виданий 23.06.2016, видавник ТОВ «Кей- Колект», свідоцтво, серія та номер: 2754, виданий 10.04.2016 року.

Відповідно до ч.2 ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Позивач вважає, що рішення державного реєстратора ОСОБА_4 про реєстрацію квартири за ТОВ «Кей-Колект» є незаконним та підлягає скасуванню з огляду на те, що державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_6 за ТОВ «Кей-Колект» було проведено на підставі договору іпотеки, в якому, виходячи з позиції відповідача, міститься іпотечне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом реєстрації права власності на предмет іпотеки, що за правовою природою прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Позивач вважає, що спірна квартира підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України; наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, використовується як місце постійного проживання позивача, що є позичальником; загальна площа не перевищує 140 кв. метрів.

З огляду на вказане, враховуючи положення ст. 1 цього Закону, що є чинними на момент спірних правовідносин, позивач посилається на те, що не може бути примусово відчужена без згоди власника - ОСОБА_1 квартира за адресою: АДРЕСА_1, що є предметом іпотеки відповідно до договору іпотеки від 11 квітня 2008 року, укладеного між акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» та ОСОБА_1, на підставі положень цього договору. Як зазначено позивачем, при здійсненні державної реєстрації права власності на спірну квартиру за ТОВ «Кей-Колект» відповідач та державний реєстратор наведену обставину не врахували, що призвело до вчинення реєстраційних дій з порушенням закону та прав позивача та незаконного переходу права власності від позивача до ТОВ «Кей-Колект», що стало підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом для захисту своїх інтересів та майнових прав.

Судом перевірено та встановлено, що дійсно квартира № АДРЕСА_3 належала на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 11.04.2008 року , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрований в реєстрі за №1747.

09.03.2017 року державним реєстратором ОСОБА_4, Одеської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень», прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 34229348 від 13.03.2017 року, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_4, за ТОВ «Кей-Колект».

Дані обставини підтверджуються інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна за №88980750 від 07.06.2017 року.

На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку, що між сторонами виник спір стосовно перереєстрації права власності на іпотечне майно - квартиру № АДРЕСА_3 за ТОВ «Кей-Колект», яка належала на праві власності позивачеві; спірне нерухоме майно на цей час належить на праві власності відповідачеві ТОВ «Кей-Колект», а також оскільки на підставі вищевикладених обставин зазначених позивачем суд вважає, що є існування загрози невиконання та утруднення виконання відповідачем можливого рішення суду про задоволення позову на користь позивача, оскільки перебуваючи у власності ТОВ «Кей-Колект» квартира може бути в будь-який час відчужена ТОВ «Кей-Колект», що зробить неможливим виконання рішення суду у разі його постановлення на користь позивача, а відтак й порушить права позивача на судовий захист, судом 10 серпня 2017 року було постановлено ухвалу, якою заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено. Вжито заходи забезпечення позову по цивільній справі №520/9360/17 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», державного реєстратора Одеської філії державного підприємства «Державний інститут судових економічно-правових та технічних експертних досліджень» ОСОБА_4, про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про право власності, а саме накладено арешт на квартиру №АДРЕСА_2, яка належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» ().

На цей час представник позивача повідомив суд, що 15.05.2018 року невідомі особи, які представились представниками ТОВ «Кей-Колект» здійснили примусові дії щодо проникнення до спірного нерухомого майна - квартири №АДРЕСА_2, змінюють замки, перебувають у вказаній квартирі та чинять перешкоди позивачеві у користуванні.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, саме пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності (стаття 89 ЦПК України).

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6 -605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення є обов'язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Крім того судом враховується, що у відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов'язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

На підставі вищевикладеного, дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз'яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів представника позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв'язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; з урахуванням встановленого спору між сторонами по справі, ціни позову, суд дійшов висновку, що вимоги стосовно забезпечення позову шляхом встановлення заборони ТОВ «Кей-Колект», та будь-яким представникам і уповноваженим особам, які діють на підставі договору, за дорученням ТОВ «Кей-Колект» вчиняти дії щодо нерухомого майна квартири № №АДРЕСА_2, а саме: проникати будь-яким чином до зазначеної квартири; перебувати в ній; змінювати замки, чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні та мешканні у вказаній квартирі, виселяти ОСОБА_1 А.Ю. з зазначеної квартири, до вирішенні спору в цій справі, є обґрунтованими, законними та співрозмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки вказане нерухоме майно є предметом спору в цій справі, оскільки зазначена квартира перебувала у власності позивача та була перереєстрована на відповідача, а позивачем на цей час оспорюється вказана перереєстрація права власності, а невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його постановлення на користь позивача, оскільки спірний обєкт нерухомості до розгляду спору по суті може бути неналежним чином використаний відповідачем по справі, а відтак й порушить права позивача на судовий захист та останньому для відновлення прав необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а забезпечення позову навпаки виступають запорукою виконання можливого рішення суду.

Щодо заяви представника позивача про встановлення заборони ТОВ «Кей-Колект» вчиняти дії та чинити перешкоди будь-яким особам у користуванні та мешканні у спірній квартирі, виселяти будь-яких осіб з зазначеної квартири, суд вважає необґрунтованою, оскільки спір в цій справі виник між попереднім власником квартири ОСОБА_1, який звернувся до суду з позовом на спрямування відновлення свого права власності на спірний обєкт нерухомості, а вжиття заявлених заходів забезпечення позову щодо будь-яких осіб фактично є вирішенням судового спору між третіми особами.

При цьому суд зазначає, що вжиття заходів забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправя сторін, оскільки мета забезпечення позову це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення, а також перешкоджання завдання шкоди позивачу.

У відповідності до ч.1-3 ст. 154 ЦПК України, суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Суд зобовязаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо:

1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або

2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

З наданих до суду документів, вбачається, що позивач зареєстрований на території України, в матеріалах справа відсутні документи на підтвердження того, що майновий стан позивача або її дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, у звязку з чим, судом вказане питання одночасно з вирішенням питання щодо забезпечення позову не вирішується.

Керуючись ст. ст. 149-153, 354, п.15.5 розділу ХІІІ Перехідні положення, ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 про забезпечення позову задовольнити частково.

Вжити заходи забезпечення позову по цивільній справі №520/9360/17 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», державного реєстратора Одеської філії державного підприємства «Державний інститут судових економічно-правових та технічних експертних досліджень» ОСОБА_4, про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про право власності, а саме:

- Встановити заборону Товариству з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» () та будь-яким представникам і уповноваженим особам, які діють на підставі договору, за дорученням Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» () вчиняти дії щодо нерухомого майна квартири №АДРЕСА_2, а саме: проникати будь-яким чином до зазначеної квартири; перебувати в ній; змінювати замки, чинити перешкоди ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, у користуванні та мешканні у вказаній квартирі, виселяти ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, з квартири №АДРЕСА_2, до вирішенні спору в цій справі.

В решті вимог заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 про забезпечення позову залишити без задоволення.

Копію ухвали направити для виконання до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» () та відповідного відділу Київського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_5 територіального управління юстиції в Одеській області.

Копію ухвали направити для відома учасникам справи.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Оскарження ухвали не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Головуючий Калініченко Л. В.