Провадження № 2/760/2882/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2018 року Солом"янський районний суд м. Києві в складі:

головуючого- судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря - Гак Г.М.

представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, 3-я особа: Служба в справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом і просить позбавити відповідача батьківських прав відносно дитини, доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Посилається в позові на те, що 17 липня 2009 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилася донька ОСОБА_4.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 18 серпня 2015 року шлюб між нею та відповідачем був розірваний.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 27 серпня 2015 року з відповідача були стягнуті аліменти на утримання доньки в розмірі 1 500, 00 гр. щомісяця, однак дане рішення нею до виконання не зверталося і вона ніколи не вимагали коштів на утримання дитини від відповідача.

Після розірвання шлюбу відповідач перестав спілкуватися з донькою, його не цікавить її матеріальне забезпечення, фізичний та духовний розвиток, хоч вона ніколи не чинила йому перешкод у цьому.

Лише вона займається матеріальним утриманням дитини, її розвитком, водить дитину на заняття з англійської мови, відвідує разом з нею театр, цирк, зоопарк, різноманітні заходи відпочинку, опікується її здоров'ям.

В свою чергу відповідач не цікавиться життям дитини, не приходить до неї, не телефонує, та за три останні роки жодного разу не відвідав її, не привітав з днем народження.

Донька відвідує навчально - виховний комплекс «Дошкільний заклад - загальноосвітній навчальний заклад Сузір'я», де зарекомендувала себе дружелюбною, чемною та вихованою дитиною.

Матеріальним забезпеченням доньки також займається вона, а відповідач не надає такої допомоги дитині.

За таких обставин вважає, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, а тому просить задовольнити позов.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав.

У судовому засіданні 05 листопада 2018 року та відзиві на позов представник відповідача проти позову заперечувала.

Посилалася на те, що після фактичного припинення шлюбу особисті відносини відповідача з позивачкою загострились, будь - яке їх спілкування призводило до взаємних образ і сварок, свідком яких була дитина, а тому для збереження психічного стану дитини йому довелося обмежити спілкування з позивачкою, що, в свою чергу, унеможливило спілкування з донькою.

В той же час, відповідач виконує рішення суду та кожного місяця сплачує аліменти на утримання дитини в розмірі 1 500, 00 гр.

Твердження позивачки щодо того, що відповідач не цікавиться станом здоров'я дитини, також не заслуговують на увагу, оскільки у своїй відповіді на запит суду ТОВ «Медичний центр «Добробут - Поліклініка» повідомило, що відповідач неодноразово був присутнім під час здійснення оглядів дитини.

Відповідач бажає досягти компромісу з позивачкою у питанні забезпечення доньці гармонійного розвитку за участі обох батьків, хоче бути в її житті та приймати активну участь в її вихованні та розвитку.

Виходячи з цього, просить у позові відмовити.

Представник 3-ї особи в судовому засіданні позов підтримав, надавши Висновок комісії з питань захисту прав дитини про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини.

В подальшому , після оголошеної в судовому засіданні перерви, представники відповідача та 3-ї особи в судове засідання не з»явилися.

Представник відповідача подала заяву і просить розглядати справу в її відсутності.

Представник 3-ї особи про причини неявки суд до відома не поставила.

Виходячи з цього, на підставі ч.1 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу в її відсутності.

Представником позивача надана відповідь на відзив, в якій зазначив, що позивачка жодним чином не перешкоджала відповідачу у спілкуванні з дитиною, навпаки, закликала відповідача до спілкування з дитиною, усвідомлюючи важливість цього для дитини, однак відповідач, маючи особисті образи на позивачку після припинення шлюбу, свідомо вирішив припинити спілкування з власною дитиною.

Щодо сплати аліментів відповідачем зазначив, що останнім були надані квитанції лише за 18 місяців, що підтверджує нерегулярність платежів та нехтування ним ще одним своїм обов'язком щодо фінансового утримання дитини, передбаченого ст. 180 СК України.

Крім того, дозволи відповідача на виїзд дитини за кордон у супроводі матері щоразу супроводжувалося вмовлянням позивачки надати такий дозвіл та очікуванням сприятливого настрою відповідача для його надання.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивачки, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім»я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з ч.ч.7,8 та 9 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

В статті 9 Конвенції зазначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.

Судом встановлено, що сторони з 17 липня 2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилася дитина: донька ОСОБА_4.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 18 серпня 2015 року шлюб між сторонами був розірваний.

Після розірвання шлюбу відповідач припинив спілкування як з позивачкою, так і з дитиною, і таке спілкування не поновлене до цього часу.

Представник позивачки в судовому засіданні зазначив, що дитина забула батька і не пам»ятає його.

Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Особа,яка подала позов про позбавлення батьківських прав з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один з батьків) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

В свою чергу батьки (один з батьків) повинні довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов'язки.

Згідно з Актом обстеження умов проживання дитини від 29 травня 2018 року дитина проживає разом з матір'ю, бабусею та дідусем за адресою: АДРЕСА_1, що також підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання особи.

В квартирі чисто, охайно, є всі необхідні меблі та побутова техніка. В кімнаті дитини є два дивани, шафа для одягу та особистих речей, комод, поличка для книжок, багато іграшок, розвиваючого обладнання, канцелярського приладдя.

Для дитини створені належні умови для проживання, виховання та повноцінного розвитку.

/ а.с. 7 - 10; 148 /

З відповіді ТОВ «Медичний центр «Добробут - Поліклініка» від 13 лютого 2018 року №13/02/18 вбачається, що донькас торін обслуговується у закладі з 23 вересня 2013 року.

Згідно висновків лікарів - педіатрів, які консультували пацієнта в клініці та на виїзді, батько був присутнім при огляді 02 листопада 2013 року, 08 січня 2014 року, 17 лютого 2014 року, 22 березня 2014 року, 16 квітня 2014 року та 12 жовтня 2016 року, тобто до розірвання шлюбу між батьками.

В інші прийоми лікаря була присутня мати.

Починаючи з моменту обслуговування пацієнта, а саме з 23 вересня 2013 року, оплата за надані послуги здійснювалася СК «Провідна», ідентифікувати платника неможливо, оскільки програмне забезпечення не здійснює даний облік.

З довідки ТОВ «Проктер енд Гембл Україна» №03 від 13 квітня 2018 року вбачається, що позивач працювала у ТОВ «Проктер енд Гембл Україна» з 03 листопада 2008 року по 13 березня 2015 року та з 12 вересня 2013 року по 31 травня 2015 року її дитина була застрахована в рамках Договору добровільного комплексного страхування: медичного страхування та страхування медичних витрат подорожуючих за межами України, який щорічно укладався між підприємством, працівниками та членами їх сімей. Зазначений договір укладено з ПАТ «СК «Провідна».

/ а.с. 64; 83 /

Згідно з довідкою, виданою директором навчально - вихового комплексу «Дошкільний заклад - загальноосвітній навчальний заклад «Сузір'я» від 31 серпня 2017 року №49, дитина відвідує зазначений навчальний заклад, батько участі у вихованні дитини не приймає.

З психолого - педагогічної характеристики зазначеного навчального закладу вбачається, що дитина чуйна, добра, відповідальна, розвинена акуратна. За весь час перебування дитини у НВК «Сузір'я» батько її розвитком не цікавився, у закладі не з'являвся.

Відповідно до Висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 щодо малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, складеного Святошинською районною в м. Києві державною адміністрацією, з метою захисту майбутнього та інтересів дитини, на підставі ст. 164 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав.

/ а.с. 14 - 15; 145 - 147 /

Згідно зі ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Заперечуючи проти позову, представник відповідача в судовому засіданні зазначила, що поведінка відповідача та його відносини з дитиною є наслідком особистих відносин з позивачкою, матір»ю дитини, конфліктною ситуацією з нею та його небажанням участі дитини в їх відносинах, як батьків.

Крім того, вважає, що сплата відповідачем аліментів на утримання дитини спростовує приведені позивачкою обставини його небажання приймати участь у житті дитини.

Вважає, що дії позивачки свідчать про послідовне створення умов для позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини.

Відповідно до ч.ч.1, 2,4 ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Крім того, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішеннях у справах »Хант проти України» від 7 грудня 2006 року та «Савіни проти України» зазначає, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці.

При цьому позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і саме інтереси дитини повинні мати переважний характер над інтересами батьків.

Між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага.

На думку Суду врахування обставин, які підпадають під визначення дій особи, як «ухилення від виконання батьківських обов'язків» не вичерпуються переліком, зазначеним у вище приведеній постанові Пленуму, і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації.

Ухилення одного з батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини є правовою підставою для позбавлення батьківських прав.

Однак, дане поняття, тобто ухилення від виконання батьківських обов»язків, є оціночним і підлягає дослідженню в кожному конкретному випадку з урахуванням цілої сукупності чинників і факторів.

В п.52 рішення «Савіни проти України» зазначено, що Судом враховується, що держава має позитивний обов'язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз'єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер.

Але реалізація таких обов'язків держави також вимагає від відповідачів активних дій, які б свідчили про їх бажання скористатись такою допомогою держави.

Заперечуючи проти вимог позивачки, відповідач будь-яких доказів, які б свідчили про його бажання спілкуватися з дитиною, приймати участь у її житті, не привів.

Не надав при цьому і доказів конфліктної ситуації з матір»ю дитини, наявністю якої пояснював своє бажання уберегти дитину від цього, що стало наслідком відсутності спілкування з дитиною.

В свою чергу представник позивачки в судовому засіданні заперечував наявність конфліктної ситуації між сторонами, навпаки, доводив бажання матері забезпечити спілкування батька з дитиною.

Представник відповідача в судовому засіданні не спростовував, що до серпня 2018 року, коли справа уже знаходилася в провадженні суду і 3-ю особою вирішувалося питання про надання висновку в справі, відповідач не звертався до уповноважених органів держави з метою захисту своїх прав на участь у вихованні дитини, та сприянні йому будь-яким чином реалізувати свої батьківські обов'язки.

В серпні 2018 року відповідач звернувся до Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації з заявою, направленою поштою, про встановлення йому способів участі в вихованні дитини, однак рішення з цього приводу даним органом не приймалося.

Представник позивачки в судовому засіданні зазначив, що направленням цієї заяви бажання відповідача на участь у вихованні дитини вичерпали себе і дана заява предметом розгляду не була.

Даних обставин представник відповідача в судовому засіданні не спростовувала.

При цьому суд також зважає на те, що протягом тривалого часу знаходження справи в провадженні суду відповідач будь-яких дій, направлених на участь у спілкуванні та вихованні дитини не вчиняв.

Таким чином, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, свідчить саме про ухилення відповідача від виховання дитини, свідомого нехтування ним своїми обов'язками і небажанням виконувати їх, що дає суду підстави для висновку про позбавлення його батьківських прав.

Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача в судовому засіданні, виходячи з наступного.

Суд враховує, що з точки зору закону позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків.

Як зазначено вище, рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 27 серпня 2015 року з відповідача стягнуті аліменти на утримання дитини.

Відповідно до ст.180 СК України утримання дитини є обов»язком батьків, тобто уже саме по собі стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини свідчить про відсутність його доброї волі на це.

Крім того, обов'язок батьків утримувати свою неповнолітню дитину належить до конституційних обов'язків і передбачений ч. 2 ст. 51 Конституції України, в якій зазначено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Суд при цьому зважає на те, що, з точки зору закону обов»язки батьків щодо своїх дітей не можуть обмежуватися лише аліментними обов»язками, а тому надані відповідачем квитанції про перерахування коштів, яке було нерегулярним, не може свідчити про виконанням ним своїх батьківських обов»язків.

Навіть з урахування цього, суд зазначає, що згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Сплачувючи стягнуті за рішенням суду аліменти, відповідач, у той же час, не цікавився, чи є цей розмір достатнім для дитини, чи має вона інші потреби, окрім аліментів, і яким чином її потреби забезпечуються матір»ю.

Крім того, представник позивачки пояснив і цього не спростовував представник відповідача, останній бачив дитину востаннє в 2015 році, тобто більше трьох років тому, дитина не пам»ятає його, як батька.

Виходячи з цього, суд вважає, що відповідач не довів належного виконання ним своїх батьківських обов»язків щодо дитини, як того вимагає закон, а тому дані заперечення суд не приймає до уваги та приходить до висновку про достатність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з цього з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 640, 00 гр. судового збору, с плаченого нею при зверненні до суду.

Керуючись ст. ст. 7, 19, 141, 150, 155, 164,165 Сімейного Кодексу України,ст..8 Закону України « Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно дитини:доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 640,00 гр. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 19 грудня 2018 року.

Суддя Л.А.Шереметьєва