Житомирський апеляційний суд
Справа №295/3646/18 Головуючий у 1-й інст. Зосименко О. М.
Категорія 19 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2018 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Шевчук А.М., Талько О.Б.

за участю секретаря

судового засідання Добровольської Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №295/3646/18 за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу - Швець Руслан Олегович , Богунський ВДВС м.Житомира Головного територіального управління юстиції в Житомирській області, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 19 червня 2018 року,яке ухвалено суддею Зосименко О.М. у м.Житомирі

встановив:

У березні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. за №24176, від 18.12.2017 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитним договором у сумі 46 784,85 грн. за період з 21.02.2006 р. по 31.08.2017 р.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, не отримував від банку вимоги щодо погашення заборгованості і був позбавлений можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості, у зв'язку з чим не оспорив вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та не міг виконати їх, що, в свою чергу, не може свідчити про безспірність суми, пред'явленої до стягнення. Крім того, нотаріусом вчинено виконавчий напис за період, що перевищує загальний строк позовної давності.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 19 червня 2018 року позов ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. На підтвердження доводів апеляційної скарги зазначає, що згідно виписки по рахунку, яка була подана нотаріусу для вчинення виконавчого напису, останній платіж було здійснено у вересні 2014 року. Станом на момент вчинення оскаржуваного напису нотаріуса, прострочка становила більше ніж 1091 день, однак зазначене не було враховано судом при ухваленні оскаржуваного рішення суду. Апелянт зазначає, що оскільки умови Додаткової угоди укладеної між ним та банком передбачають погашення заборгованості щомісячними платежами, а тому висновки суду про те, що банком не пропущено трьохрічний строк звернення з відповідною вимогою, який обраховується з моменту настання строку виконання зобов'язання, а саме з 30.07.2015 р. є помилковим. Крім того, судом залишено поза увагою те, що згідно вказаної Додаткової угоди, окрім пені позичальник повинен сплатити банку також штраф у розмірі 16 181,66 грн. Проте штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання зобов'язання, а тому їх одночасне застосування за одне і те саме порушення суперечить положенням ст.61 Конституції України.

Учасники справи в судове засідання не з'явились, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

За приписами ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів здійснює розгляд справи за відсутності всіх учасників справи, які не з'явились в судове засідання та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. вчинений виконавчий напис 18.12.2017 року за №24176 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитним договором у сумі 46 784,85 грн., з яких заборгованість по пені в розмірі 30603,19 грн. та штраф в розмірі 16181,66 грн. Строк, за який проводиться стягнення становить 11 років 6 місяців 10 днів, тобто за період з 21.02.2006 р. по 31.08.2017 р.

Банком, з метою вчинення виконавчого напису, нотаріусу були надані наступні документи: заява, договір, додаткова угода до договору про надання банківських послуг від 10.07.2012 року, розрахунок заборгованості, письмова вимога боржнику.

Як вбачається з п.1.3 додаткової угоди до договору про надання банківських послуг, сторони встановили дату остаточного погашення заборгованості - 30.07.2015 р.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що під час вчинення виконавчого напису, нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Нотаріусу банком подано всі необхідні документи для вчинення виконавчого напису. Між банком і боржником встановлено дату остаточного погашення заборгованості - 30.07.2015 р та з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Такий висновок суду є помилковим виходячи з наступного.

Спірні відносини, що склалися між сторонами, регулюються, зокрема, Цивільним кодексом України, Законом України «Про нотаріат», Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, якою затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист цивільних прав та інтересів передбачений Главою 3 ЦК України. Так, відповідно до ст. 18 зазначеного Кодексу, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем і за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Згідно п.1 Постанови КМУ від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» для одержання виконавчого напису подаються нотаріусу оригінал нотаріально посвідченого договору та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Вчинення виконавчого напису регламентується главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Мінюсту України від 22.02.2012 № 296/5.

Для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, має бути зазначено строк, за який має проводитися стягнення (підпункт 2.1 глави 16 вказаного Порядку).

Пунктом 3 глави 16 Порядку встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року.

Зі справи вбачається, що в письмовій вимозі про усунення порушень за кредитним договором, яка направлена позивачу 16.10.2017 р., вимагається до сплати сума в розмірі 46784,85 грн протягом п'яти календарних днів з дати відправлення письмової вимоги. Проте вказаний банком термін об'єктивно унеможливило виконання такої вимоги. Окрім того, матеріали справи не містять відомостей про отримання цієї вимоги позивачем.

Окрім того, зі змісту розрахунку заборгованості за кредитом у валюті договору, який банком було представлено приватному нотаріусу Швець Р.О. при зверненні з заявою про вчинення оспорюваного виконавчого напису слідує, що сума заборгованості за кредитним договором, на погашення якої пропонувалося звернути стягнення розрахована за період з 21.02.2006 р. по 31.08.2017 р., тобто більше як за одинадцять років і не містить щомісячного розрахунку боргу. Окрім того, розрахунок боргу, підготовлений працівниками Банку щодо наявності грошового зобов'язання позичальника по пені є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків стягувача та не може відображати правові підстави для стягнення відповідних сум та бути доказом безспірності розміру грошових вимог Банку до позичальника. Також вчиняючи 18.12.2017 р. виконавчий напис, нотаріус не звернув уваги на те, що з для виникнення права вимоги банку стосовно зобов'язань з погашення пені та штрафів минуло більше одного року спеціальної позовної давності (ст. 258 ЦК України). Дані обставини свідчать про наявність спору між сторонами, в зв'язку з чим, заборгованість не має ознак безспірності.

Саме такий період і сума заборгованості, включаючи 1800 грн. плати за вчинення виконавчого напису, визначена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. при вчиненні оспорюваної нотаріальної дії.

Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат», п. 284 вищевказаної Інструкції та підпункту б) ч. 2 п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

З наведеного вбачається, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру суми боргу, який розраховано поза межами річного строку та підлягає стягненню за виконавчим написом, безспірності характеру правовідносин сторін, чим порушив норми статті 88 Закону України "Про нотаріат", п. 284 Інструкції та підпункту б) ч. 2 п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМ України від 29.06.99 року № 1172, а тому висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню є помилковим.

Крім того ухвалюючи рішення суд першої інстанції не звернув уваги на те, що з урахуванням положень статей 15,16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису (Постанова Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 486/388/16-ц).

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що виконавчий напис нотаріуса вчинено всупереч принципу безспірності заборгованості позивача перед банком і відсутності даних про те, що боржник був належним чином повідомлений про наявну заборгованість, а тому рішення суду підлягає скасуванню та ухваленню нового судового рішення про задоволення вимог ОСОБА_2 та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума понесених судових витрат в розмірі 1057 грн. 50 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргуОСОБА_2задовольнити.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 19 червня 2018 рокускасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Руслана Олеговича №24176, від 18.12.2017 року про стягнення з ОСОБА_2на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитним договором у сумі 46 784,85 грн. за період з 21.02.2006 р. по 31.08.2017 р.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1057 грн. 50 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 листопада 2018 року.

Головуючий Судді