ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

справа № 636/1890/17

провадження № 22ц/818/1184/18

13 листопада 2018 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря Литвин О.Б.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

третя особа - орган опіки та піклування Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 18 червня 2018 року (суддя Оболєнська С.А.)

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - орган опіки та піклування Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області про припинення прав осіб на частку в житловому будинку, який належить на праві спільної часткової власності,

встановив:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом.

Просила припинити право спільної власності ОСОБА_2 на 1/18 частку та ОСОБА_3 на 1/18 частку житлового будинку АДРЕСА_1, присудивши їм грошову компенсацію за належні частки зазначеного житлового будинку у розмірі по 5948 грн. кожному, визнати за нею право власності на зазначені частки житлового будинку.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що спірний житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності трьом співвласникам: ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Частка позивача в будинку становить 16/18, в той час коли відповідачі окремо володіють частками по 1/18 кожний. Оскільки відповідачі не є членами родини позивача, спільно не проживають та не ведуть спільного господарства, а також враховуючи те, що між ними склались неприязнені стосунки, позивач, посилаючись на ст.365 ЦК України, просила припинити право власності відповідачів на належні їм частки у спільному майні.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала.

Відповідачі у судове засідання не з'явились.

Третя особа - орган опіки та піклування Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області свого представника до суду не направила.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 18 червня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що відповідачі не заперечують, що між сторонами склалися неприязнені стосунки. Розмір часток відповідачів у спірному будинку є незначним. Таким чином, з урахуванням висновку будівельно-технічної еспертизи, відповідно до якого виділ частки кожному співвласнику в натурі є неможливим, суд мав всі підстави для задоволення позову. Зазначає, що будинок знаходиться у аварійному стані, в ньому ніхто не мешкає. У будинку відсутня вода, опалення та електроенергія, підлога провалена, вікна не засклені.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі зареєстровані у спірному житловому будинку, іншого житла не мають, факт не проживання відповідачів у спірному будинку не є підставою припинення права власності. Крім того, позивачем не доведено, що частка відповідачів у спільному майні є незначною.

Колегія суддів погоджується з висновком районного суду з огляду на наступні обставини.

Встановлено, що ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належить житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1

ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.11.2016 року належить 13/18 частин спірного житлового будинку з частиною надвірних будівель.

Крім того, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.01.2012 року їй належить право власності на 1/6 частину житлового будинку з надвірними будівлями, право власності зареєстровано в КП «Чугуївське МБТІ».

Відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належить по 1/18 частині житлового будинку.

Згідно довідки виконавчого комітету Новопокровської селищної ради Чугуївського району Харківської області від 07.09.2017 року № 1257 в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані : ОСОБА_2, ОСОБА_3 та її малолітні діти: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 639 від 31.03.2014 року, з технічної точки зору розподілити житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 в натурі, а також визначити порядок користування неможливо, у зв'язку з тим, що частки співвласників ОСОБА_2 і ОСОБА_3 є замалими.

В силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ч.1 ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Тобто для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

При цьому право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року № 6-68цс14.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім'ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном.

З аналізу судової практики вбачається, що поняття «незначна частка» є оціночним, тому при вирішенні спору в судовому порядку суд враховує співвідношення вартості всього майна, часток кожного, тощо.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 15.07.2016 року у справі №6-1599ц16, тягар доказування, що частки відповідачів є незначними і вони не можуть бути виділені в натурі, несе позивач.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2, ОСОБА_3 та її малолітні діти зареєстровані у спірному житловому будинку. Іншого житла відповідачі не мають.

Посилання позивача на висновок судової будівельно-технічної експертизи № 639 від 31.03.2014 року, згідно якого з технічної точки зору розподілити спірний житловий будинок та визначити порядок користування неможливо - не є підставою для припинення права власності відповідачів на частину належного їм житлового помешкання, з огляду на наступне.

Виходячи з аналізу вищезазначених норм, з врахуванням закріплених в пункті 6 статті 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 13 січня 2016 року № 6-2925цс16.

Отже, наведене свідчить, що відсутність технічної можливості реального поділу об'єкта нерухомого майна - не є безумовною підставою для припинення права власності власника на відповідну частку майна, а допускається при наявності низки обставин.

Оскільки відповідачі зареєстровані та проживають у спірному житловому приміщенні, яке є єдиним належним їм на праві власності житлом, тому припинення права власності на вказане майно є недопустимим, в розумінні гарантованого Конституцією України права особи на житло.

Доводи апеляційної скарги, що відповідачі у спірному будинку фактично не проживають не підтверджені належними та допустимими доказами, матеріали справи не містять даних про наявність у них іншого житла, крім спірного будинку, яким би вони мали право користуватись на законних підставах.

Крім того, відповідно до п. 38 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Андрій Руденко проти України» від 21.12.2010 року (заява №35041/05) «Суд нагадує, що втручання у право на мирне володіння майном є сумісним з вимогами ст. 1 Першого протоколу (994_535), коли воно законне і не свавільне (див. рішення у справі "Ятрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece) [ВП], N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Зокрема, друге речення першого пункту дозволяє позбавлення майна лише "на умовах, передбачених законом", а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію "законів" (див. згадане вище рішення у справі "Україна-Тюмень" проти України" (974_595), п. 49).

Вказане Рішення Європейського суду з прав людини в контексті даної справи слід розуміти так, що позбавлення особи майна є втручанням у її право на майно (право власності) та відповідно повинно здійснюватись відповідно до закону, повинно переслідувати легітимну (законну мету) в суспільних інтересах та повинен бути дотриманий справедливий баланс між інтересами суспільства та необхідністю дотримання права особи на приватну власність, що є фундаментальним правом людини.

Інші доводи апеляційної скарги вже були предметом розгляду суду першої інстанції та правильність висновків суду першої інстанції також не спростовують.

З врахування викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 18 червня 2018 року -залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 листопада 2018 року.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

І.П. Коваленко