ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи 647/1915/18 Головуючий в 1 інстанції Корсаненкова О.О.
Номер провадження 22-ц/819/331/18 Доповідач Орловська Н.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2018 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Орловської Н.В.

суддів Кутурланової О.В.

Майданіка В.В.

секретар Прушинська О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 23 серпня 2018 року у складі судді Корсаненкової О.О. у справі за позовом ОСОБА_2 до комунальної установи «Бериславський районний центр по обслуговуванню закладів освіти» про визнання наказу про звільнення незаконним, зміну формулювання причини та дати звільнення, стягнення моральної шкоди

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018р. ОСОБА_2 звернувся з позовом до комунальної установи «Бериславський районний центр по обслуговуванню закладів освіти» про визнання наказу про звільнення № 55-ос від 19.06.2018р. незаконним в частині дати та формулювання причини звільнення та відшкодування моральної шкоди в сумі 38 600 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до наказу № 138-ос від 30.11.2017р. з 04.12.2017р. був прийнятий на роботу в комунальну установу «Бериславський районний центр по обслуговуванню закладів освіти» на посаду юриста.

На підставі наказу № 55-ос від 19.06.2018р. звільнений з займаної посади за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.

Вважає, що наказ про звільнення є незаконним в частині формулювання причини і дати звільнення, оскільки у зв'язку з неможливістю виконувати покладені посадові обов'язки, 25.05.2018р. подав на ім'я директора заяву з проханням про звільнення із займаної посади з 01.06.2018р. за угодою сторін.

01.06.2018р. позивач звернувся до керівництва комунальної установи з проханням видати наказ про його звільнення згідно поданої ним заяви 25.05.2018р.

У зв'язку з відмовою роботодавця звільнити позивача із займаної посади, 06.06.2018р. останнім повторно подана заява про звільнення за власним бажанням у зв'язку з погіршенням стану здоров'я з 06.06.2018р., проте роботодавцем був звільнений з 19.06.2018р.

Відмовивши у звільненні, відповідачем завдана позивачу моральна шкода, яка полягає у психологічному дискомфорті, розумінні можливих проблем, які можуть виникнути у нього зі здоров'ям, у зв'язку з чим просив стягнути на його користь завдану моральну шкоду в сумі 38600 грн.

Позивач просить поновити строк звернення до суду з позовом, як такий що пропущений з поважних причин, оскільки з 16.06.2018р. по 22.06.2018р. перебував на лікуванні.

Оскільки роботодавець провів звільнення з 19.06.2018р. чим порушив вимоги абз.1 ст.38 КЗпП України, не провів розрахунок при звільнені чим порушив ст. 116 цього кодексу, під час прийняття на роботу, в порушення вимог ст. 29 цього кодексу не ознайомив з посадовою інструкцією, просив задовольнити позов в повному обсязі.

Рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 23 серпня 2018 року ОСОБА_2 поновлено строк звернення до суду з позовом. У задоволенні позовних вимог про визнання наказу про звільнення незаконним, зміну формулювання причин та дати звільнення, стягнення моральної шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на необґрунтованість судового рішення, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Заявлені вимоги мотивовані тим, що суд не звернув уваги на те, що працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір, при цьому працівник самостійно визначає причини, які спонукають його до розірвання договору. У разі не підтвердження або не визнання наведених працівником причин звільнення, роботодавець не може самостійно змінювати правову підставу звільнення. Крім того, з посадовою інструкцією позивач був ознайомлений 21.03.2018р., що підтверджується доказами, а тому твердження відповідача про ознайомлення з посадовою інструкцією в перший робочий день 04.12.2017р. не відповідає дійсним обставинам.

КУ «Бериславський районний центр по обслуговуванню закладів освіти» не скористалась правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, що в силу ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, судом встановлені такі обставини.

Із матеріалів цивільної справи вбачається та встановлено судом, що ОСОБА_2, на підставі наказу № 138-ос від 30.11.2017 року призначено на посаду юриста КУ «Бериславський районний центр по обслуговуванню закладів освіти» з 04 грудня 2017 року з посадовим окладом, відповідно 08 тарифного розряду, згідно штатного розпису та чинного законодавства. (а.с.38)

Згідно із записом в журналі ознайомлення працівників КУ «Бериславський районний центр по обслуговуванню закладів освіти» з правилами внутрішнього трудового розпорядку, ОСОБА_2 був ознайомлений із зазначеними правилами під підпис 05.12.2017 року.(а.с.41)

Наказом № 61 від 25.05.2018 року ОСОБА_2 було оголошено догану за неякісне та не своєчасне виконання обов'язків, покладених на нього посадовою інструкцією та зобов'язано усунути порушення до 04.06.2018 року. Із даним наказом останній був ознайомлений, про що свідчить його особистий напис про незгоду з наказом.(а.с.42-43)

25.05.2018 року ОСОБА_2 подав заяву про звільнення із займаної посади на підставі п.1 ст.36 КЗпП України (угода сторін) з 01 червня 2018 року із виплатою компенсації за невикористану відпустку. (а.с.6)

Листом № 01-22/01-19-253/18 від 31.05.2018р. КУ «Бериславський районний центр по обслуговуванню закладів освіти» повідомлено ОСОБА_2 про відсутність погодження звільнення за угодою сторін з пропозицією подання заяви про звільнення за власним бажанням (ст. 38 КЗпП України).(а.с.7)

01.06.2018 року ОСОБА_2 подав заяву про видачу наказу про його звільнення на підставі п.1 ст.36 КЗпП України (угода сторін) відповідно до поданої заяви від 25.05.2018 року.(а.с.8)

Листом № 01-22/01-19-256/18 від 01.06.2018 року ОСОБА_2 було повідомлено про відсутність погодження на його звільнення відповідно до п.1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін) та запропоновано написати заяву про звільнення відповідно до ст.38 КЗпП України (за власним бажанням). (а.с.9)

06.06.2018 року ОСОБА_2 подав заяву про звільнення із займаної посади за власним бажанням, у зв'язку з погіршенням стану здоров'я з 06.06.2018 року із виплатою компенсації за невикористану відпустку. (а.с.10)

22.06.2018р. позивачем подана заява роботодавцю про видачу наказу про його звільнення з займаної посади згідно поданої заяви від 06.06.2018р.(а.с.11)

Наказом № 55-ос від 19.06.2018 року ОСОБА_2 було звільнено із посади юриста КУ « Бериславський районний центр по обслуговуванню закладів освіти» 19.06.2018 року за власним бажанням, із виплатою компенсації за невикористану основну щорічну відпустку за 12 календарних днів за період роботи з 04.12.2017 року по 19.06.2018 року.(а.с.12)

За правилами ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

У разі коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Як вбачається з матеріалів справи і не заперечено позивачем, що між ним і відповідачем не було досягнуто згоди на звільнення за згодою сторін, тому 06.06.2018р. ОСОБА_2 подав заяву про звільнення із займаної посади за власним бажанням у зв'язку з погіршенням стану здоров'я.

Медичний висновок про неможливість виконання трудових обов'язків на день подання заяви про звільнення від 06.06.2018р. позивач не надав.

Згідно довідки до акта огляду МСЕК від 20.09.2017р. ОСОБА_2 встановлена друга група інвалідності за загальним захворюванням на строк до 01.10.2018р., черговий переогляд у вересні 2018р.(а.с.39)

Отже, група інвалідності позивачу була встановлена до часу укладення ним трудового договору із відповідачем.

Враховуючи, що позивачем на час подання заяви про звільнення від 06.06.2018р. не було надано доказів того, що через погіршення стану здоров'я не може виконувати посадові обов'язки, та продовжував їх виконувати до 15.06.2018р., а тому суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що трудовий договір з працівником правомірно розірвано 19.06.2018р. із закінченням встановленого ч.1 ст. 38 КЗпП України двотижневого строку, перебіг якого почався з часу подання позивачем заяви від 06.06.2018р. про звільнення за власним бажанням.

Також не є обґрунтованими вимоги позивача щодо незаконності наказу про звільнення в частині формулювання причини звільнення, оскільки відповідний наказ виданий відповідачем у відповідності до вимог ст. 38 КЗпП України, із зазначенням підстави звільнення вказаної позивачем у заяві від 06.06.2018р. (за власним бажанням). Зазначення в наказі про звільнення додаткових обставин, які стали підставою для звільнення працівника за власним бажанням, чинним законодавством не передбачено.

Відповідно до ч.1 статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Пунктом 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. ( п. 4.2 Інструкції)

Як встановлено судом в ході розгляду справи, у період з 18.06.2018 року по 22.06.2018 року ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується виписним епікризом № 3080 (а.с.17), у зв'язку з чим трудову книжку отримав 22.06.2018 року.

Лист непрацездатності позивачем надано до установи 22.06.2018р. (а.с.56)

Згідно платіжного доручення від 14.06.2018 року та відомості про виплати за червень 2018 року з позивачем було проведено розрахунок належних працівникові виплат та відпускних. (а.с.52,54)

Після отримання листка непрацездатності відповідач здійснив перерахунок раніше виплачених ОСОБА_2 сум із урахуванням періоду перебування його на лікуванні до 22.06.2018 року, які було виплачено за платіжним дорученням від 06.07.2018 року та відомістю про виплату за липень 2018 року. (а.с.53, 55)

Оскільки роботодавцем своєчасно проведено нарахування та виплату належних позивачу сум, з урахуванням компенсації за невикористану відпустку за весь період роботи, з урахуванням проведеного перерахунку раніше виплачених сум у зв'язку з находженням позивача на лікарняному до 22.06.2018р., суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість заявлених позовних вимог.

Враховуючи, що рішення судом ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тоді як доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому підстави для її задоволення і скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 23 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Дата складання повного тексту постанови 15 листопада 2018 року.

Головуючий ___________ Н.В.Орловська

Судді: ___________ О.В.Кутурланова

___________ В.В.Майданік