Справа № 209/2949/18
Провадження № 2/209/1453/18
12 грудня 2018 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Байбари Г.А.,
за участі секретаря Герасимчук І.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам'янське Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про захист права власності, визнання осіб такими, що втратили право користування житловим будинком,
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 такими що втратили право користування житловим приміщенням в будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1
В обґрунтування позову зазначила, що відповідач ОСОБА_2 є її дочкою, а відповідач ОСОБА_3 є чоловіком дочки. Вони перебувають у шлюбі з 12 березня 2013 року. Відповідач ОСОБА_3 раніше проживав в Росії, є громадянином Російської Федерації. У 2009 році він приїхав до м. Дніпродзержинська з метою створення сім'ї з її дочкою та був зареєстрований у будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1. В цьому ж будинку була зареєстрована та проживала її дочка ОСОБА_2, дошлюбне прізвище якої ОСОБА_1. Вона, позивач, є власником вказаного будинку, право власності на який вона набула на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим 21 квітня 1993 року. 27 жовтня 2008 року право власності на будинок на її ім'я зареєстровано в ОКП «Дніпродзержинське БТІ». У будинку дочка з чоловіком проживали до січня 2013 року, а після цього часу, забравши всі свої особисті речі та предмети побуту, виїхали на постійне місце проживання до Росії, де зареєстрували свій шлюб та облаштувалися. Вона ніколи не чинила перешкод у проживання відповідачам, вони добровільно залишили будинок та вибрали інше постійне місце проживання. З січня 2013 року відповідачі у спірному будинку не мешкають, не сплачують комунальні платежі, не утримують будинок, не цікавляться ним як приміщенням, що потрібно їм для проживання. Не зважаючи на те, що відповідачі з січня 2013 року не мешкають у будинку, вони не знялися з реєстраційного обліку по будинку. В зв'язку з реєстрацією відповідачів у будинку в неї виникли складнощі щодо отримання субсидії та розпорядження своєю власністю. Відповідачі не мають можливості приїхати до м. Кам'янське, але надіслали їй довіреності з Російської Федерації, як згоду на зняття їх з реєстраційного обліку по будинку. Проте, без особистої присутності відповідачів вона не може зняти їх з реєстрації на підставі довіреностей. Посилаючись на статті 391, 405 ЦК України, просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням у спірному житловому будинку.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили, не подали відзив на позовну заяву та заяву про розгляд справи за їх відсутності.
Виходячи з наведеного, відповідно до п.1 ч.3 ст. 223, ч.1 ст. 280, ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу в судовому засіданні за відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення.
Позивач ОСОБА_1 у вступному слові стисло виклала зміст та підстави своїх позовних вимог щодо предмету позову та надала пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Крім того, допитана як свідок згідно ст. 234 ЦПК України, надала показання про те, що відповідач ОСОБА_2 є її дочкою, її дівоче прізвище ОСОБА_1. У 2010 році з її, позивача, згоди у будинку по АДРЕСА_1 був зареєстрований відповідач ОСОБА_3, який приїхав із Росії та став співмешкати з її дочкою без реєстрації шлюбу в спірному будинку. У 2011 році дочка виїхала проживати до Росії, а відповідач ОСОБА_3 поїхав до Російської Федерації в 2012 році, де вони в 2013 році зареєстрували шлюб. Більше в Україну відповідачі не поверталися. В будинку відсутні їх особисті речі та будь-яке належне їм майно. Відповідачі не збираються повертатися в Україну. Вони надіслали їй довіреності, щоб вона зняла їх з реєстраційного обліку по будинку, але по довіреностям вона не може виписати відповідачів. Визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням в будинку, потрібно їй для зняття їх з реєстраційного обліку та подальшого оформлення житлової субсидії.
Вислухавши вступне слово позивача, її показання як свідка, встановивши фактичні обставини, зміст спірних правовідносин та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.
У судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим 12 квітня 1993 року державним нотаріусом Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, зареєстрованим в реєстрі за № 1-5660 (а.с.16), та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27 жовтня 2008 року, виданим ОКП Дніпродзержинське БТІ» (а.с. 17).
Згідно довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 28 серпня 2018 року, виданої квартальним комітетом № 1 Дніпровського району (а.с. 14), домової книги для реєстрації громадян, що проживають в будинку (а.с. 20 - 25), в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1, її дочка ОСОБА_2, її зять ОСОБА_3 та її мати ОСОБА_7.
Згідно акту від 28 серпня 2018 року (а.с. 13), що складений на підставі свідчень сусідів позивача, які мешкають у будинках 4-Б, 16, 13-А по вул. Трипільскій в м. Кам'янське (ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10.), підписи яких підтверджені головою квартального комітету №1 Дніпровського району ОСОБА_11, відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_2 не проживають в будинку по АДРЕСА_1 з 2013 року, мешкають в Росії.
Як вбачається із довіреностей, які 22 серпня 2018 року посвідчені тимчасово виконуючої обов'язки нотаріуса нотаріального округу міського округу міста Вороніж Вороніжської області Рощупкіною С.В. (а.с. 10, 11), відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2, уповноважили позивача ОСОБА_1 бути їх представником при вирішенні питання щодо зняття їх з реєстраційного обліку за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1
Крім того, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є громадянином Російської Федерації, знаходився на території України на підставі дозволу на постійне проживання, шо посвідчується посвідкою на постійне проживання, виданою 02 серпня 2010 року ВГІРФО Дніпродзержинського МУ, яка була дійсною безстроково (а.с. 9).
В заявленому позові та в судовому засіданні позивач стверджувала, що відповідач ОСОБА_2 виїхала до Росії у 2011 році, а відповідач ОСОБА_3 виїхав до Росії у 2012 році, де мешкають до теперішнього часу. Вони не пред'являли до неї ніяких претензій з приводу їх проживання у житловому будинку по АДРЕСА_1, і в цьому будинку відсутні їх особисті речі та предмети побуту.
Таким чином, судом встановлено, що відповідачі, як членами сім'ї позивача, не проживають у спірному житловому будинку більше одного року, а саме: ОСОБА_2 - з 2011 року, ОСОБА_3 - з 2012 року, будь-які угоди між ними та власником будинку ОСОБА_1 не укладалися.
Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у випадку відсутності члена сім'ї без поважних причин понад одного року, якщо інше не встановлено угодою між ним та власником житла чи законом .
Р еєстрація відповідачів у належному ОСОБА_1 будинку порушує її права позивача, як власника, перешкоджає здійсненню прав по користуванню власністю. Вона не має можливості вільно розпоряджатися належним їй нерухомим майном, а також позбавлена можливості скористатися субсидією на відшкодування вартості житлово-комунальних послуг.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідачі, як члени сім'ї власника житла, втратили право користування житловим приміщенням в належному позивачу на праві власності житловому будинку по АДРЕСА_1.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом у спірному житловому будинку, є підставою для зняття їх з реєстрації, що відноситься до компетенції Відділу реєстрації (зняття з реєстрації) фізичних осіб адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради.
Керуючись статтями 10, 12, 13, 141, 259, 263-265, 280- 282 ЦПК України, суд
Задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про захист права власності, визнання осіб такими, що втратили право користування житловим будинком.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, такою, що втратила право користування житловим приміщенням в будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця с. В. Димерка Броварського району Київської області, таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 352,40 грн. сплаченого судового збору.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 352,40 грн. сплаченого судового збору.
Повне судове рішення складено 18 грудня 2018 року.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач може оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строків подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення або позивачем та іншими учасниками справи апеляційної скарги, якщо заяву та апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя Г.А. Байбара.