Справа № 529/186/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2018 року Диканський районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Гвоздика А. Є. у приміщенні Диканського районного суду в смт. Диканька, розглянувши без проведення судового засідання у порядку спрощеного позовного провадження за правилами письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 Хидира-огли до ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 матеріальної шкоди в сумі 2 530 грн. 17 коп. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що на ґрунті неприязних відносин, в ході сварки з ним, відповідачем було, пошкоджено його автомобіль. За фактом вказаного пошкодження, дружина позивача ОСОБА_3 зверталась до правоохоронних органів, в ході перевірки яких у діях ОСОБА_2 ознак кримінального правопорушення не виявлено.

В наслідок пошкодження автомобіля, позивачеві необхідно провести відновлюючий ремонт автомобіля, однак у зв'язку з скрутним матеріальним становищем, позивач на даний час вказаний ремонт належного йому транспортного засобу не провів. Вказуючи на те, що відповідачем у добровільному порядку не відшкодовано кошти, які необхідні для ремонту його автомобіля, позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 2 530 грн. 17 коп., а також судових витрат по справі.

Оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, за таких обставин є малозначною, тому підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, то відповідно до ч. 13 ст. 7, ч.ч. 3, 5 ст. 279 ЦПК України справа була розглянута без повідомлення сторін в порядку письмового провадження без проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Відповідач в порядку ст. 178 ЦПК України подав відзив, у якому вказав, що позовні вимоги позивача не визнає, оскільки позовні вимоги заявлені позивачем ОСОБА_1 є безпідставними. Відповідач ОСОБА_2 зазначив, що 26.08.2016 року між ним та позивачем по справі виник конфлікт. В ході вказаного конфлікту позивач по справі намагався на своєму транспортному засобу проїхати через належну дочці відповідача, земельну ділянку. Відповідач по справі не давав йому цього зробити і ОСОБА_1 скерував свій автомобіль на нього, однак він відскочив від нього ліворуч та падаючи випадково подряпав вилами праву частину належного позивачеві автомобіля, які тримав в руці. Після чого, позивач ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_3 нанесли йому тілесні ушкодження. По факту нанесення тілесних ушкоджень відповідачеві ОСОБА_2 було відкрито кримінальне провадження, а в подальшому постановлено обвинувальний вирок стосовно позивача по справі та його дружини ОСОБА_3 за нанесення останньому тілесних ушкоджень.

Відповідач в своєму відгуці на позов також вказує, що пошкодження автомобіля позивача ОСОБА_1 сталися з його вини, а вартість визначених збитків є не вірною, оскільки вона визначалася спеціалістом ОСОБА_4 не попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, який, окрім того не є експертом. Окрім того, з вказаного Звіту про оцінку майна не зрозуміло, які саме пошкодження оцінювачем ОСОБА_5 досліджувалися, а тому з вказаних підстав відповідач ОСОБА_2 вважає, що даний Звіт не відповідає вимогам чинного законодавства, а тому не може бути прийнятим судом до уваги.

Враховуючи з викладеного, відповідач ОСОБА_2 просить суд відмовити в задоволенні позов за безпідставністю, а також стягнути в порядку встановленому законом судові витрати, які складається з витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2 000 грн.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Як вбачається з належного в матеріалах справи протоколу огляду місця події та вилучення від 26. 08. 2017 року, що під час огляду земельної ділянки, яка належить ОСОБА_6 виявлено металеву лопату із дерев'яним держаком, дерев'яну палицю (штильок), візок який був пошкоджений. Поряд з земельною ділянкою заходився автомобіль НОМЕР_1, на правій стороні якого виявлені пошкодження у вигляді подряпин.

Згідно з ч.3 ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність одночасно усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою.

Із роз'яснень, викладених у п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27.03.1992 року №6 вбачається, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній зв'язок та є вина зазначеної особи.

Ч. 1 ст. 1193 ЦК України передбачає, що шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується.

Як вбачається з наданих відповідачем по справі протоколів допиту свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, що вони бачили 26.08.2016 року, як ОСОБА_1 махаючи лопатою в бік ОСОБА_2 наніс йому декілька ударів, а останній відмахувався від нього вилами.

З вироку Диканського районного суду Полтавської області від 21.12.2017 року, який набрав законної сили 23 січня 2018 року видно, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 були засуджені за нанесення 26.08.2016 року ОСОБА_2 тілесних ушкоджень, кваліфікованих за ч. 2 ст. 125 КК України.

Зі змісту вказаного вироку вбачається, що ОСОБА_1 - позивач по справі, неодноразово їздив на належному йому автомобілі через земельну ділянку, яка належить дочці ОСОБА_2, хоча останній йому говорив цього не робити. 26.08.2016 року ОСОБА_1 їхав через вказану земельну ділянку, а ОСОБА_2 взявши в руки вила він став на земельній ділянці і повідомивши, що в разі руху він проколе шини у автомобілі. Однак ОСОБА_1 завівши автомобіль розпочавши рух скерував його в бік потерпілого ОСОБА_2 - відповідача по справі, додавши при цьому швидкості. Внаслідок цього, останній відскочив ліворуч та даними вилами відмахнув від себе і зачепив задню праву частину автомобіля, у зв'язку з чим ненавмисно подряпав автомобіль позивача.

Частинами 1 та 2 ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного прав, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі (реальні збитки).

Як зазначає у своєму позові ОСОБА_1, що на даний час загальна сума матеріальної шкоди, яка спричинена йому діями відповідача ОСОБА_2 становить 2 530 грн. 17 коп.. До цього часу, ним жодних ремонтних робіт по відновленню свого автомобіля не проводилося, жодних коштів на його проведення він не витрачав, а вказана сума була визначена шляхом складання відповідного Звіту, який подано до суду.

Однак, суд критично ставиться до дослідженого ним Звіту № 175/12/17 про оцінку вартості (розміру) матеріальних збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу /далі - Звіт/, який складений фізичною особою підприємцем ОСОБА_5. Оскільки, як вказується самим позивачем по справі, відповідач завдав пошкодження його транспортному засобу ще 26.08.2017 року, а даний Звіт було складено лише 27 грудня 2017 року, тобто більше ніж за три місяці з часу спричинених пошкоджень. По-друге в даному Звіті не зазначено, які саме деталі транспортного засобу підлягають відновлювальному ремонту та внаслідок яких саме пошкоджень необхідний такий. По-третє, наданий до суду Звіт не містить саме виду необхідних робіт, або вже виконаних по відновленню ремонту.

До того ж, самим позивачем, в позовній заяві не зазначено, які саме пошкодження були спричиненні його транспортному засобу. Також не зазначено суму саме реальних збитків, витрат, які позивач поніс внаслідок пошкодження його транспортних засобів, а вказано лише суму, яку розраховує витратити.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як вбачається з досліджених доказів, що пошкодження які спричиненні транспортному засобу позивача були спричиненні відповідачем без прямого умислу на це, його дії не були визнаними неправомірними, а окрім цього не були спрямованими на таке пошкодження, а були лише результатом запобігання наїзду на нього, самим позивачем на належному йому автомобілі.

Враховуючи викладене, дослідженні докази, як кожен окремо так і в їх сукупності, беручи до уваги той факт, що позивачем не доведено що завдана шкода відповідачем його транспортному засобу була спричинена внаслідок його протиправних дій, які були спрямовані на вчинення саме такої, а вона була лише результатом уникнення наїзду на нього останнім. Окрім, того самим позивачем в позові не зазначено, які саме ушкодження були нанесені його транспортному засобу, відсутній розрахунок реально понесених збитків останнім, які він поніс внаслідок вказаних ушкоджень, тому суд приходить до висновку про те, що позов є безпідставним і задоволенню не підлягає.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Враховуючи те, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають, суд приходить до висновку, що з останнього на користь відповідача підлягає стягненню судові витрати понесені ним на професійну правову допомогу в сумі 2 000 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 386, 1166, 1193 ЦК України, п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" №6 від 27.03.1992 року, ст. ст. 7 ч. 13, 10, 12, 17, 81, 82 89, 133, 141, 263-265, 273, 279 ч. 5, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 Хидир-огли, який проживає по вул Травневій, 47 в с. Велика Рудка Диканського району Полтавської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, до ОСОБА_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, про відшкодування матеріальної шкоди, відмовити за безпідставністю.

Стягти з ОСОБА_1 Хидир-огли,ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на користь ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 понесені ним витрати на професійну правову допомогу в сумі 2000 /дві тисячі/ грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили через 30 днів з дня його ухвалення, якщо на нього не буде подана апеляційна скарга учасниками справи.

Рішення може бути оскаржене протягом 30 днів з дня його ухвалення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Полтавської області.

Головуючий: