Справа №489/5603/18
Провадження № 22-ц/812/249/18 Суддя-доповідач апеляційної інстанції: Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2018 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Галущенка О.І., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Яценко Л.В.,

за участю: представника заявниці - ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали позовної заяви за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на ухвалу судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 вересня 2018 року, постановлену за заявою ОСОБА_3 за участю заінтересованої особи - Шевченківської сільської ради Миколаївської області про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини,

в с т а н о в и л а :

11 вересня 2018 року ОСОБА_3 звернулася із заявою до суду про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, посилаючись на те, що встановлення даного факту необхідно для оформлення права на спадщину за законом, після смерті її сина - ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 вересня 2018 року у відкритті провадження у справі на підставі ч.4 ст. 315 ЦПК України відмовлено, у зв'язку з наявністю спору про право та роз'яснено заявниці право на подачу позову на загальних підставах.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність ухвали суду нормам процесуального права, просила вказану ухвалу скасувати, а справу повернути до того ж суду для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, представника заявниці, дослідивши матеріали заяви, докази в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

За правилами ч.4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, a якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Спір про право пов'язаний виключно з порушенням або оспорюванням суб'єктивного права, тобто коли відсутнє порушення права, то не може бути також і спору про право цивільне. Звернення особи за судовим захистом у такому випадку зумовлюється неможливістю здійснити своє право через неможливість його довести відповідному органу (РАГСу, нотаріусу та ін.) або громадянам та на підставі її впевненості в існуванні права. Характерним для справ окремого провадження є положення, коли звернення особи до суду зумовлюється неможливістю здійснити своє право через недоведеність певної юридичної обставини, з існуванням якої закон надає особі відповідні права. Якщо у справі беруть участь заінтересовані особи, які позитивно ставляться до встановлення даного факту у суді, спір про право не може виникнути.

В роз'ясненнях, що містяться в пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилась до 1 січня 2004 року тощо.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 звернулась до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просила встановити факт постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_4 за адресою: квартира АДРЕСА_1 з квітня 2004 року до часу відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Встановлення даного факту заявниці необхідно для оформлення спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті її сина - ОСОБА_4 оскільки нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що вона пропустила строк для прийняття спадщини, а тому вважається такою, що не прийняла спадщину.

На захист своїх спадкових прав ОСОБА_3 звернулась із заявою про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, в якій зазначає про відсутність інших спадкоємців за законом першої черги та за заповітом після смерті її сина - ОСОБА_4, а тому спору щодо спадкового майна не має.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі суддя виходив з того, що із заяви ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини вбачається спір про право.

Між тим, належних доказів на підтвердження правових наслідків подання такої заяви не надано та матеріали справи не містять.

Зазначене вище унеможливлює зробити висновок щодо наявності спору про право на стадії відкриття провадження у справі, а тому висновок суду про відмову у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_3 є передчасним.

За таких обставин, ухвалу судді від 13 вересня 2018 року про відмову у відкритті провадження у справі не можна вважати законною та обґрунтованою, а тому відповідно до п. 2 ч.1 ст. 379 ЦПК України вона підлягає скасуванню з поверненням матеріалів до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Керуючись статтями 367, 374, 379, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 вересня 2018 року скасувати, матеріали справи передати до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного її тексту до Верховного Суду у порядку та випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: О.І. Галущенко

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 15 листопада 2018 року.