Постанова

Іменем України

12 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 308/2718/16-ц

провадження № 61-674св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Штелик С. П. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Мартєва С. Ю.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: Міський відділ Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції, ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 29 листопада 2017 року у складі суддів: Кожух О. А., Мацунича М. В., Собослоя Г. Г.,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Міського відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції, ОСОБА_5 про визнання права власності на нерухоме майно.

Позов мотивовано тим, що він за результатами проведення прилюдних торгів із реалізації нерухомого майна від 14 квітня 2014 року набув у власність двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 за ціною 212 050 грн., власником якої був ОСОБА_5 28 квітня 2014 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_6 йому було видано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів № 667.

Вказував, що рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 27 лютого 2015 року за позовом ОСОБА_5 до Міського відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції, приватного підприємства «Нива-В. Ш.», визнано недійсними прилюдні торги від 14 квітня 2014 року з реалізації вказаної квартири та протокол №0714078-1 проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна від 14 квітня 2014 року. Підставою задоволення позовних вимог стало те, що прилюдні торги були проведені на підставі звіту про оцінку майна, який втратив чинність. Зазначав, що оскільки порушень з його боку, як покупця вказаним судовим рішенням встановлено не було, він є добросовісним набувачем нерухомого майна.

Посилаючись на положення статей 330, 388, 392 ЦК України, просив визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_2.

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 грудня 2016 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_3.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що судом не встановлено наявність порушень порядку підготовки та проведення прилюдних торгів з боку позивача, виходячи з презумпції дійсності правочину, принципів розумності і справедливості, наявні правові підстави для визнання за ОСОБА_4 права власності на квартиру АДРЕСА_2.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 29 листопада 2017 року заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 21 грудня 2016 року скасовано та ухвалено нове про відмову у задоволенні позову. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що оскільки прилюдні торги від 14 квітня 2014 року з реалізації спірної квартири, як договір купівлі-продажу визнано недійсними, тому такий правочин, відповідно до частини першої статті 216 ЦК України, не створює для ОСОБА_4 такого юридичного наслідку, як виникнення права власності на вказану квартиру, оскільки незаконність такого набуття встановлено судом. Не відповідає вимогам закону висновок суду першої інстанції щодо визнання за позивачем права власності на спірну квартиру, оскільки саме в порядку захисту прав дійсного власника ОСОБА_5 у власність останнього було повернуто спірну квартиру з володіння ОСОБА_4

У касаційній скарзі, поданій у січні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не звернув уваги на те, що позивач є добросовісним набувачем спірного майна, оскільки судовим рішенням встановлено, що прилюдні торги визнано недійсними у зв'язку з тим, що виконавчою службою було неналежним чином проведено організацію прилюдних торгів, зокрема, звіт про оцінку майна втратив чинність. Враховуючи, що кошти сплачені позивачем як покупцем не повернуті, а направлені на погашення перед банком боргу колишнього власника квартири ОСОБА_5, позивач має право на визнання за ним права власності на придбане ним майно.

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_5 зазначив про те, що у позивача відсутні підстави для набуття права власності на спірну квартиру, оскільки прилюдні торги, де позивач виступав покупцем, визнані судом недійсними. Просив відмовити у задоволенні касаційної скарги.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Суди установили, що ОСОБА_4 був переможцем прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, що відбулися 14 квітня 2014 року, та придбав двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 за ціною 212 050 грн.

28 квітня 2014 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_6 видано ОСОБА_4 свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів № 667.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 27 лютого 2015 року позов ОСОБА_5 до Міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції, приватного підприємства «Нива-В.Ш.», третя особа - ОСОБА_4, задоволено. Визнано недійсними прилюдні торги від 14 квітня 2014 року з реалізації квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4, та протокол № 0714078-1 щодо проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна від 14квітня 2014 року.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 15 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, треті особи: Ужгородське міськрайонне управління юстиції Закарпатської області в особі Реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції та Міський відділ Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції, про визнання недійсним акта державного виконавця, свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів та повернення майна, визнано недійсним свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, посвідчене приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_6 28 квітня 2014 року за реєстровим № 667 та видане ОСОБА_4, повернуто з володіння ОСОБА_4 квартиру № 18 у будинку № 11 у м. Ужгороді Закарпатської області у власність ОСОБА_5

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Стаття 328 ЦК України визначає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно статті 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Частинами першою-третьою статті 203 ЦК Українивизначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, тому така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, що встановлені частинами першою-третьою та шостою статті 203 ЦК України. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 жовтня 2012 року у справі № 6-116цс12.

Відповідно до вимог статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у разі неможливості такого повернення, зокрема, тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

За змістом частин першої та другої статті 216 ЦК України правовими наслідками недійсності правочину є реституція (основний наслідок) та відшкодування збитків (додатковий наслідок).

Отже, наслідком визнання результату прилюдних торгів, яким фактично є оформлений у вигляді протоколу про результати торгів договір купівлі-продажу, недійсним є повернення сторін договору купівлі-продажу продавця і покупця до первісного стану, тобто реституція як спосіб захисту, що характерний для зобов'язальних відносин.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визнання за позивачем права вланості на квартиру № 18 у будинку № 11 у м. Ужгороді Закарпатської області.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків апеляційного суду, викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 29 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. П. Штелик

В.С. Висоцька

С.Ю. Мартєв