ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2200/18 Справа № 209/3823/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Замкова Я.В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 лютого 2017 року по справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк "Приват Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», назва якого змінена у відповідності до Статуту, затвердженого 21 травня 2018 року та погодженого 11 червня 2018 року, на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що 13 жовтня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір без номеру, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Вказували, що відповідно до п.п.2.1.1.2.3;2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Зазначали, що ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затверджених наказом №СП-2010-256 від 06 березня 2010 року та "Тарифами Банку", складає договір між нею та банком, про що свідчить її підпис у заяві.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 порушила умови кредитного договору, суму кредиту не повернула, внаслідок чого станом на 31 серпня 2016 року допустила заборгованість у загальному розмірі 13.327 грн. 14 коп., яка складається з заборгованості по кредиту в розмірі 226 грн.52 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 9.542 грн.18 коп.; заборгованості за пенею та комісією в розмірі 3.400 грн., штрафу (фіксованої частини) в розмірі 500 грн., штрафу (процентної складової) в розмірі 658 грн.44 коп., яку вони просять стягнути з відповідача.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 лютого 2017 року позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 13.168 грн.70 коп., яка складається з заборгованості по кредиту в розмірі 226 грн.52 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 9.542 грн.18 коп.; заборгованості за пенею в розмірі 3.400 грн. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційні скарзі відповідач ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині стягнення з неї заборгованості за відсотками та пенею та ухвалити нове рішення, яким стягнути з неї на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 384 грн.76 коп., з яких заборгованість за відсотками - 286 грн.97 коп. та заборгованість за пенею за період з 01 вересня 2015 року по 31 серпня 2016 року у розмірі 97 грн.79 коп.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що позивачем заборгованість за відсотками стягнута за два рази зміненою без її згоди процентною ставкою, а пеня підлягає до стягнення з врахуванням її заяви про застосування строку позовної даності, викладеної в апеляційній скарзі, за один рік.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2017 року апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково. Рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 лютого 2017 року змінене в частині стягнутої суми пені та стягнуто заборгованість у розмірі 10.868 грн.70 коп., до складу якої входить заборгованість за пенею в розмірі 1.100 грн. Здійснено розподіл судових витрат.

Постановою Верховного Суду від 16 травня 2018 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2017 року в частині позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом та пені скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині, що переглядається, зміні з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду у частині, що переглядається, не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 13 жовтня 2012 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір без номеру, за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_1 в анкеті-заяві від 13 жовтня 2012 року підтвердила, що зазначена заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами і Правилами, а також Тарифами банку складають договір про надання банківських послуг, з якими вона ознайомлена і згідна, що засвідчила своїм підписом.

Відповідно до вказаної заяви відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до пункту 2.1.1.12.6 Умов та правил за користування кредитом і овердрафтом банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому Тарифами банку, з розрахунку 360 (триста шістдесят) календарних днів у році.

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком (пункт 2.1.1.2.4 Умов та правил).

Відповідно до пункту 2.1.1.5.5 Умов та правил позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Згідно з пунктом 2.1.1.5.6 Умов та правил клієнт зобов'язаний у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), сплати винагороди банку.

При порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн + 5% від суми позову (пункт 2.1.1.7.6 Умов та правил).

Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил передбачено право банку проводити зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни розмірів наданого кредиту (кредитного ліміту) зобов'язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку згідно з пунктом 1.1.3.1.9 цього договору. Якщо протягом семи днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду з умовами, то рахується, що клієнт прийняв нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) банк залишає за собою в односторонньому порядку за власним рішенням і без попереднього повідомлення клієнта.

Згідно з тарифами банку базова відсоткова ставка становила 2,5% на місяць (30% річних).

З матеріалів справи вбачається, що процентна ставка за користування кредитом була збільшена банком з 01 вересня 2014 року до 34,80% річних, а з 01 квітня 2015 року до 43,20%.

Станом на 31 серпня 2016 року за кредитним договором без номеру від 13 жовтня 2012 року рахується заборгованість у загальному розмірі 13.327 грн.14 коп., яка складається з заборгованості по кредиту в розмірі 226 грн.52 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 9.542 грн.18 коп.; заборгованості за пенею та комісією в розмірі 3.400 грн., штрафу (фіксованої частини) в розмірі 500 грн., штрафу (процентної складової) в розмірі 658 грн.44 коп.

Частково задовольняючи позовні вимоги банку та стягуючи заборгованість у загальному розмірі 13.168 грн.70 коп., яка складається з заборгованості по кредиту в розмірі 226 грн.52 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 9.542 грн. 18 коп.; заборгованості за пенею в розмірі 3.400 грн., суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості частини цих позовних вимог.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за відсотками саме у розмірі 9.542 грн. 18 коп. у зв'язку з наступним.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За правилами статей 526,530,610 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статі 611 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Колегія суддів наголошує на тому, що особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов.

Дослідивши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що саме такий договір був укладений і виконувався сторонами.

Вимоги про визнання цього договору в цілому або його частини недійсними, а також про зміну або розірвання договору з передбачених законом підстав ОСОБА_1 не заявляла.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 стосовно пропуску банком строку позовної давності для пред'явлення до неї вимог про стягнення пені, колегією суддів відхиляються, а її заява приведена в апеляційній скарзі не може бути розглянута судом апеляційної інстанції, оскільки ст.267 ЦК України є нормою матеріального права.

Крім того, оцінка даному доводу дана в постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року при частковому скасуванні рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2017 року.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині її незгоди з нарахуванням відсотків за спірним кредитним договором за двічі зміненою в односторонньому порядку процентною ставкою заслуговують на увагу у зв'язку з наступним.

Так, відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на час підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У частині четвертій указаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

У разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Колегія суддів наголошує на тому, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт того, що відповідач повідомлялась про зміну процентної ставки у відповідності до вимог закону.

Як і відсутні докази того, що відповідач повідомлялась про зміну процентної ставки і у відповідності до Умов та правил.

Також в матеріалах справи відсутні дані стосовно того, що ОСОБА_1 здійснювала погашення заборгованості на час дії відсоткових ставок 34,80% та 43,20%, натомість із розрахунку заборгованості вбачається, що останнє погашення у розмірі 300 грн. було здійснено 24 грудня 2012 року.

Колегія судів приходить до висновку, що позивачем нараховувались проценти у розмірі більшому, ніж було визначено умовами договору, всупереч статті 1056-1 ЦК України щодо заборони збільшення банком процентної ставки в односторонньому порядку.

З наявної в матеріалах справи анкеті-заявці про приєднання до умов та правил надання банківських послуг убачається, що сторонами обумовлено проценту ставку за користуванням кредитом 30% річних на залишок заборгованості.

Тобто, виходячи з процентної ставки за весь час користування кредитом 30% річних та кількості днів за період з 01 вересня 2014 року (дати першого підвищення відсоткової ставки за користування кредитом) по 31 серпня 2016 року, яка складає 730 днів, заборгованість по відсоткам за користування кредитом становить 137 грн.20 коп. з наступного розрахунку: 226 грн. 52 коп. (прострочена заборгованість за кредитом) х 30% : 360 днів (передбачених п.2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою») х 730 днів = 137 грн. 20 коп.

З розрахунку заборгованості вбачається, що сальдо поточної заборгованість за кредитом становить 0.

Таким чином разом із заборгованістю за процентами станом на 01 вересня 2014 року (накопичувальним підсумком) у розмірі 358 грн.73 коп. стягненню підлягає 495 грн.93 коп. (137 грн.20 коп. + 358 грн.73 коп).

Таким чином, виходячи з встановлених обставин, наданих сторонами доказів та вимог закону, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за процентами за кредитним договором підлягають задоволенню частково та з відповідача на користь позивача необхідно стягнути станом на 31 серпня 2016 року заборгованість за відсотками за користування кредитом в сумі 495 грн. 93 коп.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов'язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

З урахуванням наведеного, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду в частині стягнення відсотків за спірним кредитним договором постановлене без дотримання зазначених вище вимог законодавства, а тому підлягає зміні в частині розміру відсотків що підлягають до стягненню з відповідача та як наслідок загальної суми заборгованості.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 лютого 2017 року змінити в частині розміру стягнутої з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" заборгованості за відсотками та загальної суми заборгованості за договором без номеру від 13 жовтня 2012 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" загальну суму заборгованості договором без номеру від 13 жовтня 2012 року в розмірі 4.122 грн.45 коп., з яких заборгованість за відсотками 495 грн.93 коп.

В решті рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.