16.04.2018 Справа № 756/9759/17
Пр.№ 2/756/1306/18
Ун.№ 756/9759/17
I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 квітня 2018 року Оболонський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді - Майбоженко А.М.,
при секретарі - Сергеєвій Т.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІЛІГРАН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи заявлені вимоги наступним.
Позивач виконав свої зобов'язання в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредитні кошти. Відповідач свої зобов'язання за даним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим у нього перед позивачем станом на 19.07.2017 р. утворилась заборгованість у розмірі 22 255 грн., яка складається з: 3 000 грн. - заборгованість за кредитом, 20 140 грн. - заборгованість за відсотками, 7 790 грн. - заборгованість за штрафними санкціями.
У судове засідання представник позивача не з'явився, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій також зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, а тому враховуючи повторність неявки суд вважає за можливе проводити розгляд справи без його участі.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України та відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає правильним заявлені у справі позовні вимоги задовольнити частково з наступних підстав.
Позивач виконав свої зобов'язання у повному обсязі, а саме видав відповідачу кредитні кошти в сумі 3 000 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером №215 від 05.07.2016 (а.с.9).
Відповідно до п.9.1 та 9.2 Договору, він набирає чинності з дати його укладення та діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань.
Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу.
Відповідно до ст.549 ЦПК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.
Відповідач належним чином свої зобов'язання за договором не виконав, що призвело до виникнення заборгованості.
Позивачем вона розрахована станом на 19.07.2017 р. у розмірі 22 255 грн., яка складається з: 3 000 грн. - заборгованість за кредитом, 20 140 грн. - заборгованість за відсотками, 7 790 грн. - заборгованість за штрафними санкціями.
Перевіривши правильність проведених розрахунків, суд вважає, що позивачем необґрунтовано розраховано суму боргу за кредитом.
При розрахунку розміру відсотків за користування кредитом, позивачем не враховано наступних вимог закону.
Відповідно до ст..536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
На думку суду, користування чужими коштами є правомірним протягом строку, що узгоджений між сторонами у договорі.
Між позивачем та відповідачем узгоджено, що за період з 05.07.2016 року по 25.07.2016 року, останній зобов'язався перед позивачем на сплату йому процентів за користування кредитними коштами у розмірі 693,5% річних (1,9% на день), що у грошовому вираженні складає 57 грн. Всього за правомірне користування чужими коштами за умовами договору відповідач мав сплатити позивачу 1 197 грн.
Відповідач після закінчення строку дії договору сплатив позивачу: 10.08.2016 року - 480 грн., 912 грн., 608 грн., а також 2 500 грн. 09.11.2016 року. Всього відповідачем сплачено на виконання умов договору 4 500 грн.
Як зазначено позивачем, відповідачем за весь час існування боргових зобов'язань сплачено позивачу 1 520 грн. - боргу по процентам, що є більшою сумою ніж сума відсотків, обумовлена сторонами у договорі.
Суд не вбачає підстав для нарахування відсотків за користування чужими коштами у розмірі, обумовленому сторонами, після спливу строку дії договору та вважає, що після цього нарахування відсотків має здійснюватись за правилами, що визначені не договором, а законом. Адже, сторони досягли між собою згоди щодо істотних умов кредитного договору при його підписанні, нарахування відсотків після спливу строку дії договору у розмірі, що визначений ними за правомірне користування чужими коштами, сторонами не погоджувалось.
Після закінчення строку дії договору, користування чужими коштами відповідачем свідчить про порушення ним взятих на себе зобов'язань, а тому є неправомірним.
Неправомірне користування кредитними коштами зумовлює настання відповідальності, визначеної законом.
Статтею 625 ЦК України передбачені спеціальні правові наслідки, які настають у разі прострочення виконання грошового зобов'язання. На боржника покладається обов'язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Вимог щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3 відсотків річних, позивачем не заявлено.
Згідно з п. 7.1 вищевказаного договору, у випадку порушення позичальником строку повернення Фінансового кредиту та/або оплати суми процентів за користування кредитом, позичальник додатково, крім за процентів за користування Фінансовим кредитом за кожен день прострочення, сплачує кредитодавцеві неустойку у вигляді пені у розмірі 1% від загальної суми фінансового кредиту за кожен день прострочення.
На момент закінчення строку дії договору, відповідач мав прострочену заборгованість по кредиту та відсоткам у розмірі 4 197 грн.
Відповідачем сплачено 10.08.2016 року 2000 грн., а 09.11.2016 року - 2 500 грн.
За період з 26.07.2016 року по 09.11.2016 року розмір пені складає 3 120 грн., який вирахуваний шляхом множення кількості днів прострочення (104) на 30 грн. (1% від суми фінансового кредиту).
Здійснені оплати відповідачем вказують на те, що фінансовий кредит повернуто 09.11.2016 року, підстав для нарахування пені після цієї дати суд не вбачає.
Заборгованість відповідача до цієї дати складала 3 000 грн. - заборгованість за кредитом, 1 197 грн. - заборгованість по відсоткам, 3 120 грн. - пеня, всього - 7 317 грн.
4500 грн., сплачені відповідачем на виконання умов кредитного договору мають бути зараховані у рахунок погашення заборгованості по кредиту, відсоткам та частково пені. Непогашений розмір пені складає 2 817 грн. Ця сума підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі.
Отже, перерахувавши заборгованість, суд вважає правильним прийняти рішення про стягнення з відповідача 2 817 грн. пені, задовольнивши позовні вимоги частково з підстав, що зазначені вище.
У відповідності до ст.141 ЦПК України суд вважає правильним покласти на сторони судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог та стягнути з відповідача на користь позивача 144 грн. судового збору.
Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 280,281 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІЛІГРАН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості- задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту до Апеляційного суду м.Києва через Оболонський районний суд м.Києва.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.М.Майбоженко