Постанова

Іменем України

12 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 2-1376/2006

провадження № 61-16918 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

відповідачі: управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради, комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Харківської міської ради на ухвалу Апеляційного суду Харківської області у складі судді Кокоша В. В.

від 28 жовтня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2006 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради, комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» (далі - КП «Харківське МБТІ») про визнання права власності та реєстрацію права власності.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 вересня

2006 року позов ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності на ? частину за кожним на нежитлове приміщення - майстерню загальною площею 16,9 кв. м, розташоване по АДРЕСА_1 та зобов'язано КП «Харківське МБТІ» провести реєстрацію права власності позивачів на вказане майно.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 28 жовтня 2016 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Харківської міської ради на рішення Фрунзенського районного суду

м. Харкова від 18 вересня 2006 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що апеляційну скаргу подано органом місцевого самоврядування після спливу встановленого

пунктом 3 частиною третьою статті 297 ЦПК України 2004 року граничного річного строку з моменту оголошення рішення суду, що є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження незалежно від поважності причин пропуску такого строку.

У касаційній скарзі, поданій у січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Харківська міська рада просить скасувати ухвалу апеляційного суду, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що міська рада не брала участі у справі, тому їй не було відомо про існування рішення суду першої інстанції, а тому заявник вважає помилковим висновок апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження.

У квітні 2017 року від ОСОБА_4 та ОСОБА_5 надійшли заперечення (відзив) на касаційну скаргу, в яких вони посилалися на необґрунтованість доводів скарги та законність постановленої ухвали суду апеляційної інстанції.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини першої статті 292 ЦПК України2004 року сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до частини третьої статті 297 ЦПК України 2004 року незалежно від поважності причини пропуску строку апеляційного оскарження апеляційний суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга прокурора, органу державної влади чи органу місцевого самоврядування подана після спливу одного року з моменту оголошення оскаржуваного судового рішення.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Положення частини третьої статті 297 ЦПК України2004 року щодо обмеження органів державної влади та місцевого самоврядування в оскарженні судових рішень річним строком з моменту їх проголошення сприяють тому, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати своєчасного виконання своїх обов'язків.

Враховуючи те, що річний строк, визначений частиною третьою

статті 297 ЦПК України 2004 року для органу місцевого самоврядування є присічним, а тому він поновленню не підлягає.

Стабільність судового рішення як його правова характеристика є гарантією його правової дії, його правової визначеності.

Європейський суд з прав людини у низці своїх рішень, зокрема, у справі «Брумареску проти Румунії» від 28 жовтня 1999 року, у справі «Рябих проти Росії» від 24 липня 2003 року, у справі «Праведна проти Росії» від 18 листопада 2004 року, у справі «Радчіков проти Росії» від 24 травня 2007 року, у справі «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, у справі «Науменко проти України» від 09 листопада 2004 року, у справі «Волосюк проти України» від 29 червня 2006 року виводить такий принцип права як «принцип правової визначеності», який вимагає, щоб «остаточне рішення суду не ставилося під питання». Це означає, що суд та інші органи державної влади після ухвалення остаточного рішення не мають права на звернення на перегляд рішення суду, що стосується також посадових осіб органів державної влади, які участі у справі не брали. Тобто, повторний розгляд справи по суті саме за зверненням органів влади чи місцевого самоврядування, а також їх посадових осіб є порушенням принципу правової визначеності.

Оскільки на день звернення Харківської міської ради з апеляційною скаргою - 06 жовтня 2016 року - була чинною редакція пункту 3 частини третьої статті 297 ЦПК України 2004 року, відповідно до якої встановлено преклюзивний річний строк на апеляційне оскарження судових рішень органом місцевого самоврядування незалежно від причин поважності пропуску такого строку, а апеляційну скаргу подано останнім після спливу більш ніж 10 років, на думку колегії суддів суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 22 лютого 2017 року

№ 6-2054цс16.

Крім того, відмовляючи Харківській міській раді у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції правильно узяв до уваги, що Харківська міська рада в особі управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради, яке відповідного частини першої статті 17 Закону України «Про місцеве самоврядування» підпорядковане, підзвітне та підконтрольне органу місцевого самоврядування - брали участь у розгляді справи в суді першої інстанції, висловлювали свою думку і просили слухати справу за відсутності їх представника, а тому мали можливість в передбачені законом строки оскаржити рішення суду першої інстанції.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновку суду апеляційної інстанції про пропуск Харківською міською радою присічного річного строку з моменту оголошення рішення суду першої інстанції, який поновленню не підлягає незалежно від причин його пропуску.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Харківської міської ради залишити без задоволення, а ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 28 жовтня 2016 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

Є. В.Синельников

С.Ф. Хопта