АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1933/18Головуючий по 1 інстанції - Смоляр О.А.
Категорія: 19, 27 Доповідач в апеляційній інстанції - Вініченко Б.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2018 року Апеляційний суд Черкаської області в складі:

суддів Вініченка Б.Б., Бондаренка С.І., Храпка В.Д.

за участю секретаря Матюхи В.І.

позивач ОСОБА_3

представник позивача - адвокат ОСОБА_4

відповідач ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 29 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду даним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказував, що 30 листопада 2012 року він надав ОСОБА_5 у позику грошові кошти у розмірі 4800 дол. США, еквівалент в національній валюті 38 880 грн, що підтверджується розпискою. ОСОБА_5 зобов'язався повернути йому таку ж суму коштів або еквівалент суми у гривнях по курсу продажу долара США НБУ, що складався б на момент повернення до 01 грудня 2014 року.

ОСОБА_3 зазначає, що позика по вищевказаній розписці відповідачем йому не повернута.

У зв'язку із порушенням відповідачем боргових зобов'язань, позивач вважає, що з ОСОБА_5 підлягають стягненню, крім суми основного боргу, також три відсотка річних від простроченої суми по договору позики та проценти за користування коштами.

На підставі викладеного та з врахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_3 просив суд стягнути з ОСОБА_5 на свою користь грошові кошти в розмірі 8 227, 11 дол. США, з яких 4800 дол. США борг за розпискою від 30 листопада 2012 року; 334,95 дол. США - 3% річних; 3092,16 дол. США проценти за користування.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 29 березня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 223366 грн, що в еквіваленті по курсу НБУ (1 долар США = 27, 15 грн) становить 8 227,11 дол. США, що включає в себе 130320 грн борг за розпискою від 30.11.2012 року, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 334,95 дол. США, 83952, 13 грн - проценти за користування, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 3092, 16 дол. США.

Рішення суду мотивовано тим, що оскільки позивач свої обов'язки за договором позики виконав в повному обсязі, а відповідач свої обов'язки належним чином не виконав та борг до цього часу не повернув, а тому є підстави для задоволення позову. Оскільки розмір процентів не встановлений договором позики, позовні вимоги позивача про стягнення трьох процентів річних та процентів за користування коштами підлягають до задоволення. Доводи відповідача про необхідність зарахування позики за іншим зобов'язанням ним не доведено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на помилковість висновків суду та недотримання судом норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що при розгляді справи №707/446/16-ц ОСОБА_3 визнав борг за розпискою від 30.11.2012 року на суму 4800 дол. США повністю погашеним. Крім того, зазначає, що кошти в сумі 4800 дол. США йому взагалі не передавались. Судом, також помилково не звернуто увагу, що в справі №707/446/16-ц відмовлено у стягненні відсотків за користування позикою на підставі статті 1048 ЦК України.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 25 липня 2017 року рішення Черкаського районного суду Черкаської області скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року рішення апеляційного суду Черкаської області від 25 липня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступного.

Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає даним вимогам закону.

У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов'язане з позбавленням його суб'єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Згідно статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов'язку в натурі.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 30 листопада 2012 року ОСОБА_3 надав ОСОБА_5 у позику грошові кошти в розмірі 4800 дол. США, еквівалент в національній валюті 38 880 грн, що підтверджується розпискою.

У відповідності до змісту даної розписки ОСОБА_5 зобов'язався повернути борг до 01.12.2014 року (а.с. 6).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики в строк та в порядку, що передбачені договором.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Такий же висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 та постанові від 18 січня 2017 року в справі № 6-2789цс16.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Таким чином, надана ОСОБА_5 розписка від 30 листопада 2012 року є тим документом, що підтверджує виникнення у сторін правовідносин за договором позики.

Звертаючись до суду із зазначеним позовом, ОСОБА_3 вказав на той факт, що кошти надані ним відповідачу за вказаною розпискою, останнім не повернуто, а тому є підстави для їх стягнення в судовому порядку.

Спростовуючи доводи позивача, ОСОБА_5 у своїх запереченнях на позов зазначив, що в 2016 році ОСОБА_3 звертався до суду з позовом до нього про стягнення боргу за іншим договором позики від 29.11.2012 року в сумі 10200 дол. США (справа №707/446/16-ц). В ході розгляду зазначеної справи судом, ОСОБА_3 було подано додаткові пояснення в яких зазначено, про те, що йому повернуто 8 573,04 дол. США, з яких 3773, 04 дол. США по договору позики на суму 10200 дол. США та борг за розпискою на суму 4800 дол. США, а тому із зазначеного слідує, що ОСОБА_3 визнав, що борг за даною розпискою він сплатив повністю.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 04 серпня 2016 року було розглянуто позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики від 29 листопада 2012 року на суму 10200 дол. США, за результатами розгляду якого позов ОСОБА_3 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_5 на його користь суму боргу за договором позики від 29 листопада 2012 року у розмірі 1626, 95 дол. США, що еквівалентно 40381, 15 грн, та 1211,22 грн - три проценти річних, а всього 41 592, 37 грн.

Відповідно до змісту зазначеного рішення вбачається, що ОСОБА_5 частково виконав свої боргові зобов'язання саме за договором позики від 29 листопада 2012 року на суму 10200 дол. США, а не за розпискою від 30 листопада 2012 року на суму 4800 дол. США, на підтвердження чого ним були надані копії квитанцій та меморіальних ордерів про перерахування на користь ОСОБА_3 у рахунок погашення боргу за договором позики від 29 листопада 2012 року грошових коштів у розмірі 8 573, 04 дол. США. При цьому, письмова розписка від 30 листопада 2012 року на суму 4800 дол. США предметом судового розгляду не була.

Таким чином, твердження відповідача про те, що ним сплачено кошти в сумі 4 800 дол. США за борговою розпискою від 30 листопада 2012 року спростовуються висновками суду апеляційної інстанції викладеними в рішенні від 04 серпня 2016 року у справі № №707/446/16-ц.

Відповідно до статті 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Отже, наявність боргової розписки у позивача підтверджує факт наявності боргу.

За таких обставин, колегія суддів вважає недоведеним факт повернення відповідачем позивачу грошових коштів за правилами статті 545 ЦК України, оскільки боргова розписка залишилася у позивача.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити суму 3 % річних відповідно до статті 625 цього Кодексу, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (стаття 1050 ЦК України).

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Установивши факт існування між сторонами договірних правовідносин з приводу позики, а також факту невиконання позичальником своїх зобов'язань перед кредитором, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи позивача про наявність правових підстав для стягнення з відповідача суми позики та 3% річних, відповідно до статті 625 ЦК України.

Розрахунки сум 3% річних, що підлягають стягненню з відповідача, останнім під час розгляду справи не спростовані. Крім того, судом апеляційної інстанції перевірено правильність їх розрахунку позивачем.

Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Щодо аргументів апеляційної скарги, що при розгляді справи №707/446/16-ц, судом апеляційної інстанції було відмовлено у задоволенні позову в частині стягнення процентів у відповідності до статті 1048 ЦК України, то колегія суддів, вважаючи їх помилковими, звертає увагу на наступне.

В рішенні апеляційного суду від 04 серпня 2016 року встановлено, що розрахунок пені проведено позивачем на підставі статті 1048 ЦК України, водночас дана стаття стягнення пені не передбачає, а тому ОСОБА_3 і було відмовлено в задоволенні позову в цій частині.

Натомість, у даній справі позивачем здійснено нарахування саме процентів у відповідності до положень статті 1048 ЦК України, які він має право отримати за користування своїми коштами.

Разом з тим, при перевірці правильності нарахування процентів за користування коштами, суд апеляційної інстанції, прийшов до висновку, що період їх нарахування зазначений позивачем, а саме з 30.11.2012 року по 28.03.2017 року є невірним, з огляду на наступне.

Норми, які регулюють вказані правовідносини сторін містяться в Главі 71 ЦК України («Позика. Кредит. Банківський вклад»).

Колегія суддів, приходить до висновку, що нарахування процентів припиняється після спливу визначеного в розписці строку на який надано кошти, тобто 30.11.2014 року, після зазначеної дати, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Вказане узгоджується із позицією Великої Палати Верховного Суду викладеній у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12.

А тому розмір процентів на рівні облікової ставки НБУ повинен бути розрахований за період з 30.11.2012 року по 30.11.2014 року. Та у відповідності до здійснених судом розрахунків розмір процентів за вказаний період складає 21 777, 97 грн., що в еквіваленті по курсу НБУ (станом на дату ухвалення рішення судом першої інстанції) становить 802, 14 дол. США.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленим; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення вимог апеляційної скарги та зміни рішення суду першої інстанції в частині стягнення процентів за користування позикою з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 268, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 29 березня 2017 року - змінити в частині стягнення процентів за користування позикою стягнутих з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3, зменшивши їх розмір з 83 952, 13 грн, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 3 092, 16 доларів США до 21 777, 97 грн, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 802, 14 доларів США.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 грудня 2018 року.

Судді: