КУЙБИШЕВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 319/1373/18
Провадження №2/319/490/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2018 року смт.Більмак

Куйбишевський районний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді Горбачова Ю.М.,

при секретарі судового засідання Сіляєвій Н.І.,

за участі:

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Куйбишевського районного суду Запорізької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання,

В С Т А Н О В И В :

12 жовтня 2018 року до Куйбишевського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до ОСОБА_2 (далі відповідач) про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що у неї та відповідача є спільний син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є студентом 1 курсу освітнього рівня «магістр» економічного факультету Запорізького національного університету з денною формою навчання за контрактом. Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 26 січня 2016 року задоволено позов ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, частково, а саме з ОСОБА_2 стягувалися аліменти у розмірі 500 гривень щомісячно. Дана сума є абсолютно недостатньою для того, аби забезпечити належний рівень проживання та навчання сина. До того ж змінилися обставини щодо вартості проживання ОСОБА_3 та вартості його навчання. Постановою начальника відділу Більмацького районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області від 06.09.2018 року було закінчено виконавче провадження у звязку з закінченням навчання та відсутністю заборгованості по аліментам. Відповідно до розрахунку заборгованості боржника по аліментам від 06.09.2018 року №8596/16-19-41 аліменти не нараховуються з липня 2018 року, так як попередній контракт про надання освітніх послуг синові позивача закінчився у червні 2018 року. 22.08.2018 року між ОСОБА_3 та Запорізьким національним університетом було укладено договір №157/Д про надання освітніх послуг, відповідно до якого загальна вартість освітньої послуги на весь строк навчання становить 20475 гривень, з яких за 2018-2019 навчальний рік 13650 гривень, за 2019-2020 навчальний рік 6825 гривень. При цьому відповідно до п. 5.3 договору замовник вносить плату на реєстраційний рахунок виконавця готівкою (безготівково) щосеместрово не пізніше ніж за 15 днів до початку семестру в сумі 6825 гривень. Позивачем 09.08.2018 року від імені сина було оплачено вартість навчання за І семестр 2018 року у сумі 6825 гривень. Також син сторін проживає у найманому житлі та сплачує 1700 гривень щомісячно, крім того здійснює оплату комунальних послуг щомісячно, а також заставна сума в розмірі 3000 гривень була сплачена позивачем. Наразі всім необхідним сина забезпечує ОСОБА_1, він повністю перебуває на її утриманні. Крім вище зазначених витрат, ОСОБА_3 потребує забезпечення підручниками, одягом, взуттям та іншими мінімально необхідними речами , має значні витрати на проїзд. Зокрема, вартість квитка на проїзд автобусом з м. Запоріжжя до смт. Більмак становить близько 115 гривень в один бік. Цими коштами сина на даний момент забезпечує позивач. Також на день ОСОБА_3 витрачає від 12 до 30 гривень лише на переміщення по місту від місця проживання до навчального закладу, на місяць ці витрати становлять від 200 до 600 гривень, що є значною сумою для ОСОБА_1, враховуючи, що ОСОБА_3 стипендію не отримує та навчається за контрактом. Враховуючи, що вартість навчання за І семестр (4 місяці) становить 6825 гривень (1706 гривень 25 копійок на місяць), вартість проживання у квартирі 1700 гривень на місяць, вартість проїзду громадським транспортом - близько 700 гривень на місяць, мінімальний розмір щомісячних витрат, повязаних з навчанням становить 4106 гривень 25 копійок. При цьому позивачем не враховані витрати на електроенергію, оплату Інтернету, водопостачання, підручники, одяг, взуття. З їх урахуванням середній розмір витрат на місяць становить не менше 5000 гривень. Всі ці витрати повністю покладені на позивача, так яки син постійно навчається на денній формі навчання та не має можливості влаштуватися на повноцінну роботу, інших джерел доходу також немає. Наразі ОСОБА_1 не спроможна повною мірою забезпечувати дитину всім необхідним для створення належних умов для його навчання та розвитку. Відповідач офіційно не працює, однак має неофіційні джерела доходу. Також у його власності перебуває земельна ділянка, яку він здає в оренду та отримує орендну плату. ОСОБА_2 є працездатним, дієздатним, фізичних та психічних вад не має, інших неповнолітніх, непрацездатних осіб на його утриманні не має, а тому має можливість сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, надавати матеріальну допомогу, проте свідомо цього не робить. Враховуючи те, що відповідач добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання дитини не бажає, у досудовому порядку врегулювати це питання не вдалося, тому позивач вимушена звернутись до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання, - ОСОБА_3 аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень на місяць з дня предявлення позову і до закінчення навчання дитини, але не більше ніж до досягнення ним 23-річного віку.

Позивач ОСОБА_1 у судовому позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на задоволенні позову за викладених у ньому обставинах.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти задоволення позову. Відповідач суду пояснив, що на даний час не працевлаштований, надав до суду відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 07.11.2018 року №79387 за період з І кварталу 2017 року по 2 квартал 2018 року. ОСОБА_2 зазначив, що він одружений, його дружина ОСОБА_4 працевлаштована, працює вихователем дитячого садка у м. Запоріжжя, отримує заробітну плату близько 4000 гривень, на підтвердження чого надав довідку про заробітну плату і інші доходи. Також відповідач пояснив, що їх з позивачем син ОСОБА_3 офіційно працевлаштований, отримує високу заробітну плату, надав до суду відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 29.10.2018 року №68304 щодо ОСОБА_3 за період з 01.01.2017 року по 30.06.2018 року. Враховуючи вище вказані докази, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, оскільки він не працевлаштований, а їх син офіційно працевлаштований, отримує високу заробітну плату, а тому здатен забезпечувати себе самостійно.

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_3 народився 06 вересня 1997 року та його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про народження І-ЖС №314878, виданим Куйбишевським райвідділом реєстрації АГС Запорізької області 26 вересня 1997 року.

Згідно з довідкою про склад сімї зареєстрованих у житловому приміщенні від 19.09.2018 року №2666, виданою виконавчим комітетом Більмацької селищної ради Більмацького району Запорізької області, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, до складу сімї зареєстрованих входять: дочка ОСОБА_5О, ІНФОРМАЦІЯ_3, син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Відповідно до рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 26 січня 2016 року по справі №319/1283/15-ц, провадження №2/319/60/2016 задоволено позов ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, частково, а саме з ОСОБА_2 стягувалися аліменти у розмірі 500 гривень щомісячно.

Постановою начальника відділу Більмацького районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області ВП №51005465 від 06.09.2018 року було закінчено виконавче провадження щодо примусового виконання рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 26 січня 2016 року по справі №319/1283/15-ц, провадження №2/319/60/2016 у звязку з закінченням навчання та відсутністю заборгованості по аліментам.

Відповідно до розрахунку заборгованості боржника по аліментам від 06.09.2018 року №8596/16-19-41 аліменти не нараховуються з липня 2018 року, так як попередній контракт про надання освітніх послуг синові позивача закінчився у червні 2018 року.

Згідно з довідкою Запорізького національного університету №901 від 14 вересня 2018 року ОСОБА_3 є студентом 1-го курсу освітнього рівня магістр економічного факультету за спеціальністю фінанси і кредит/магістр, форма навчання денна/контракт.

22.08.2018 року між ОСОБА_3 та Запорізьким національним університетом було укладено договір №157/Д про надання освітніх послуг, відповідно до якого загальна вартість освітньої послуги на весь строк навчання становить 20475 гривень, з яких за 2018-2019 навчальний рік 13650 гривень, за 2019-2020 навчальний рік 6825 гривень. При цьому відповідно до п. 5.3 договору замовник вносить плату на реєстраційний рахунок виконавця готівкою (безготівково) щосеместрово не пізніше ніж за 15 днів до початку семестру в сумі 6825 гривень.

Як вбачається з матеріалів справи та з пояснень позивача, останньою 09.08.2018 року від імені сина було оплачено вартість навчання за І семестр 2018 року у сумі 6825 гривень.

Відповідно до договору оренди квартири від 24 серпня 2018 року син сторін проживає у найманому житлі та сплачує 1700 гривень щомісячно, крім того здійснює оплату комунальних послуг щомісячно. Згідно з додатком №1 до зазначеного договору ОСОБА_3 сплачена заставна сума в розмірі 3000 гривень.

ОСОБА_1 у позовній заяві вказала, що її син постійно навчається на денній формі навчання та не має можливості влаштуватися на повноцінну роботу, середній розмір витрат на місяць становить не менше 5000 гривень.

Відповідно до статті 199 Сімейного кодексу України (далі СК України) якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

На підставі ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Однак суд критично відноситься до твердження позивача щодо необхідності утримання повнолітнього сина ОСОБА_3, який продовжує навчання, з наступних підстав.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 29.10.2018 року №68304 щодо ОСОБА_3 за період з 01.01.2017 року по 30.06.2018 року, наданих відповідачем у судовому засіданні, встановлено, що син сторін офіційно працевлаштований з першого кварталу 2017 року. Згідно з вказаними відомостями ОСОБА_3 отримав заробітну плату: за 1 квартал 2017 року у розмірі 9286,93 гривень, за 2 квартал 2017 року 9600,97 гривень, за 3 квартал 2017 року 14554,15 гривень, за 4 квартал 2017 року 50530,99 гривень, за 1 квартал 2018 року 31183,27 гривень, за 2 квартал 2018 року 38792,07 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 188 СК України батьки можуть бути звільнені від обовязку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби.

Так, у судовому засіданні встановлено, що відповідач не працевлаштований, отримує лише орендну плату за передання в оренду земельної ділянки, що перебуває у його власності. У свою чергу, ОСОБА_3 за останній квартал отримував щомісячно заробітну плату близько 8000 гривень. Як вбачається з позовної заяви, син сторін щомісячно витрачає близько 5000 гривень на проживання та навчання, тому його заробітку достатньої для задоволення своїх потреб.

Також судом встановлено, що дохід ОСОБА_3 значно перевищує дохід кожного з його батьків, тому суд приходить до висновку про необхідність звільнення їх від обовязку утримувати сина.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 188, 199 СК України, ст.ст. 12, 81, 89, 133, 141, 263-265, 430 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через суд першої інстанції Куйбишевський районний суд Запорізької області шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30-денного строку з дня отримання копії цього рішення.

Позивач: ОСОБА_1, зареєстрована та проживаюча за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_2, проживаючий за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, ідентифікаційний номер НОМЕР_2

Суддя: Ю.М. Горбачов