Постанова

Іменем України

11 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 752/20011/13-ц

провадження № 61-7095св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: ЧервинськоїМ. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представники позивача: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

відповідач - ОСОБА_8,

третя особа 1 - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бовбалан Надія Ростиславівна,

третя особа 2 - ОСОБА_10,

третя особа 3 - ОСОБА_11,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником - адвокатом ОСОБА_7, на рішення Голосіївського районного суду м. Києва у складі судді Мирошниченко О. В. від 31 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва у складі колегії суддів: Гаращенка Д. Р., Невідомої Т. О., Борисової О. В. від 20 вересня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_8, який під час розгляду справи уточнила,та просила визнати недійсними: договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_12 та ОСОБА_13, посвідчений 07 квітня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бовбалан Н. Р., та заповіт, складений 07 квітня 2010 року ОСОБА_12 на ім'я ОСОБА_14, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бовбалан Н. Р.

Позовна заява мотивована тим,що вона є донькою ОСОБА_12, який 03 серпня 2013 року помер. ОСОБА_4 указувала на те, що 07 квітня 2010 року за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бовбалан Н. Р., батько продав ОСОБА_13 належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 Крім того зазначала, що того ж дня ОСОБА_12 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бовбалан Н. Р., відповідно до якого усе належне йому майно заповів ОСОБА_14 Посилаючись на те, що ціна договору купівлі-продажу квартири є заниженою, наміру відчужувати належну квартиру ОСОБА_12 ніколи не мав, а також те, що батько хворів на психічні захворювання, у зв'язку з чим на час підписання заповіту та спірного договору купівлі-продажу не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, ОСОБА_4 просила задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києвавід 31 березня 2017 рокуу задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що складений ОСОБА_12 заповіт відповідає вимогам цивільного законодавства України та Закону України «Про нотаріат», а волевиявлення сторін під час укладання договору купівлі-продажу квартири було вільним і відповідало їхній волі, правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_7, відхилено, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 31 березня 2017 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, врахував висновок судово-психіатричної експертизи, а також виходив з того, що визначена у договорі купівлі-продажу ціна квартири відповідала домовленості учасників правочину.

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2018 року до Верховного Суду, представник ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_7просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що указана у договорі купівлі-продажу ціна квартири не відповідає її ринковій вартості, у зв'язку з чим судами порушено принцип розумності; дійсного наміру продавати квартиру ОСОБА_12 не мав, оскільки до смерті продовжував проживати у ній; при укладенні та нотаріальному посвідченні спірних правочинів відповідачем було використано завідомо підроблені документи.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

26 березня 2018 року до Верховного Суду надійшла вказана справа.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд установив, що ОСОБА_4 є донькою ОСОБА_12, який за час свого життя склав заповіт, посвідчений 03 червня 2003 року державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори, відповідно до якого все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті заповів доньці.

07 квітня 2010 року ОСОБА_12 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бовбалан Н. Р., відповідно до якого все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті, заповів ОСОБА_14

07 квітня 2010 року між ОСОБА_12 та ОСОБА_13 укладено договір купівлі-продажу, посвідчений посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бовбалан Н. Р., відповідно до якого ОСОБА_12 відчужив на користь ОСОБА_13 квартиру АДРЕСА_1 за 64 000 грн.

03 серпня 2013 року ОСОБА_12 помер.

31 жовтня 2013 року між ОСОБА_13 та ОСОБА_10, ОСОБА_11 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалка Р. О.

У статті 655 ЦК України вказано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною другою статті 1257 ЦК України передбачено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Для визначення наявності стану, в якому громадянин не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння та ін.) на момент укладення угоди, суд призначає судово-психіатричну експертизу. Вимоги про визнання угоди недійсною з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент укладення угоди особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 15 січня 2015 року у справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої було доручено комунальному закладу Київської обласної ради «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об'єднання», та відповідно до висновку експерта від 24 грудня 2015 року № 218 ц неможливо надати відповіді на поставлені перед експертами питання у зв'язку із браком та протиріччям даних, що містяться у матеріалах справи.

Позивачем не заявлялось клопотання про призначення додаткової експертизи.

Так, відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсним заповіту, складеного 07 квітня 2010 року ОСОБА_12 на ім'я ОСОБА_14, місцевий суд, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанації, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, врахував висновок експерта від 24 грудня 2015 року № 218 ц, а також показання свідків, у зв'язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем того, що ОСОБА_12 під час укладення заповіту, який за формою та змістом відповідає вимогам цивільного законодавства, не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними.

Також відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині визнаннянедійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 укладеного між ОСОБА_12 та ОСОБА_13, суди попередніх інстанцій виходили з того, що договір спрямований на реальне настання правових наслідків, він підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, у результаті чого ОСОБА_8 відповідно до статті 182 ЦК України здійснила державну реєстрацію виникнення права власності на нерухомість, та дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання такого правочину недійсним.

Інші доводи, зазначені в касаційній скарзі були предметом дослідження й оцінки судами попередніх інстанції по суті вирішення спору, тому вони зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку не допускається.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення судів попередніх інстанцій без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником - адвокатом ОСОБА_7, залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 31 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 20 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є Червинська
Судді:В. М. Коротун
В. П. Курило