печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2018 року Печерський районний суд м. Києва в складі : головуючого - судді Цокол Л.І. за участі секретарів Кравченко Х.С., Мудрак О.Р., Стороженко С.О., Захарченка В.П., представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ житлового будинку в натурі між співвласниками,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_5 звернулась до суду із вимогами до ОСОБА_4 про поділ житлового будинку в натурі між співвласниками. Зокрема позивач просить поділити майно, що належить позивачу, ОСОБА_5, на праві спільної часткової власності, а саме:1/2 частки будинку АДРЕСА_2 та виділити в натурі наступні приміщення згідно з Технічним паспортом на житловий будинок від 02.07.2010:

№1-1 - коридор площею -3,8 кв.м.;

№1-2- коридор площею -3,0 кв.м.;

№1-3 - кладова площею -6,0 кв.м.;

№1-4 - житлова кімната площею -10,8 кв.м.;

№1-5 -житлова кімната площею -14,9 кв. м.;

№1-6 - кухня площею -5,5 кв. м.;

№2-5- житлова кімната площею -11,7 кв. м.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 компенсацію за різницю між вартістю ідеальної 1/2 частки житлового будинку та реальним поділом житлового будинку АДРЕСА_2 у розмірі - 3 011,00грн. , припинити право спільної часткової власності ОСОБА_5 на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_2, зобов'язати відповідача ОСОБА_4 надати дозвіл позивачу ОСОБА_5 на реконструкцію та капітальний ремонт належної їй частини житлового будинку АДРЕСА_2, відшкодувати понесені судові витрати.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що між співвласниками будинку АДРЕСА_2 відсутня згода щодо його розподілу та проведення реконструкції(капітального ремонту), що в свою чергу призводить до порушення права позивача на володіння, розпорядження та користування належним їй майном.

19 серпня 2016 року ухвалою Печерського районного суду м. Києва відкрито провадження у даній справі та призначено її судовий розгляд.

16 лютого 2017 року відповідач в особі представника ОСОБА_2 подав письмові заперечення з доданими до них письмовими доказами. Заперечення відповідача полягають в тому, що попередні співвласники будинку вже визначили порядок користування будинком, який є обов'язковий і для позивача. Крім того, добудови які були зроблені відповідачем, та знаходяться на земельній ділянці відповідача, не можуть братись до уваги при обчисленні загальної площі будинку при вирішенні питання про його поділ та виділення в натурі. Отже позивач не набула права на житлову кімнату №2-5 площею 11,7 кв. м., яку вона просить їй виділити. Відповідач також звертає увагу на розмір земельної ділянки, яка буда подарована йому 17 лютого 2004 року, відсутність належного висновку судової експертизи, а також незрозумілістю запланованих робіт реконструкції на яку він повинен надати згоду.

17 березня 2017 року розпочато судовий розгляд справи по суті.

23 червня 2017 року на адресу суду надійшли копії кадастрових справ П-8087, ПА -4192 (які стали підставою для передачі земельних ділянок у власність (кадастровий номер НОМЕР_1 та кадастровий номер НОМЕР_2) за адресою АДРЕСА_2.

19 червня 2017 року, а в подальшому 22 січня 2018 року на вимогу суду надійшли завірені належним чином копії з матеріалів інвентаризаційної справи за адресою: АДРЕСА_2.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон, яким внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2004 р., №№ 40-42, ст. 492), шляхом викладення його в новій редакції.

Згідно п.9 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України (редакції 03.10.2017) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу;

З урахуванням стадії судового розгляду суд продовжив здійснення провадження за новими правилами.

Судом встановлено наступне.

20 вересня 2010 року ОСОБА_6 продав, а ОСОБА_5 придбала 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_2, яка складається з житлового будинку під літ. «А», житловою площею 66,40 кв. м., загальною площею -111,80 кв. м., з наступними будівлями та спорудами:під літ. «Б»,- сарай, під літ. «Г»-вбиральня, під літ. «Д»- вбиральня, під літ. «Ж» -сарай, під №1-5 -споруди. Вказана частина житлового будинку розташована на земельній ділянці площею 0, 0393 га, кадастровий номер :НОМЕР_3.

Згідно експлікації внутрішніх обмірів та розрахунків площ приміщень вказаного будинку всього по квартирі №1 складає 44,00кв. м., включаючи коридори розмірами 3,8 кв.м., 3,0 кв. м., кладова 6,0 кв м. , житлові 10,8 кв. м. та 14,9 кв. м., кухня 5,5 кв. м. Цього ж дня придбано земельну ділянку розміром 0,0393га.

Згідно висновку №1-26/05 за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження, складеного 26 травня 2016 року, з технічної точки зору, з врахуванням фактичного користування, що склався між співвласниками, виділ 1/2 ідеальної частки, яка належить ОСОБА_5, у житловому будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2, відповідно до даних візуально-інструментального обстеження та документальних даних, можливий з відхиленням від вказаної частки. Також запропоновано два варіанти виділу 1/2 ідеальної частки, що належить позивачу, та визначено розмір грошової компенсації за кожним варіантом виділу. При цьому експерт виходив із загальної площі будинку 111,8 кв. м., та житлової -66,4 кв. м. встановлюючи ідеальні частки кожного співвласника, та варіантом №2 запропоновано виділити кімнату площею 11,7 кв. м.(№2-5) позивачу, що на 49/100 менша за її ідеальну частку.

25 серпня 2011 року ОСОБА_4 надано згоду на реконструкцію, з правом демонтажу частини будинку, яка належить позивачу, за умови утеплення стіни.

Також встановлено, що ОСОБА_4 належить, 1/2 частина житлового будинку (по АДРЕСА_2) (далі - Будинок). Цей факт підтверджується наступним. За договором дарування від 23 березня 1955 року відповідно до якого ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_8 та ОСОБА_9 половину домоволодіння по АДРЕСА_3 під № 28/1 (договір посвідчений нотаріально в цей же день за реєстром № 5825 та вказане домоволодіння зареєстровано за обдарованими та записано в реєстрову книгу під № 9371 13 грудня 1956 року).

У подальшому ОСОБА_10 подарувала відповідачу 1/4 частину житлового будинку за договором дарування від 10 червня 1993 року, посвідченим нотаріально 10 червня 1993 року, зареєстрованим у реєстрі за №5 У-523 та зареєстрованим у Київському БТІ 6 лютого 1995 року. Також ОСОБА_8 подарувала відповідачу 1/4 частину житлового будинку за договором дарування від 22 квітня 1999 року, нотаріально посвідченим 22 квітня 1999 року та зареєстрованим у реєстрі за № 5-2259. Київським БТІ вчинений реєстраційний напис про належність відповідачу 1/4 частини Будинку за реєстровим номером 9371 у реєстровій книзі д. 152-138.

При цьому ОСОБА_11 (частка в будинку якого подарована ним ОСОБА_6), ОСОБА_8 та ОСОБА_10, як особи, які спільно володіли на праві особистої власності Будинком, 29 березня 1955 року уклали, як співвласники, договір конкретного користування домоволодінням по АДРЕСА_3, який нотаріально посвідчений 1 червня 1956 року нотаріусом Шостої нотаріальної контори м. Києва Ганопольскою П.А. та зареєстрований за реєстром № 8035.

Відповідно до вказаного договору конкретного користування Будинком сторони домовилися про таке:

- ОСОБА_11 користуватиметься однією половиною будинку з лівого боку, якщо стояти обличчям до двору, яка складається з однієї кімнати розміром 15,90 кв.м. та іншої розміром 11,80 кв.м., кухні 5,30 кв.м., прихожої 3 кв.; коридором 3,80 кв.м. та сараю;

- ОСОБА_8 користуватиметься однією кімнатою 11,70 кв.м., кухнею 5,80 кв.м., коридором 3,20 кв.м., прихожей 6,50 кв.м.;

- ОСОБА_10 користується однією кімнатою 7,70 кв.м., іншою кімнатою - 7,60 кв.м., кородором і сараєм ОСОБА_8 та ОСОБА_10 користуються спільно.

Як видно із вказаного договору, площі кімнат у Будинку, 1/2 яких позивач придбала у попереднього власника ОСОБА_11, відповідають розмірам, зазначеним у їх техпаспорті.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Згідно з частиною 4 ст. 358 ЦК України, якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Крім цього, відповідно до частини 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 1 січня 2014 року, він застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Із матеріалів позовної заяви видно, що позивач придбала 1/2 частину Будинку у ОСОБА_6 на підстави договору купівлі-продажу від 20 вересня 2010 року (а ОСОБА_6 1/2 частина Будинку належала на підставі договору дарування, посвідченого нотаріально 27 квітня 1999 року за реєстровим № 2-1281).

Також відповідно до п. 8 договору купівлі-продажу Будинку від 20 вересня 2010 року позивачем 1/2 частини Будинку та земельної ділянки відчужувана 1/2 частина Будинку оглянута Покупцем (позивачем). Недоліків, які перешкоджають використанню 1/2 частини Будинку за цільовим призначенням на момент огляду не виявлено.

Крім того, відповідно до наявного технічного паспорту на Будинок, відкоригованого на 2 квітня 1999 року (розділ - експлікація до плану Будинку) раніше у Будинку було 3 квартири, у квартирі № 1 жив співвласник ОСОБА_11, а у квартирах 2 і 3 відповідно інші співвласники Будинку - ОСОБА_10 та ОСОБА_8 Площі квартир відповідають площам у договорі від 29 березня 1955 року конкретного користування Будинком. Отже, три вказані попередні співвласники Будинку визнавали та дотримувалися встановленого ними у 1955 році порядку користування Будинком.

Із зазначеного вбачається, що право ОСОБА_4 на користування житловою кімнатою №2-5 площею 11,7 кв. м. визнавали і попередні співвласники Будинку: ОСОБА_11, а після нього - ОСОБА_6, які ніколи не вимагали передати їм зазначену кімнату.

Відповідно до частини першої ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Частиною четвертою вказаної статті ЦК передбачено, що співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Поліпшення спільного майна, які можна відокремити, є власністю того, з співвласників, який їх зробив, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників.

Відповідно до п. 2.2 Інструкції Держбуду України, від 24.05.2001, № 127 "Про затвердження Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна" прибудовою (до житлового будинку) є частина будинку, розташована поза контуром її капітальних зовнішніх стін і яка має з основною частиною будинку одну (або більше) спільну капітальну стіну. Прибудови мають внутрішнє сполучення з основними частинами будинків. До них відносяться: прибудовані житлові кімнати та допоміжні приміщення (тамбури, веранди, кухні, комори, ванні кімнати, вбиральні тощо).

Позивач не врахував, що відповідно до стор. 2, 5 Технічного паспорту на Будинок виготовленого ТОВ «Енергобудтехсервіс» 18 березня 2014 року прибудови здійснені пізніше, а саме кімнати: площею 4,1 кв.м. (а2, прибудова 1969 року (6,1 кв.м., 11,2 кв.м.- А1 - прибудова 1969 року), (2,1 кв.м. та 5,0 кв. м. - аЗ, прибудова 1996 року). Крім того, зазначені прибудові збудовані на належній відповідачу у даний час земельній ділянці і попередній співвласник Будинку ОСОБА_6 визнавав його право на них. Зазначені прибудови не входили до договору конкретного користування домоволодінням (Будинком) від 29 березня 1955 року (між співвласниками Будинку), оскільки вони на той час не були ще збудовані, а тому - ніколи не належали позивачу, а також ОСОБА_6, у якого він придбав частку в Будинку і не входять до складу площі Будинку, яка враховується при його поділі.

Отже відповідач правомірно вважає, що оскільки він є власником зазначених добудов (прибудов) , вони знаходяться на земельній ділянці відповідача, а тому - не можуть братися до уваги при обчисленні загальної площі Будинку при вирішенні питання про його поділ та виділення в натурі. Отже, позивач не набула право на житлову кімнату №2-5 площею 11,7 кв. м., яку вона просить їй виділити, і її право на зазначену кімнату не порушено.

Встановлено, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю виданого 23 травня 2000 року, ОСОБА_4 належить право власності земельної ділянки розміром 0,535 га, яка розташована в АДРЕСА_2(кадастровий номер НОМЕР_1).

Дослідженням наданих суду матеріалів вбачається, що з 1955 року між співвласниками будинку АДРЕСА_2 було встановлено порядок користування, який в подальшому дотримувався кожним з них, включаючи і наступних співвласників. При цьому кожен співвласник здійснював добудови виключно тієї частини житлового будинку, яка була передана йому в користування.

Зокрема розпорядженням Печерської районного державної адміністрації в особі Представника Президента України 14.04.1993 №202 було дозволено БТІ зареєструвати самовільно побудовані та переобладнані приміщення веранди 2,5 кв.м., кухні 6,1 кв.м. та житлової кімнати 11,2 кв. м. в 1/4 частині будинку АДРЕСА_2 та самовільно побудований сарай літ. «Ж», що належать ОСОБА_10 та внести зміни до ТП.

В 1994 році було надано дозвіл ОСОБА_8, власнику 1/4 частини будинку реєстрацію в БТІ переобладнаної кухні 4,1 кв. м.

Також в 1998 році було видано дозволи на введення в експлуатацію закінченого будівництвом - прибудов до будинку АДРЕСА_2, а саме ОСОБА_4 позначення а3, ОСОБА_11 - позначення а1.

Під час приватизації в 2005 році земельної ділянки враховано розмір площі будинку, яка знаходилась в користуванні ОСОБА_11- 58,26 кв. м., а ОСОБА_10 - 86,73 кв.м.

Згідно ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Договір про виділ у натурі частки нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмові формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

В даному випадку слід виходити з того, що у співвласника житлового будинку є право на виділ в натурі належної йому частки. При цьому вирішуючи даний спір встановлено, що запропонований варіант поділу будинку та визначений розмір грошової компенсації встановлений без врахування визначеного в 1955 році порядку конкретного користування, та здійснених самостійно кожним співвласником прибудов, які відповідно є власністю кожного з них.

Безпосередньо, що стосується кімнати 2-5 площею 11,7 кв. м. слід зазначити, що остання була виділена в користування співвласнику будинку, від якого право власності в подальшому набув ОСОБА_4

Отже слід дійти висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення вимог позивача, оскільки експертне дослідження щодо варіантів поділу та визначення розміру грошової компенсації не відповідає встановленим обставинам, а тому не може бути враховане під час виділення ідеальної частки кожному із співласників. Також суд позбавлений можливості зобов'язати відповідача надати дозвіл на реконструкцію та капітальний ремонт, оскільки такий дозвіл фактично надавався відповідачем, при цьому позивачем чітко не визначено перелік та вид робіт, які планується провести в будинку.

З урахуванням викладеного позовні вимоги слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 357, 358, 367 ЦК України, ст.ст. 2,10,76-81,263-265, 273 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5( АДРЕСА_4) до ОСОБА_4 (АДРЕСА_1) про поділ житлового будинку в натурі між співвласниками,- відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через районний суд ( а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва) протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст складено 14.05.2018.

Суддя Л.І.Цокол