Постанова

Іменем України

12 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 727/6201/15-ц

провадження № 61-30796св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: АнтоненкоН. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач -ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

треті особи: приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Стукар Світлана Володимирівна, Шевченківський відділ державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Чернівецького обласного управління АТ «Ощадбанк» на рішення апеляційного суду Чернівецької області від 09 березня 2017 року в складі колегії суддів: Кулянди М. І., Одинака О. О., Половінкіної Н. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Чернівецького обласного управління АТ «Ощадбанк» (далі - ПАТ «Ощадбанк», банк) про визнання виконавчого напису за реєстраційним номером 1282, вчиненого 11 квітня 2012 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Скутар С. В. на договорі іпотеки від 05 грудня 2007 року, зареєстрованим за № 66241, яким звернуто стягнення на нежитлові приміщення підвалу (більярдна), що складаються з приміщень 71-1 - 71-7, загальною площею 195,70 кв. м, що знаходяться в житловому будинку літ. «А» по АДРЕСА_1, що належать на праві власності ОСОБА_4 таким, що не підлягає виконанню, та вирішення питання розподілу судових витрат.

В обґрунтування позову позивач указував на відсутність безспірності заборгованості та прострочення виконання його зобов'язання за договором відновлювальної кредитної лінії № 909, укладеним між ним та банком 05 грудня 2007 року (далі - кредитний договір), в забезпечення виконання якого 05 грудня 2007 року між сторонами укладеного договір іпотеки, предметом якого є нежитлові приміщення (більярдна) підвалу, що складаються з приміщень 71-1 - 71-7, загальною площею 195,70 кв. м, що знаходяться в житловому будинку літ. «А» по АДРЕСА_1.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 грудня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що банк для вчинення виконавчого напису нотаріуса подав необхідні документи та виконав всі вимоги, передбачені чинним законодавством. Виконавчий напис вчинено нотаріусом з дотриманням вимог Закону України «Про нотаріат», Закону України «Про іпотеку» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 09 березня 2017 року рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 грудня 2016 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано виконавчий напис за реєстраційним номером 1282, вчинений 11 квітня 2012 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Скутар С. В. на договорі іпотеки з застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя від 05 грудня 2007 року, зареєстрованим за номером 66241, про звернення стягнення на нежитлові приміщення підвалу (більярдна), що знаходяться в житловому будинку літ. «А», АДРЕСА_1 і належать на праві власності ОСОБА_4 таким, що не підлягає виконанню. Стягнуто з ПАТ «Ощадбанк» на користь ОСОБА_4 947,60 грн судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що виконавчий напис вчинено нотаріусом без дотриманням вимог чинного законодавства, за відсутності документів, які підтверджують безспірність заборгованості.

У касаційній скарзі, поданій 27 березня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Ощадбанк» просить скасувати рішення апеляційного суду Чернівецької області від 09 березня 2017 року і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення апеляційного суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках , якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Всі передбачені таким Переліком документи були банком надані нотаріусу, а тому висновок суду апеляційної інстанції та відсутність безспірності заборгованості за кредитним договором, є неправильним. Рішення суду першої інстанції, є законним і обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали зШевченківського районного суду м. Чернівці.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК Українисудом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

24 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

На час розгляду справи Верховним Судом заперечення/відзиви на касаційну скаргу не надійшло.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди встановили, що 05 грудня 2007 року між ОСОБА_4 та ПАТ «Ощадбанк» укладено договір відновлюваної кредитної лінії № 909 з кінцевим терміном погашення не пізніше 28 листопада 2017 року.

В забезпечення належного виконання ОСОБА_4 умов кредитного договору 05 грудня 2007 року між ним та банком укладено договір іпотеки, за умовами якого позивач передав в іпотеку банку нежитлові приміщення (більярдна) підвалу, що складаються з приміщень 71-1 - 71-7, загальною площею 195,70 кв. м, які знаходяться в житловому будинку літ. «А» по АДРЕСА_1.

У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору виникла заборгованість.

Відповідно до статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

24 листопада 2011 року банк направив ОСОБА_4 письмову вимогу № 36/6844 про дострокове погашення всієї суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 160 663,46 грн.

11 квітня 2012 року приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Скутар С. В. вчинив виконавчий напис, яким на користь ПАТ «Ощадбанк» у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 251 029 грн звернув стягнення на предмет іпотеки.

19 квітня 2012 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 32199012 з приводу виконання виконавчого напису нотаріуса від 11 квітня 2012 року за № 1282.

Здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється Законом України «Про нотаріат», Законом України «Про іпотеку», Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік), Інструкцією «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 (далі - Інструкція), а також Правилами ведення нотаріального діловодства, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 31 грудня 2008 року № 2368/5.

Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Переліку документів передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса про стягнення заборгованості за нотаріально посвідченою угодою, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, подаються, зокрема, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Згідно з пунктом 284 Інструкції нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості боржника перед стягувачем. При цьому заборгованість боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком.

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника.

Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду у справі № 207/1587/16 від 19 вересня 2018 року (провадження № 14-12559св18).

Апеляційний суд установив, що звертаючись до нотаріуса ПАТ «Ощадбанк» надав розрахунок заборгованості за кредитним договором, з якого вбачається, що заборгованість за відсотками банк розрахував за період з 07 червня 2008 року по 11 квітня 2012 року в розмірі 217 687,85 грн, а пеня нарахована за період з червня 2010 року по 11 квітня 2012 року в розмірі 33 341,71 грн.

Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки

(стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Установивши, що при зверненні банку до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в розмір суми заборгованості за кредитним договором включено нараховані відсотки поза межами позовної давності та пеню, розмір якої заявником нарахований без дотримання річного строку спеціальної позовної давності, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що оскаржуваний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат», оскільки вказану у виконавчому написі суму боргу не можна вважати безспірною.

Вирішуючи спір між сторонами у справі, апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно встановив обставини справи, дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судові рішення, які відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновку суду апеляційної інстанції, оскільки ґрунтуються на переоцінці доказів, які були досліджені та оцінені судом з додержанням норм процесуального права. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Чернівецького обласного управління АТ «Ощадбанк» залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Чернівецької області від 09 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.І. Крат