Провадження № 22-ц/783/4480/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2018 року м.Львів

Колегія суддів Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого Приколоти Т.І.

суддів: Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.

з участю секретаря Іванової О.О.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 квітня 2017 року по справі за позовомОСОБА_3 до ОСОБА_6, з участю третіх осіб: Попелівської сільської ради Дрогобицького району Львівської області, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про усунення перешкод в користуванні проходом загального користування, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить зобовязати ОСОБА_6 демонтувати металеву огорожу шириною 1 метр та деревяну огорожу шириною 1 метр з громадського проходу, який проходить вздовж її господарства на вулиці Шевченка, 58/1 у с. Попелі Дрогобицького району Львівської області і зєднує дві головні вулиці с. Попелі Дрогобицького району Львівської області Сонячну і Шевченка, та не чинити в подальшому перешкод в користуванні вищевказаним громадським проходом. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що їй належить квартира №1 в будинку №56 на вулиці Шевченка в с.Попелі Дрогобицького району Львівської області. Вона проживає за вказаною адресою понад 30 років та разом із іншими сусідами, односельчанами, до недавнього часу користувалася існуючим наскрізним проходом загального користування вздовж будинковолодінь №58/1 та №60 на вулиці Шевченка в с.Попелі Дрогобицького району Львівської області. Вказує, що восени 2015 року відповідач ОСОБА_6, як власник будинковолодіння №58/1, незаконно та самоправно перегородила частину вищевказаного проходу на головній вулиці, встановивши металеву огорожу посередині даного проходу та деревяну огорожу на вході з вулиці Шевченка, пригородивши половину проходу до своєї прибудинкової території. Вважає, що такі дії відповідача істотно порушують вимоги земельного законодавства, державні будівельні норми та правила, а також грубо порушують її права на користування землями загального користування та зручність і комфорт середовища її життєдіяльності. Її неодноразові звернення до сільського голови с.Попелі з проханням припинити самоправні дії відповідача не дали жодного результату, останній безпідставно заявляє, що такого проходу ніколи не існувало, скриваючи містобудівну документацію. Спірний прохід було закладено у 1980-х роках при будівництві житлового кварталу на вулиці Шевченка в с.Попелі, який будувався для переселенців з с.Довге Дрогобицького району Львівської області для забезпечення зручності і комфорту мешканців забудованого кварталу, в тому числі мобільних груп населення. Такий прохід вона та інші мешканці вул. Шевченка і прилеглих вулиць в с.Попелі використовували протягом останніх тридцяти років для проходу до зупинки транспорту, церкви, магазину, та до м.Борислава. Внаслідок самоправного перегородження відповідачем частини проходу загального користування їй доводиться обходити навкруги багатьох будинків.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 квітня 2017 року позов задоволено.

Зобовязано ОСОБА_6, демонтувати металеву огорожу шириною 1 метр та деревяну огорожу шириною 1 метр з громадського проходу, який проходить вздовж її господарства по вул. Шевченка, 58/1 с. Попелі Дрогобицького району Львівської області і зєднує дві головні вулиці с. Попелі Дрогобицького району Львівської області Сонячну і Шевченка, не чинити в подальшому перешкод в користуванні вищевказаним громадським проходом.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_6, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зазначає, що спірний прохід існував по домовленості, а з метою влаштування благоустрою на належній їй території вона встановила огорожу.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до вимог ст.ст. 3, 4 ЦПК України у чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення редакції, ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у визначений законом спосіб.

На підставі ст.ст.10-11, 58-61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України у чинній на даний час редакції суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Згідно зі ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ст. 152 ЗК України та постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16 квітня 2004 року держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно ст.83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. До земель комунальної власності, які не можуть передаватися у приватну власність, належать в тому числі і землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи тощо).

У відповідності до ст.38 ЗК України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування.

Згідно до ст. 39 ЗК України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Встановлено, що ОСОБА_3 належить квартира №1 в будинку №56 на вулиці Шевченка в с.Попелі Дрогобицького району Львівської області.

ОСОБА_6 є власником будинковолодіння №58/1 на вулиці Шевченка в с.Попелі.

ОСОБА_7 є власником квартири на вулиці Шевченка 44/2 в с.Попелі.

У 1980-х років було закладено наскрізний прохід загального користування на головній вулиці Шевченка в с.Попелі Дрогобицького району Львівської області (вздовж будинковолодінь №58/1 та №60).

Восени 2015 року ОСОБА_6 перегородила частину вищевказаного проходу на вулиці Шевченка в с.Попелі, встановивши металеву огорожу посередині спірного проходу та деревяну огорожу на вході з вулиці Шевченка, перегородивши половину проходу до своєї прибудинкової території.

На підставі аналізу наявних у справі доказів судом першої інстанції встановлено наявність вищевказаного проходу та його загальне користування мешканцями с.Попелі та факт встановлення огорож відповідачем.

Відповідно до ч.1 ст.116, ст.ст.125, 126 ЗК України громадяни набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації або центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Згідно п.1.12 наказу Державного комітету по земельних ресурсах Про затвердження Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на

право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі від 4 травня 1999 року №43 складання державного акта на право власності на земельну ділянку або право постійного користування земельною ділянкою при передачі або наданні земельних ділянок громадянам, підприємствам, установам, організаціям та об'єднанням громадян всіх видів проводиться після перенесення в натуру (на місцевість) меж земельної ділянки та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженим в установленому порядку проектом відведення цієї ділянки.

З копії генерального плану житлового селища для осіб які підлягають переселенню із зони впливу Стрийського водосховища в с.Попелі Дрогобицького району Львівської області за грудень 1986 року, вздовж позицій №22 та №23 передбачено наскрізний прохід який зєднує дві дороги.

Відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи на житловий будинок індивідуального житлового фонду на АДРЕСА_1 на вулиці Шевченка, 44 в с.Попелі Дрогобицького району Львівської області, становила позицію №22, а згідно матеріалів інвентаризаційної справи на житловий будинок №58 на вулиці Шевченка, в с.Попелі, встановлено, що квартира №1 на вулиці Шевченка, 58 в с.Попелі Дрогобицького району Львівської області, становила позицію №23.

З Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯБ №567560 від 28 лютого 2006 року, Акту встановлення та узгодження меж земельної ділянки ОСОБА_7, Абрису обміру земельної ділянки, Кадастрового плану земельної ділянки ОСОБА_7, плану встановлення меж земельної ділянки, вбачається наявність земель загального користування спірного проходу.

Враховуючи вищенаведене, зокрема те, що спірний прохід є землею спільного користування, відповідач самовільно перегородила такий, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про задоволення позову.

З висновками суду належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.ст. 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Залишити рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 квітня 2017 рокубез змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_6 без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий______________________Т.І.Приколота

Судді:____________Ю.Р. Мікуш _______________О.Ф.Павлишин