Ухвала

Іменем України

03 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 456/3984/15-ц

провадження № 61-39846ск18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

БілоконьО. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на заочне рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03 квітня 2017 року у складі судді Микитчина І. М. та постанову Апеляційного суду Львівської області від 08 травня 2018 року у складі колегії суддів: Левика Я. А., Струс Л. Б., Шандри М. М., у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, публічне акціонерне товариство «ВІЕС Банк» про виключення майна з акту опису та зняття з нього арешту,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6,у якому просила виключитиналежне їй майно з акту опису та арешту майна від 20 грудня 2013 року, складеним державним виконавцем, та зняти арешт із належного їй майна.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідно до рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28 січня 2014 року за нею визнано право власності на матеріали та обладнання, що були використані в процесі реконструкції належного на праві власності ОСОБА_5 адмінкорпусу, складу та будівництва басейну і сауни по АДРЕСА_1 на загальну суму 181 589,93 грн. Оскільки, згідно з актом опису, складеним державним виконавцем на приміщення адмінкорпусу і складу, яке належить ОСОБА_5, накладено арешт та заборону відчуження, вважає, що цим порушується її право власності, так як зазначені в рішенні суду будівельні матеріали та обладнання арештовано та описано.

Заочним рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03 квітня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Виключено з акту опису та арешту майна від 20 грудня 2013 року матеріали та обладнання, що були використані в процесі реконструкції адмінкорпусу та складу по АДРЕСА_1, у відповідності до переліку, наведеного в рішенні Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28 січня 2014 року у цивільній справі № 456/6390/13-ц. В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки за позивачем визнано право власності на матеріали та обладнання, що були використані в процесі реконструкції адмінкорпусу, складу, на які накладено арешт, як майно боржника ОСОБА_5 по АДРЕСА_1, вимоги про виключення з акту опису та арешту майна цих матеріалів підлягають задоволенню.

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 08 травня 2018 року заочне рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03 квітня 2017 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову.

Постанова мотивована тим, що одним із належних відповідачів у цьому спорі має бути ПАТ «ВіЕс Банк» (правонаступник ПАТ «Фольксбанк»), в інтересах якого описано та арештовано майно. Оскільки ПАТ «ВіЕс Банк» залучений до участі у справі як третя особа, а не як відповідач, без залучення такого належного відповідача вимоги позивача задоволенню не підлягають.

До Верховного Суду30 червня 2018 рокуОСОБА_4 звернулася із касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Дослідивши касаційну скаргу ОСОБА_4, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з урахуванням такого.

Відповідно до статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абзаці 3 пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил підвідомчості (ЦПК, ГПК) позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах.

Аналогічні роз'яснення містяться і в пункті 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна».

Встановлено, що 20 грудня 2013 року державним виконавцем накладено арешт на спірне майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з метою виконання рішення про стягнення з ОСОБА_6, ОСОБА_5 на користь ПАТ «Фольксбанк» (правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк») заборгованості.

Відмовляючи у задоволенні позовуОСОБА_4, суд апеляційної інстанції вірно виходив із того, що вимоги про належність позивачу спірного майна, на яке накладено арешт, повинні вирішуватись шляхом пред'явлення позову до боржника ОСОБА_5 та ПАТ «ВіЕс Банк», в інтересах якого накладено арешт. Оскільки позивач не пред'явила позов до ПАТ «ВіЕс Банк», визначила його процесуальний статус як третьої особи, а не відповідача, вирішити питання про належність позивачеві майна, зазначеного в акті державного виконавця від 20 грудня 2013 року, за такого суб'єктивного складу неможливо, а визнання позову лише ОСОБА_6 та ОСОБА_5 не може бути підставою до його задоволення, тому суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

При цьому, колегія суддів зазначає, що позивач не позбавлена права на судовий захист шляхом пред'явлення позову до належного відповідача.

Доводи касаційної скарги про порушення права позивача на справедливий суд шляхом неповідомлення про час і місце розгляду справи спростовуються змістом постанови суду апеляційної інстанції.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити, якщо суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень не вбачається неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, а також порушення норм процесуального права.

На підставі наведеного колегія суддівдійшла висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно з частиною п'ятою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03 квітня 2017 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 08 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, публічне акціонерне товариство «ВІЕС Банк» про виключення майна з акту опису та зняття з нього арешту.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта