Справа № 366/4082/17 Провадження № 2/366/96/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03 травня 2018 року Іванківський районний суд Київської області в складі: головуючої - судді Тетервак Н.А.,

при секретарі - Німченко Н.Ю.,

за участю сторін:

відповідача - ОСОБА_1;

представника відповідача - адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Іванків справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також проценти 3% річних від простроченої суми, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з ОСОБА_1 на її користь за прострочення грошового зобов'язання інфляційні в сумі 13640,62 грн. та 3% річних в сумі 1800,10 грн., а всього стягнути 15440,72 грн. (п'ятнадцять тисяч чотириста сорок гривень сімдесят дві копійки).

Позивач мотивує свої вимоги тим,що згідно вироку Іванківського районного суду Київської області від 11.07. 2013 року ОСОБА_1 зобов»язаний сплатити на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в сумі 30 000грн.

Так як відповідач добровільно кошти не платив,07.11. 2013 року вона отримала виконавчий лист та пред»явила його до виконання.

За час знаходження виконавчого листа на виконанні в Іванківському міжрайонному відділі державної виконавчої служби відповідач сплатив на її,ОСОБА_3, лише 9998 грн. 88 коп.. Залишок- 20001,12 грн.

З жовтня 2015 року відповідач взагалі не здійснює погашення заборгованості,мотивуючи несплату відсутністю коштів.

Позивач,посилаючись на ст.ст. 610,612 ,625 Цивільного кодексу України вказує,що відповідач порушив взяті на себе зобов»язання(неналежне виконання),а тому має нести відповідальність за порушення зобов»язання, зокрема, ч.2 ст. 625 ЦК України передбачає сплату інфляційних сум та три проценти річних від простроченої суми,якщо інший процент не встановлено договором або законом.

В судове засідання позивач не з»явилася. Просила в заяві розглядати справу у її відсутності. Позов підтримує.

Відповідач ОСОБА_1 позов не визнав. Суду пояснив,що дійсно в 2013 році за його участі була скоєна ДТП,внаслідок чого потерпілі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 отримали тілесні ушкодження,а він 11.07. 2013 року Іванківським районним судом був визнаний винним в скоєнні злочину за ч.1 ст. 286 КК України. Цим же вироком з нього на користь ОСОБА_3 було присуджено стягнення моральної шкоди в сумі 30 000 грн.,на користь ОСОБА_4-25 000грн..

Крім того,окремо, було рішення Оболонського районного суду м.Києва про стягнення з нього на користь страхової компанії регрес них сум. За двома рішеннями було видано три виконавчі документи, по яких він мав сплачувати на користь ОСОБА_3,,ОСОБА_4 та страхової компанії кошти. Гроші він платив згідно виконавчого листа,поки працював. Коли звільнився з роботи,то платив подружжю ОСОБА_3 добровільно. Була домовленість,що спочатку він погасить всю суму ОСОБА_4,а потім ОСОБА_3. Коли він виплатив всю суму ОСОБА_4,то другий позивач чомусь почав його звинувачувать в ухиленні від сплати грошей,хоча він весь час платив. Один час не було рахунку ОСОБА_3.

Представник відповідача -ОСОБА_2,позов не визнав. Пояснив,що ОСОБА_1 гроші потерпілим згідно вироку виплачував,згідно виконавчих листів. Вимога ж позивача щодо сплати інфляційних виплат та 3% річних, Законом України «Про виконавче провадження не передбачена»,посилаючись на рішення Верховного Суду України з аналогічних справ, судову практику.

Свідок ОСОБА_6 - державний виконавець Іванківського ДВС суду показав,що дійсно з кінця 2017 року на виконання Іванківського ВДВС надійшли виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 та на користь ОСОБА_4 коштів. ОСОБА_1 пояснив,що мається домовленість,що він спочатку буде погашать кошти ОСОБА_4,а потім ОСОБА_3 Так як ОСОБА_1 не працював,то платив визначену суму добровільно. Їм приносив квитанції. На той час у ОСОБА_3 не було рахунка,вона обіцяла його відкрити і надати до ВДВС. Реквізити,куди платити кошти ОСОБА_3 надала в січні 2018 року. Майна,чи коштів, які б підлягали опису для погашення сум за рішенням суду, у боржника- ОСОБА_1. не було виявлено.

До січня 2018 року ОСОБА_3 до ВДВС з заявами,чи скаргами не зверталася. Виконавчі листи до Іванківського ВДВС надійшли в кінці 2017 року,до того вони були в Вишгородському ВДВС.

В січні 2018 року ОСОБА_3 зверталася з листом до ДВС від свого імені та від імені свого чоловіка,ОСОБА_4, в якому просила не закривати виконавчих проваджень,так як ОСОБА_1 кошти не сплатив.

Про те,що шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано,інформація в ВДВС відсутня. ОСОБА_3 зверталася до ДВС з заявами від свого імені та від імені свого чоловіка,ОСОБА_4.

Чи була між сторонами домовленість щодо порядку сплати коштів за вироком суду, він не знає. Письмових заяв до ВДВС не надходило.

Вислухавши відповідача,представника відповідача, допитавши свідка,дослідивши письмові докази, суд прийшов до наступного.

З вироку Іванківського районного суду Київської області від 11 липня 2013 року(у справі № 1-кп/2/12;Пр.№1-кп/366/18/13) слідує,що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2. визнаний винним за ч. 1 ст.286 КК України та призначено покарання у вигляді 2 років обмеження волі,без позбавлення права керування транспортними засобами

Відповідно до ст.75 КК України, ОСОБА_1 від відбування покарання звільнено з випробуванням та іспитовим строком 2 роки.

З ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 стягнуто 25000 гривень моральної шкоди;на користь ОСОБА_3 - 30 000гривень моральної шкоди.(а.с.7-11).

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 17 вересня 2013 року вирок Іванківського районного суду Київської област і від 11.07.2013 року щодо ОСОБА_1 у частині розв»язання цивільного позову частково змінити.

Збільшити суму стягнення з ТОВ «НАСК «Оранта»,стягнувши на користь ОСОБА_3 2381,05грн. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та на користь ОСОБА_4 50000 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди.

У решті вирок залишити без змін.

Отже, вирок Іванківського районного суду від 11 липня 2013 року набрав законної сили 17 вересня 2013 року, і в частині стягнень з ОСОБА_1 - змін немає.

Відповідно до ч.2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»,судові рішення,що набрали законної сили,є обов»язковими до виконання всіма органами державної влади,органами місцевого самоврядування,їх посадовими та службовими особами,фізичними і юридичними особами та їх об»єднаннями на всій території України.

Отже, вирок від 11.07.2013 року набрав законної сили та підлягав виконанню, в тім числі і в частині цивільного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 532 Кримінального процесуального кодексу України(далі-КПК), вирок або ухвала суду першої інстанції, ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Відповідно до ст. 533 КПК України, вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов'язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до частини 3 ст. 535 КПК України, у разі якщо судове рішення або його частина підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем, суд видає виконавчий лист, який звертається до виконання в порядку, передбаченому законом про виконавче провадження.

Відповідно до ч. 1 ст.431 ЦПК України, виконання судових рішень здійснюється на підставі виконавчого листа,виданого судом,який розглядав справу як суд першої інстанції.

З Виконавчого листа Іванківського районного суду Київської області від 11.07.2013 року (Справа №1-кп/2/12/13) слідує,що з ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_3 стягується 30000 гривень моральної шкоди. Виконавчий лист видано 07.11. 2013 року( а.с. 16).

Позивач з заяві посилається на ст.ст.610,612,625 Цивільного кодексу України, як на порушення боржником грошових зобов»язань, з чим погодитися не можна,оскільки боргові зобов»язання між позивачем та відповідачем склалися не на підставі цивільно-правових відносин,та витікають не з зобов»язалиних,а з позадоговірних відносин-деліктних.

Відповідно до Правової позиції,викладеної Верховним Судом України в постанові від 2 березня 2016 року у справі №6-2491 цс 15,статтею 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов»язання,її дія поширюється на всі види грошових зобов»язань,якщо інше не передбачено спеціальними нормами,що регулюють суспільні відносини в приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов»язань. При цьому частина п»ята ст.11 ЦК України,в які й ідеться про те,що у випадках,встановлених актами цивільного законодавства,цивільні права та обов»язки можуть виникати з рішень суду,не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних,а не зобов»язальних правовідносин.

Відповідно до п.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної Верховним Судом, тільки з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Оскільки між позивачем ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відсутні зобов»язальні права,а відповідач має сплачувати на користь позивача кошти з спричинення шкоди(деліктні відносини), ст. 625 ЦК України не застосовується,тому в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, ст.ст.610,612,625 ЦК України, ст. 533 КПК України, керуючись керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 258,ч.3 ст. 259, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, ст.4 Закону України «Про судовий збір», суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 в позові до ОСОБА_1 про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також проценти річних від простроченої суми,-відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційн6ого суду Київської області через Іванківський районний суд протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи,зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 08 травня 2018 року.

Суддя: Н.А. Тетервак