Справа № 456/4918/18
Провадження № 6/456/127/2018
УХВАЛА

Іменем України

19 грудня 2018 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді: Шрамка Р. Т. ,

з участю секретаря: Панилик О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Стрию справу за поданням старшого державного виконавця Стрийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Федоришин Наталії Стефанівни про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_2 за межі України,

в с т а н о в и в :

На виконанні у Стрийському міськрайонному відділі державної виконавчої служби ГТУЮ у Львівській області перебуває виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №813/4184/16 від 21.04.2017р., виданого Львівським окружним адміністративним судом про стягнення з ОСОБА_3, до бюджету податковий борг в сумі 557575,81 грн. Для виконання даного виконавчого провадження державним виконавцем здійснено розшук майна боржника. Рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, будь яких дій спрямованих на його виконання не здійснено, що суперечить вимогам частини п'ятої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження". Згідно отриманих відомостей на запити встановлено, що боржник не працює за трудовими та цивільно-правовими договорами, згідно отриманої відповіді ПФУ пенсію не отримує, згідно відповіді ДФС України у боржника немає відкритих рахунків в банках та інших фінансових установах, згідно відповіді територіального сервісного центру 4645 регіонального сервісного центру МВС у Львівській області за боржником не зареєстровано транспортних засобів на праві власності. Згідно відповіді Управління Держгеокадастру встановлено, що у боржника у власності немає земельних ділянок. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав нерухомого майно у боржника немає. Як наслідок, боржник - ОСОБА_3, у відділ за викликом державного виконавця не з'являється, на телефонні дзвінки не відповідає та жодних пояснень про неявку у відділ не надає. Державним виконавцем вживались заходи щодо виявлення майна. належного боржнику, однак майна йому належне не виявлено. Враховуючи викладене, рішення до теперішнього часу не виконано, а боржник ухиляється від виконання його, не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належного йому майна і доходів. Оскільки, заходів щодо погашення заборгованості боржником не здійснюються, на підставі наведеного просить подання задоволити.

Старший державний виконавець Стрийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Федоришин Н.С., в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомила.

Враховуючи, що сторони у судове засідання не з'явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що подання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно положень п.19 ч.3 ст.18 Закону України Про виконавче провадження державний виконавець у разі ухилення боржника від виконання зобов?язань, покладених на нього рішенням, може звернутись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов?язань за рішенням, або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до положень ст. 441 ЦПК України питання про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом, як захід забезпечення виконання судового рішення. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду.

В силу ст.33 ч.1 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Старший державний виконавець Стрийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Федоришин Н.С., звернулась до суду з поданням, в якому просить обмежити боржника ОСОБА_3, у праві виїзду за межі України до виконання ним зобов'язання.

В обґрунтування свого подання державний виконавець посилається на те, що тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянину України, ОСОБА_3, слід встановити, оскільки таке передбачене ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України». Зазначеною нормою Закону передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, а громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, або він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Законом України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (зі змінами) врегульовано порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, яким визначено випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України та встановлено порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Зазначеним Законом не передбачено тимчасове обмеження виїзду за кордон боржника у виконавчому провадженні до виконання рішення суду за ухвалою суду.

Статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регламентовано право суб'єкта владних повноважень, а не суду, вчинити певні дії.

Посилання державного виконавця на норму ЦПК України, як на норму, якою регламентовано порядок розгляду судами питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб), не дає суду правової підстави вирішити питання про тимчасове обмеження виїзду за кордон боржника, без спеціальної матеріальної норми, як це передбачено Конституцією України.

Крім того, із доданих до подання документів не вбачається обставин, які б вказували на доведеність факту ухилення ОСОБА_3, від виконання зобов?язань, хоча законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон не за сам факт невиконання зобов?язань, а саме за ухилення від виконання зобов?язань.

Тобто, зміст подання державного виконавця не містить посилань на ухилення ОСОБА_3, від виконання рішення суду, а наявність у нього невиконаних майнових зобов?язань, не є підставою для обмеження його у праві виїзду за межі України, що є крайньою мірою, спрямованою на забезпечення виконання рішення суду.

Свобода пересування гарантована ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, частина друга якої передбачає: "Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною". При чому згідно ч. 3 указаної статті це на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі "Гочев проти Болгарії" ("Gochev v. Bulgaria" від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам'ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Відповідно до ст.. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавленим права в будь-який час повернутись в Україну.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що в задоволенні подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3, слід відмовити.

Керуючись ст. 33 Конституції України, ст.6 Закону України «Про порядок виїзду і в?їзду в Україну громадян України», ст.ст. 247, 441 ЦПК України, суд

ухвалив:

В задоволенні подання старшого державного виконавця Стрийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Федоришин Н.С., про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_3 за межі України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом п'ятнадцяти днів з дня її отримання.

Суддя Р. Т. Шрамко