Справа № 352/1413/15-ц
Провадження № 22-ц/779/406/2018
Головуючий у 1 інстанції Хоминець М. М.
Суддя-доповідач Малєєв
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області у складі:

судді-доповідача - Малєєва А.Ю.,

суддів: Девляшевського В,А., Матківського Р.Й.,

за участю секретарів: Турів О.М., Бойчука Л.М.,

апелянта ОСОБА_3 його представника адвоката ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_5 та представниці Узинської сільської ради ОСОБА_6, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 27 грудня 2017 року, ухвалене головуючою суддею Хоминець М.М. в м. Івано-Франківськ, по справі за позовом ОСОБА_3 до Узинської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, ОСОБА_5 про визнання незаконними рішень сільської ради, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання права на завершення приватизації земельних ділянок,

в с т а н о в и в:

1. Позов заявлено 24.07.2015 (а.с. 2-4).

1.1. Зміст позовних вимог.

- рідному братові позивача ОСОБА_7 належало на праві власності 2/5 частини будинковолодіння АДРЕСА_1, а йому належало 3/5 вказаного будинковолодіння у порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_8;

- після смерті ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1., позивач 25.02.2014 р. успадкував належні братові 2/5 частини будинковолодіння;

- при житті ОСОБА_7 був інвалідом другої групи у зв'язку із психічним захворюванням, згідно рішення Тисменицького районного суду від 21.03.1989 р. був визнаний недієздатним, опікуном хворого брата з 1989 р. до 1994 р. був позивач;

- відповідач ОСОБА_5 за рішенням сесії Узинської сільської ради від 21.07.1994 р. був призначений опікуном брата ОСОБА_7, з цього часу і до смерті брата був його опікуном;

- рішенням сесії Узинської сільської ради від 04.11.1997 р. ОСОБА_7 було передано у приватну власність 0,25 га земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та 0,41 га для ведення особистого підсобного господарства;

- відповідач ОСОБА_5, скориставшись тим, що він здійснює опікунські обов'язки щодо брата ОСОБА_7, у 1999 р. звернувся в Узинську сільську раду із заявою про виділення йому земельної ділянки площею 0,15 га із земельної ділянки, що була передана у приватну власність ОСОБА_7;

- рішенням Узинської сільської ради від 09.09.1999 р. у ОСОБА_7 вилучено земельну ділянку площею 0,15 га в урочищі «Колокіл» та виділено цю земельну ділянку відповідачу;

- оскаржуване рішення є незаконним, оскільки згідно ст.145 КЗпШС опікун не вправі був без дозволу органів опіки та піклування відмовитись від належних підопічному майнових прав;

- у подальшому вказана земельна ділянка площею 0,15 га в урочищі «Колокіл» з уточненою площею 0,1778 га для ведення ОСГ була передана у власність відповідача на підставі другого оскаржуваного рішення сільської ради від 16.09.2007 р., яким сільська рада фактично примусово припинила право власності ОСОБА_7 на його земельну ділянку, без його згоди та згоди органу опіки та піклування, у порушення вимог ст.ст. 140, 149 ЗК України;

- відповідач 09.10.2008 р. отримав оспорюваний державний акт, який також підлягає визнанню недійсним;

- оскільки лише позивач спадкував після смерті ОСОБА_7, він має право на завершення приватизації земельних ділянок, які рішенням Узинської сільської ради від 04.11.1997 р. на підставі Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 р. «Про приватизацію земельних ділянок» передані у приватну власність ОСОБА_7;

- тому незаконними є рішення від 29.05.2014 р. про передачу ОСОБА_5 у користування земельної ділянки площею 0,08 га для ведення ОСГ по вул. Лісова в с. Узин, якою раніше користувався ОСОБА_7, та від 11.06.2015 р. про відмову у наданні позивачеві дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо посвідчення права власності на земельну ділянку у порядку спадкування;

- вважає, що сільська рада також незаконно надала йому в користування, а не у власність присадибну земельну ділянку площею 0,16 га, якою користувався померлий ОСОБА_7 і яка була передана останньому у власність рішенням від 04.11.1997 р., оскільки позивач, успадкувавши після смерті брата 2/5 частини будинковолодіння, має право на завершення приватизації вказаної земельної ділянки у порядку спадкування;

- при цьому просив поновити строк позовної давності по вимогах про визнання незаконними перших двох рішень від 09.09.1999 р. і від 16.09.2007 р. та по вимозі про визнання недійсним державного акту від 09.10.2008 р., який ним пропущено з поважних причин, оскільки про існування вказаних рішень та державного акту він дізнався, коли почав оформляти спадщину після смерті брата ОСОБА_7 у 2013 році;.

1.1.1. Після збільшення позовних вимог (18.11.2015 р., 02.02.2016 р., 16.05.2016 р.) та їх уточнення 09.08.2016 р. просив:

- визнати незаконними наступні рішення Узинської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, а саме:

1) від 09.09.1999 р. про вилучення з користування ОСОБА_7 земельної ділянки площею 0,15 га в урочищі «Колокіл» та виділення вказаної земельної ділянки відповідачу ОСОБА_5;

2) від 16.09.2007 р. про передачу безоплатно у власність ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,1778 га для ведення особистого селянського господарства;

3) від 29.05.2014 р. про передачу ОСОБА_5 у користування земельної ділянки площею 0,08 га для ведення ОСГ по АДРЕСА_1, якою раніше користувався ОСОБА_7;

4) від 29.05.2014 р. про надання позивачеві у користування земельної ділянки площею 0,16 га для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, якою раніше користувався ОСОБА_7, із земель комунальної власності;

5) від 11.06.2015 р. про відмову у наданні позивачеві дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо посвідчення права власності на земельну ділянку у порядку спадкування;

- визнати недійсним державний акт НОМЕР_2, отриманий ОСОБА_5 09.10.2008 р. на земельну ділянку площею 0,1778 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1

- поновити пропущений з поважних причин строк позовної давності по вимогах про визнання незаконними перших двох рішень від 09.09.1999 р. та від 16.09.2007 р. та по вимозі про визнання недійсним державного акту;

- визнати за позивачем право на завершення приватизації наступних земельних ділянок, а саме:

1) площею 0,1778 га для ведення особистого селянського господарства в урочищі «Колокіл» в с. Узин Тисменицького району Івано-Франківської області;

2) площею 0,08 га для ведення ОСГ по АДРЕСА_1

3) площею 0,16 га для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 у порядку спадкування після смерті брата ОСОБА_7, та визнати за позивачем право зареєструвати ці земельні ділянки на праві власності.

1.2. Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 27 грудня 2017 року позов задоволено частково.

Визнано незаконними рішення Узинської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області:

- від 09.09.1999 про вилучення з користування ОСОБА_7 земельної ділянки, площею 0,15 га в урочищі «Колокіл», та виділення вказаної земельної ділянки ОСОБА_5;

- від 16.09.2007 про передачу безоплатно у власність ОСОБА_5 земельної ділянки, площею 0,1778 га, для ведення особистого селянського господарства;

- від 29.05.2014 про надання ОСОБА_5 у користування земельної ділянки, площею 0,08 га, для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1, якою раніше користувався ОСОБА_7;

- від 11.06.2015 у частині відмови у наданні ОСОБА_3 дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо посвідчення права власності на земельну ділянку, площею 0,10 га (уточненою площею 0,08 га), для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1.

Визнано недійсним державний акт НОМЕР_2, отриманий ОСОБА_5 09.10.2008, на земельну ділянку площею 0,1778 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 з кадастровим номером НОМЕР_3.

Визнано за ОСОБА_3 право на завершення приватизації, а саме - на реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,08 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_7.

У решті позовних вимог - відмовлено.

1.3. Щодо заперечень проти позову.

1.3.1. В судовому засіданні суду першої інстанції представник відповідача - Узинської сільської ради позов не визнала і пояснила, що позивач пропустив строк загальної позовної давності по вимогах про оскарження перших двох рішень від 09.09.1999 і від 16.09.2007 та по вимозі про визнання недійсним державного акту, отриманого ОСОБА_5, тому вказані вимоги не підлягають до задоволення. Щодо решти оскаржуваних рішень сільська рада вважає, що померлий ОСОБА_7 не використав своє право на приватизацію земельних ділянок, після його смерті земельні ділянки перейшли у комунальну власність сільської ради, яка правомірно розпорядилась земельною ділянкою площею 0,08 га для ведення ОСГ по вул. Лісова в с. Узин на користь ОСОБА_5, який з 1994 року до смерті брата ОСОБА_7 був його опікуном, доглядав за ним, лікував, за три роки до смерті забрав ОСОБА_7 до себе додому, де доглядав за хворим до останніх днів його життя, у той час, як позивач не дбав про хворого брата, ніколи йому навіть хліба не привіз. Завдяки відповідачу хворий ОСОБА_7 був доглянутий, відповідач похоронив брата, встановив пам'ятник на його могилі. Крім того, позивач вже використав право на безоплатну приватизацію присадибної земельної ділянки, йому рішенням сільської ради від 30.04.2009 передано у власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 площею 0,2470 га, на яку він отримав державний акт від 30.12.2009. Просили у позові відмовити.

1.3.2. Відповідач ОСОБА_5 та його представник у судовому засіданні суду першої інстанції позов не визнали і пояснили, що позивач пропустив строк позовної давності по вимогах про оскарження перших двох рішень від 09.09.1999 і від 16.09.2007 та по вимозі про визнання недійсним отриманого ним державного акту, тому вказані вимоги не підлягають до задоволення. Усі заявлені позивачем вимоги вважають надуманими і безпідставними, оскільки хворим братом ОСОБА_7, який був визнаний недієздатним згідно рішення суду від 21.03.1989, опікувався відповідач. Спочатку опікуном недієздатного брата ОСОБА_7 був призначений позивач, однак у зв'язку з неналежним виконанням обов'язків опікуна він був звільнений від цих обов'язків; починаючи з 1994 року відповідач був опікуном хворого брата, постійно доглядав його, опікувався його здоров'ям та майном. За три роки до смерті ОСОБА_7 він забрав брата до себе додому, де доглядав за ним до останніх днів його життя, забезпечував йому належне лікування. Позивач не відвідував ОСОБА_7 в лікарні, не дбав про нього. Просили у позові відмовити.

2. Позивач ОСОБА_3 оскаржив рішення суду першої інстанції в частині відмови в наданні йому права на завершення приватизації двох земельних ділянок пл. 0,1778 га в апеляційному порядку (а.с. 210-211).

2.1. Обґрунтування апеляційних вимог:

- Якщо суд визнав за позивачем право на завершення приватизації земельної ділянки пл. 0,08 га, то в такому разі повинен був визнати за ним право на завершення приватизації і земельної ділянки пл. 0,1778 га або відмовити в завершенні приватизації цих двох земельних ділянок.

- Суд у рішенні зазначив, що позивачу належить згідно Держакту на землю пл. 0,2470 га, а ОСОБА_7 лише 0,05 га земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, що не відповідає дійсності.

- Суд першої інстанції з власної ініціативи без звернення будь-якої особи встановив, що відповідач ОСОБА_5 прийняв спадщину після смерті брата ОСОБА_7, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б свідчили про прийняття ОСОБА_5 спадщини після смерті ОСОБА_7, а в судовому засіданні ОСОБА_5 показав, що йому нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв'язку з пропуском ним строку для подачі заяви про її прийняття.

2.1.1. Просить скасувати рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 27 грудня 2017 року в частині відмови надати позивачу право на завершення приватизації двох земельних ділянок пл. 0,1778 га для ведення ОСГ та пл. 0,16 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та ухвалити в цій частині нове рішення, яким зазначені позовні вимоги задоволити.

Також просить виключити з тексту рішення твердження, що ОСОБА_5 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_7.

2.2. В судовому засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_3 та його представник адвокат ОСОБА_4 підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити з указаних у ній підстав.

2.3. Відповідач ОСОБА_5 заперечив апеляційну скаргу. Вказав, що фактично з-за дій позивача позбавлений майна. Це несправедливо, оскільки позивач дуже погано ставився до брата, а він його забрав до себе і опікувався. Просив відхилити апеляційну скаргу.

2.4. Представниця Узинської сільської ради ОСОБА_6 заперечила апеляційну скаргу. Просила її відхилити.

3. Фактичні обставини, встановлені судами.

3.1. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7, який був рідним братом сторін, а саме позивача ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_5

3.2. Згідно рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 21.03.1989 ОСОБА_7 визнаний недієздатним (а.с.166), рішенням виконкому Узинської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області опікуном недієздатного призначений позивач, який виконував обов'язки опікуна до 1994 р.

Починаючи з 1994 р. до смерті ОСОБА_7 обов'язки опікуна недієздатного виконував відповідач.

Наявне ще одне рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 12.11.2012 р. про визнання ОСОБА_7 недієздатним, встановлення над ним опіки та призначення опікуном відповідача ОСОБА_5 (а.с.42, зв. ст.).

3.3. На час смерті ОСОБА_7 був власником 2/5 частин будинковолодіння АДРЕСА_1. Рішенням Узинської сільської ради від 04.11.1997 на підставі Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 «Про приватизацію земельних ділянок» ОСОБА_7, який після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_8 один залишився проживати у будинковолодінні, передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку та земельну ділянку площею 0,41 га для ведення особистого підсобного господарства, що підтверджується архівним витягом від 07.05.2014, оригінал якого оглянуто в судовому засіданні, а копія підшита на а.с. 5.

3.4. За життя ОСОБА_7 не виготовлено державного акту на право власності на передані йому земельні ділянки та не здійснено державної реєстрації його права власності на земельні ділянки.

Вказані обставини стороною відповідача не заперечувались.

3.5. Встановлено судом і не оспорено сторонами, що про вказані два рішення сільської ради та отриманий відповідачем державний акт позивачу стало відомо, коли він почав оформляти спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 брата.

Судом першої інстанції також встановлено, що після смерті ОСОБА_7 спадкоємці першої черги (у померлого було двоє дітей) спадщину не прийняли. Позивач ОСОБА_3 як спадкоємець за законом другої черги прийняв спадщину після смерті брата у порядку ст.1269 ЦК України шляхом звернення з відповідною заявою до Тисменицької районної державної нотаріальної контори. Позивач згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.02.2014 р. успадкував 2/5 частини будинковолодіння АДРЕСА_1 (а.с. 6, 122).

3.6. У судовому засіданні судом встановлено факт, що інший спадкоємець за законом другої черги - відповідач ОСОБА_5 також прийняв спадщину після смерті брата ОСОБА_7 відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

3.7. Представник Узинської сільської ради ОСОБА_6 та допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 підтвердили факт, що за три роки до смерті ОСОБА_7 відповідач забрав його до себе додому, де доглядав за ним до останніх днів його життя.

3.8. Згідно рішення суду першої інстанції, Рішенням Узинської сільської ради від 04.11.1997 ОСОБА_7 передано у приватну власність земельну ділянку для обслуговування жилого будинку площею 0,25 га по АДРЕСА_1. Вказана присадибна земельна ділянка з уточненою площею 0,2470 га знаходиться у власності позивача відповідно до державного акту від 30.12.2009 р., про що зазначено вище. Жодна інша присадибна земельна ділянка у власність ОСОБА_7 не передавалась; на час смерті за ОСОБА_7 рахувалась земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель площею 0,05 га, що підтверджується засвідченою випискою з погосподарської книги Узинської сільської ради (а.с.160-161).

4. Оцінки апеляційного суду.

4.1. Межі апеляційного перегляду визначені вимогами апеляційної скарги (ч. 2 ст. 367 ЦПК України). Відзиву не подано. Підстав для застосування ч. 5 ст. 367 ЦПК України у даній справі немає.

4.2. Правовідносини, які виникли між сторонами в цій справі і на які посилався позивач-апелянт, урегульовані нормами ст. 1216 - 1222, 1258, 1262, 1268 ЦК України - виникнення права на спадщину у позивача, ст. 116, 121 ЗК України щодо норм надання земельних ділянок, абз. 2 п. 1 розділу X «Перехідних положень» ЗК України та Декрету КМУ від 26.12.1992 «Про приватизацію земельних ділянок», якими передбачено право спадкоємця на завершення приватизації земельної ділянки.

4.3. Суд першої інстанції, враховуючи те, що: 1) відповідач протягом тривалого часу до смерті брата ОСОБА_7 був його опікуном, доглядав за ним, лікував, за три роки до смерті забрав ОСОБА_7 до себе додому, де доглядав за хворим до останніх днів його життя, у той час, як позивач не дбав про хворого брата; відповідач похоронив брата, встановив пам'ятник на його могилі; 2) позивач, являючись власником 3/5 частин будинковолодіння АДРЕСА_1, приватизував всю присадибну земельну ділянку площею 0,2470 га по АДРЕСА_1, отримавши державний акт на право власності на вказану земельну ділянку 30.12.2009 (а.с.123) без згоди опікуна ОСОБА_5, без дозволу органу опіки та піклування, з порушенням майнових прав недієздатного ОСОБА_7, який був власником 2/5 частин будинковолодіння та відповідної частини присадибної земельної ділянки, визнав несправедливим надати позивачеві право на завершення приватизації, а саме на реєстрацію права власності на всі земельні ділянки у порядку спадкування після померлого ОСОБА_7

4.4. Відносно земельної ділянки площею 0,16 га для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по АДРЕСА_1, щодо якої позивач заявив вимоги про визнання незаконним рішення сільської ради від 29.05.2014 (а.с.84) про надання йому вказаної земельної ділянки у користування, а не у власність, та про визнання за ним права на завершення приватизації вказаної земельної ділянки у порядку спадкування після смерті брата, суд першої інстанції зазначив наступне. Рішенням Узинської сільської ради від 04.11.1997 ОСОБА_7 передано у приватну власність земельну ділянку для обслуговування жилого будинку площею 0,25 га по АДРЕСА_1. Вказана присадибна земельна ділянка з уточненою площею 0,2470 га знаходиться у власності позивача відповідно до державного акту від 30.12.2009 р., про що зазначено вище. Жодна інша присадибна земельна ділянка у власність ОСОБА_7 не передавалась; на час смерті за ОСОБА_7 рахувалась земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель площею 0,05 га, що підтверджується засвідченою випискою з погосподарської книги Узинської сільської ради (а.с.160-161).

4.5. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню цивільного судочинства.

Цим вимогам рішення в оскаржуваній частині не відповідає, а тому апеляційний суд вважає необхідним частково задовольнити апеляційну скаргу з огляду на таке.

4.6. Щодо прийняття ОСОБА_5 спадщини за померлим братом.

Такої позовної вимоги в цій справі заявлено не було, суд самостійно її вирішив без відповідного закону звернення особи, всупереч завданню і засадам цивільного судочинства, порушивши приписи ст.2, 4, ч. 2 ст. 5, ч. 1 ст. 13, 174, 175, ч.1, 2 ст. 264 ЦПК України.

Тому апеляційну скаргу у цій частині належить задовольнити на підставі п. 4 ч. 1 та ч.4 ст. 376 ЦПК України, виключивши з тексту рішення суду першої інстанції твердження про те, що ОСОБА_5 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_7.

4.7. Щодо визнання права на завершення приватизації земельної ділянки пл. 0,1778 га.

Суд вважав несправедливим надати ОСОБА_3 право на завершення приватизації, а саме реєстрації права власності на всі земельні ділянки в порядку спадкування після померлого ОСОБА_7, у тому числі й на ділянку площею 0,1778 га, через те, що відповідач опікувався братом, а позивач - ні; через те, що позивач приватизував всю земельну ділянку без дозволу органу опіки та піклування, з порушенням майнових прав недієздатного спадкодавця.

Апеляційний суд вважає, що принцип справедливості, на який послався суд першої інстанції, не може базуватися тільки на нормах моралі, а повинен мати обґрунтування в матеріальному праві - тобто виводитись із норми, яка зафіксована у нормативно-правовому акті. У рішенні суду щодо відмови у цій вимозі посилання на норму матеріального права відсутні взагалі. Навпаки, рішення суду містить посилання на норму, яка визначає право ОСОБА_3 на завершення приватизації за спадкодавцем - абз.2 п.1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України та Декрет КМУ від 26.12.1992 «Про приватизацію земельних ділянок», у тому числі й указаної земельної ділянки. Відмова у цьому праві, яке ґрунтується на прямій нормі закону, не відповідає ні завданням (справедливості та неупередженості), ні засадам цивільного судочинства (верховенству права, змагальності та диспозитивності), передбачених ст. 2 ЦПК України, ні вимогам законності та обґрунтованості рішення ( ст. 263 ЦПК України).

Окрім того, суд із власної ініціативи і в даному випадку вийшов за межі вимог - такого позову не було заявлено. Тому і в цій частині рішення суду слід скасувати на підставі ст. 376 ЦПК України через те, що суд не застосував закон, на підставі якого позов слід задовольнити - приписи абз.2 п.1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України та Декрет КМУ від 26.12.1992 «Про приватизацію земельних ділянок», - порушивши, передбачене ст. 1216-1218, 1258 ЦК України і не оспорене право спадкоємця за законом ОСОБА_3 на успадкування майна за спадкодавцем ОСОБА_7

4.8. Щодо земельної ділянки площею 0,16 га для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по АДРЕСА_1, стосовно якої позивач заявив вимоги про визнання незаконним рішення сільської ради від 29.05.2014 р. (а.с.84) про надання йому вказаної земельної ділянки у користування, а не у власність, та про визнання за ним права на завершення приватизації вказаної земельної ділянки у порядку спадкування після смерті брата.

Судом відмовлено у задоволенні цієї вимоги з мотивів того, що така земельна ділянка у власність спадкодавцю ОСОБА_7 не надавалась. Апеляційний суд вважає, що дана позовна вимога задоволенню не підлягає, але з інших підстав.

Суд у рішенні зазначив, що позивачу належить згідно Державного акту на землю пл. 0,2470 га, а ОСОБА_7 лише 0,05 га земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, що суперечить даним довідки-характеристики 2014 року і тому, що цій ділянці присвоєно кадастровий номер НОМЕР_1 (а.с. 214) - тобто суд уважав, що такої земельної ділянки у спадкодавця не було. Між тим, ОСОБА_3 не має права на приватизацію цієї земельної ділянки з інших причин - сукупний розмір земельних ділянок для обслуговування жилого будинку і господарських будівель у селах не може бути більшим 0,25 га (п. г ч. 1 ст. 121 ЗК України). ОСОБА_3 вже має у власності 0,2470 га. Передача йому в порядку, передбаченому п. а ч. 3 ст. 116 ЗК України у власність ще 0,16 га для обслуговування будинку буде перевищувати норму безоплатної передачі. З цих підстав у задоволенні указаної даної вимоги належить відмовити, частково задовольнивши вимоги апеляційної скарги.

5. Висновки

5.1. За умов, що спадкоємець згідно закону має право на приватизацію земельних ділянок спадкодавця у межах успадкованих ним прав та обов'язків, позбавлення його права на приватизацію частини землі без послання на норму матеріального права тільки з мотивів несправедливості, не відповідає завданню та засадам цивільного судочинства, порушує права позивача і суперечить закону.

5.2. В силу того, що законом визначено норму площі земельних ділянок, які безоплатно передаються у власність громадянам, вимога приватизації землі понад норму не може бути задоволена.

5.3. У зв'язку з відсутністю відповідного позову, невиконанням судом приписів щодо диспозитивності та виходом за предмет вимог, рішення в частині слід змінити і виключити з мотивувальної частини посилання на те, що відповідач прийняв спадщину.

5.4. З огляду на приписи указаних норм матеріального права апеляційну скаргу належить задовольнити частково, рішення суду скасувати в частині відмови у завершенні приватизації земельної ділянки площею 0,17780 га, а позовні вимоги в цій частині - задовольнити.

5.5. У решті рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 35, 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 27 грудня 2017 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо визнання права на реєстрацію права власності на земельну ділянку, площею 0,1778 га, для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_7.

- скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 право на завершення приватизації, а саме: на реєстрацію права власності на земельну ділянку, площею 0,1778 га, для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_7.

Виключити з тексту рішення суду першої інстанції твердження про те, що ОСОБА_5 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_7.

У решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 15.05.2018.

Головуючий А.Ю. Малєєв

Судді: В.А. Девляшевський

Р.Й. Матківський