АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2018 року

м.Харків

справа № 639/1408/18

провадження № 22-ц/790/2721/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

Головуючого : Колтунової А.І.,

суддів: Кругової С.С., Маміної О.В.

за участю: секретаря - Семикрас О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 березня 2018 року, постановлену суддею - ОСОБА_3 в залі суду в м.Харкові,-

ВСТАНОВИВ:

20 березня 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 26 березня 2018 року у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди - відмовлено. Роз'яснено позивачу, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановити нове рішення, винести окрему ухвалу відносно судді ОСОБА_3, яка порушила норми процесуального законодавства. Вказує, що суд всупереч нормам ЦПК України не передав позов заявника по підсудності, а повернув заявнику.

Представником голови Вищої ради правосуддя - Пархацькою Т.М. було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. Зазначає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції.

В суд апеляційної інстанції сторони не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 23-24).

ОСОБА_1 в телефонограмі просив провести розгляд справи без його участі (а.с. 24).

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи судове рішення про відмову у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що зазначивши відповідачем у справі фізичну особу ОСОБА_2 позивач фактично звертається до суду з вимогами у зв'язку з діяльністю відповідача як суб'єкта владних повноважень, голови Вищої ради правосуддя з тексту позову вбачається відсутність матеріально - правових відносин між позивачем та відповідачем.

У зв'язку з чим, суд дійшов до висновку, що зазначений спір має ознаки публічно - правового, він не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства і відноситься до юрисдикції адміністративного суду.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За змістом частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Виходячи з приписів частини 1 статті 4 КАС України спір може бути переданий на вирішення адміністративного суду, якщо хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до частини 1 статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Частиною 1 статтею 19 КАС України визначено перелік справ у публічно-правових спорах, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

При визначенні юрисдикції справи, перш за все необхідно виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач. Наявність у сторони публічно-владних управлінських функцій не відносить таку справу автоматично до справ адміністративної юрисдикції.

Для визначення ознак публічно-правового спору слід встановити, зокрема, наявність матеріально-правових відносин між учасниками спору. Публічно-правовий спір може виникати із конституційних, адміністративних, фінансових та інших правовідносин, зміст яких складає, з одного боку, обов'язок органу публічної адміністрації вчинити певний акт на користь особи і з іншого - право особи вимагати виконання цього обов'язку від органу публічної адміністрації як від носія владних повноважень. Більш того, особа повинна бути переконана у тому, що такі відносини перебувають у стані порушення норми або права.

Спираючись на норми Конституції, як норми прямої дії, якими визначено зміст прав та свобод, особа має можливість вимагати від держави в особі органів публічної адміністрації належної організації та безпосереднього виконання кореспондуючих обов'язків.

При цьому, не будь-яке порушення суб'єктом владних повноважень своїх обов'язків кореспондує праву особи вимагати його припинення. Право на захист (задоволення позову) у особи - позивача в межах публічного охоронного відношення виникне за двох умов. По-перше, слід встановити обов'язок органу влади вчинити певну дію (прийняти рішення). По-друге, має бути доведено правову заінтересованість особи у виконанні цього обов'язку саме на її користь. Отже, закон має гарантувати особі право вимагати від органу публічної адміністрації виконання певного обов'язку на свою користь.

Вища рада правосуддя є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.

Повноваження, статус, порядок діяльності та засади організації Вищої ради правосуддя визначаються Законом України «Про Вищу раду правосуддя» від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII.

Вищу раду правосуддя очолює Голова, який відповідно до статті 22 Закону України обирається з членів Вищої ради правосуддя.

Зазначивши відповідачем у справі ОСОБА_2 як фізичну особу, позивач фактично звертається до суду з вимогами у зв'язку з діяльністю відповідача як суб'єкта владних повноважень, при цьому з тексту позову вбачається відсутність матеріально-правових відносин між позивачем та відповідачем.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що заявлений позивачем позов відноситься до юрисдикції адміністративних судів та правильно відповідно до п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України відмовив у відкритті провадження у справі.

Доводи позивача щодо того, що суд першої інстанції необґрунтовано не зазначив у судовому рішенні про направлення справи до адміністративного суду, чим порушив його право на судовий захист, не заслуговують на увагу.

Згідно частини 5 статті 186 ЦПК України зазначеної норми закону суд, відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини 1 цієї статті, повинен роз'яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Зазначені вимоги процесуального закону судом виконані.

Направлення справи до суду іншої юрисдикції не передбачено процесуальним законом.

Направлення справи до іншого суду згідно п.1 ч.1 ст. 31 ЦПК України передбачено лише у випадку пред'явлення позову з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно не зазначив в ухвалі про відмову у відкритті провадження про направлення позовної заяви до адміністративного суду.

Крім того, колегія суддів вважає, що в позовній заяві ОСОБА_1 містяться вимоги, які не віднесені до компетенції судів, а саме, притягнення відповідача до кримінальної відповідальності, зазначені вимоги не підлягають розгляду як в цивільному так і в адміністративному судочинстві.

Доводи позивача про те, що ухвала постановлена судом не іменем України, не є правовою підставою для скасування судового рішення, оскільки відповідно до ч.1 ст. 259 ЦПК України іменем України ухвалюються рішення та постанови суду.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 про постановлення окремої хвали щодо порушення суддею ОСОБА_3 права позивача на судовий захист, оскільки судом апеляційної інстанції не встановлено порушення суддею при розгляді позову ОСОБА_1 норм процесуального права.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1, висновків суду першої інстанції не спростовують, у зв'язку з чим колегія суддів залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись, ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384, ст. 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 березня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 травня 2018 року.

Головуючий: А.І. Колтунова

Судді: С.С. Кругова

О.В. Маміна