КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа №754/2060/17-ц

12 листопада 2018 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Левенця Б.Б.

- Пікуль А.А.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 та за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_4адвоката ОСОБА_5 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 червня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Зотько Т.А., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, -

в с т а н о в и в:

14 лютого 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що з 03 серпня 2002 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4. Від цього шлюбу мають спільних неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. Однак, сімейне життя між ними не склалося, так як у них різні характери, різні погляди на життя, різне відношення до сім'ї та подружніх обов'язків, шлюбно-сімейні відносини між ними фактично припинені, а шлюб носить лише формальний характер. У зв'язку із чим просила суд ухвалити рішення про розірвання шлюбу між нею та ОСОБА_4.

Також, в позовній заяві зазначила, що за час перебування у шлюбі ними було придбано наступне майно: квартиру АДРЕСА_1; автомобіль марки «Volkswagen» модель «Caddi Combi», 2007 року випуску; автомобіль марки «Daewoo» модель «Nexia», 2006 року випуску; а також внаслідок спільних трудових та грошових витрат здійснено невід'ємні поліпшення в будинку АДРЕСА_2, що належить на праві власності відповідачу. Просила суд ухвалити рішення про визнання вказаного майна спільною сумісною власністю подружжя та, в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, визнати за нею (ОСОБА_2) право власності на квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль марки «Daewoo Nexia», 2006 року випуску та припинити право власності ОСОБА_4 на дане майно. Визнати за ОСОБА_4 право власності на автомобіль марки «Volkswagen» модель «Caddi Combi», 2007 року випуску та на поліпшення, здійснені в житловому будинку АДРЕСА_2 та припинити її право власності на вказане майно.

18 грудня 2017 року ОСОБА_2 до Деснянського районного суду м. Києва було подано заяву про збільшення позовних вимог. В даній заяві вона просила суд ухвалити рішення про розірвання шлюбу між нею та ОСОБА_4, про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя просила визнати за нею (ОСОБА_2) право власності на квартиру АДРЕСА_1, автомобіль марки «Daewoo Nexia», 2006 року випуску, автомобіль марки «Volkswagen» модель «Caddi Combi», 2007 року випуску та припинити за ОСОБА_4 право власності на дане майно. Визнати за ОСОБА_4 право власності на поліпшення, здійснені в житловому будинку АДРЕСА_2 та припинити її право власності на вказане майно. Стягнути з ОСОБА_4 на її користь грошову компенсацію за різницю вартості спільно-набутого майна у розмірі 356 483, 50 грн.

16 лютого 2018 року ОСОБА_2 до Деснянського районного суду м. Києва було подано заяву про збільшення позовних вимог. В цій заяві вона просила суд ухвалити рішення про розірвання шлюбу між нею та ОСОБА_4, про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1, автомобіль марки «Daewoo Nexia», 2006 року випуску, автомобіль марки «Volkswagen» модель «Caddi Combi», 2007 року випуску та припинити право власності ОСОБА_4 на вказане майно. Визнати за ОСОБА_4 право власності на поліпшення здійснені в житловому будинку АДРЕСА_2 та припинити її право власності на вказане майно. Стягнути з ОСОБА_4 на її користь грошову компенсацію за різницю вартості спільно набутого майна у розмірі 595 942,23 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22 червня 2018 рокупозовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя задоволено частково.

Шлюб, зареєстрований 03 серпня 2002 року Літківською сільською радою Броварського району Київської області (а/з № 8), між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано.

Визнано автомобіль марки «Daewoo Nexsia», 2006 року, номер кузова НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_2 та невід'ємні поліпшення проведені в квартирі АДРЕСА_2, що належить на праві власності ОСОБА_4, які внаслідок спільних трудових та грошових затрат позивача і відповідача призвели до збільшення вартості даного майна, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4.

Поділено спільну сумісну власність подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4 наступним чином:

Визнано за ОСОБА_2, в порядку поділу спільного майна подружжя, право власності на автомобіль марки «Daewoo Nexsia», 2006 року, номер кузова НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_2.

Припинено за ОСОБА_2, в порядку поділу спільного майна подружжя, право власності на невід'ємні поліпшення, проведені в квартирі АДРЕСА_2, що належить на праві власності ОСОБА_4, які внаслідок спільних трудових та грошових затрат позивача і відповідача призвели до збільшення вартості даного майна.

В порядку поділу спільного майна подружжя залишено у власності ОСОБА_4 невід'ємні поліпшення, проведені в квартирі № будинку АДРЕСА_2, які внаслідок спільних трудових та грошових затрат позивача та відповідача призвели до збільшення вартості даного майна, припинивши право власності ОСОБА_4 на автомобіль марки «Daewoo Nexsia», 2006 року, номер кузова НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_2.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за різницю вартості набутого спільного майна, яка становить 1 034 481,26 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 5440 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2на користь ОСОБА_4 витрати понесені на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 15360 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 подавапеляційну скаргу, в якій просить рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 червня 2018 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі 1 034 481,26 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення коштів в розмірі 1 034 481, 26 грн. відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі 1 034 481,26 грн. ухвалено з неправильним застосуванням норм процесуального та матеріального права, при неповному з'ясуванні обставин справи, що призвело до неправильного вирішення спору по суті в цій частині. Зазначає, що ч.5 ст.71 СК України чітко встановлено, що присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Норма аналогічного змісту закріплена статтею 365 ЦК України. Зазначені вимоги закону ОСОБА_2 не виконано, як наслідок, попередньо кошти на депозитний рахунок Деснянського районного суду м.Києва не внесено. Проте, вказані обставини справи та вимоги закону судом 1-ї інстанції не взято до уваги. Також, ч.1 ст.13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.16 лютого 2018 року ОСОБА_2 до Деснянського районного суду м. Києва було подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій позивач, зокрема, просила суд стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію за різницю вартості спільно-набутого майна у розмірі 595 942,23 грн. Незважаючи на заявлені позивачем вимоги, суд 1-ї інстанції вийшов за межі позовних вимог та збільшив розмір грошової компенсації з 595 942,23 грн. до 1 034 481,26 грн., що призвело до грубого порушення приписів ст.13 ЦПК України. Крім того, з висновку експерта №8836, складеного Незалежним інститутом судових експертиз вбачається, що невід'ємні поліпшення в межах квартири по вул. Щорса в селі Погреби Броварського pайону Київської області, складаються на першому поверсі з приміщень - 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, на мансардному поверсі з приміщень - 1-9, 1-10, 1-11, 1-12, 1-13, 1-14. Тобто в спірному об'єкті нерухомості наявні приміщення, які можливо виділити в натурі, або встановити порядок користування ними. Проте, в оскаржуваному рішенні суд 1-ї інстанції зробив помилковий висновок про те, що неможливо здійснити в натурі розподіл здійснених сторонами невід'ємних поліпшень в будинку відповідача, розташованого за адресою: АДРЕСА_2.

Також, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 червня 2018 року в частині поділу спільного майна подружжя та стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1, яка складається із двох жилих кімнат житловою площею 28,8 кв. м„ загальною площею 65,7 кв.м., автомобіль марки «Volkswagen» модель «Caddy Kombi» 2007 року випуску, автомобіль марки «Daewoo Nexia», 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, державний номерний знак НОМЕР_2, невід'ємні поліпшення проведені в квартирі №1 в будинку, що належить ОСОБА_4, за АДРЕСА_2, які внаслідок спільних трудових та грошових затрат позивача і відповідача призвели до збільшення вартості майна.

Поділити спільну сумісну власність подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4 наступним чином:

Визнати за ОСОБА_2 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на квартиру АДРЕСА_1, яка складається із двох жилих кімнат житловою площею 28,8 кв. м., загальною площею 65,7 кв.м., автомобіль марки «Daewoo Nexia», 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, державний номерний знак НОМЕР_2, автомобіль марки «Volkswagen» модель «Caddy Kombi» 2007 року випуску.

Припинити за ОСОБА_2 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на невід'ємні поліпшення, проведені в квартирі АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_4, які внаслідок спільних трудових та грошових затрат позивача та відповідача призвели до збільшення вартості даного майна.

В порядку поділу спільного майна подружжя залишити у власності ОСОБА_4 невід'ємні поліпшення проведені в квартирі АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_4, які внаслідок спільних трудових та грошових затрат позивача та відповідача призвели до збільшення вартості даного майна, припинивши його право власності на квартиру АДРЕСА_1, яка складається із двох жилих кімнат житловою площею 28,8 кв. м., загальною площею 65,7 кв.м., автомобіль марки «Daewoo Nexia», 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, державний номерний знак НОМЕР_2 та автомобіль марки «Volkswagen» модель «Caddy Kombi» 2007 року випуску.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за різницю вартості спільно-набутого майна, яка становить 595 942 грн. 23 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2, судові витрати по сплаті судового збору у загальному розмірі 5440 грн., а також витрати за проведення експертизи у розмірі 8155 грн.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції в частині поділу спільного майна подружжя та стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу ухвалено з неправильним застосуванням норм процесуального та матеріального права, неповним з'ясування обставини справи, що призвело до неправильного вирішення спору по суті в цій частині. Так, ст.368 ЦК України встановлено, що майно набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.Незважаючи на приписи закону, суду 1-ї інстанції прийшов до необґрунтованого висновку про те, що квартира АДРЕСА_1 та автомобіль марки «Volkswagen» модель «Caddi Kombi», 2008 року випуску є особистою приватною власністю ОСОБА_4, оскільки дане майно, хоч і придбане за час шлюбу, проте за особисті кошти відповідача, які він отримав внаслідок продажу приватного майна, набутого ще до укладення шлюбу з позивачем. Судом 1-ї інстанції не взято до уваги той факт, що в договорах купівлі-продажу земельних ділянок не зазначено про те, що грошові кошти від продажу даного майна підуть на придбання спірної квартири та автомобіля марки «Volkswagen» модель «Caddi Kombi», 2008 року випуску. Аналогічного не зазначено і в договорі купівлі-продажу спірної квартири та в договорі купівлі-продажу автомобіля марки «Volkswagen» модель «Caddi Kombi», 2008 року випуску про природу походження грошових коштів та належність їх саме відповідачу. Позивач не писала ніяких нотаріальних заяв якими вона підтверджує, що грошові кошти за які придбано спірну квартиру та автомобіль марки «Volkswagen» модель «Caddi Kombi», 2008 року випуску, це особиста власність відповідача. Також, судом 1-ї інстанції необґрунтовано стягнуто з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15360 грн., оскільки дані витрати не підтверджені належними та допустимими доказами в розумінні положень ЦПК України. Крім того, в процесі розгляду справи за клопотанням позивача було проведено експертизу, яку позивач самостійно оплачувала, в розмірі 8155 грн., проте суд 1-ї інстанції взагалі не врахував даних судових витрат при розподілі їх між сторонам.

Указом Президента України від 29 грудня 2018 року №452/2017 про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, шляхом ліквідації Апеляційного суду міста Києва та Апеляційного суду Київської області.

Відповідно до статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03 жовтня 2018 року опубліковано в газеті «Голос України» № 185 повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи Київського апеляційного суду.

Матеріали цивільної справи передано до Київського апеляційного суду .

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_2 та її представник адвокат ОСОБА_3 повністю підтримали доводи своєї апеляційної скарги та просили її задовольнити. Проти доводів апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 заперечували, посилаючись на їх безпідставність.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник адвокат ОСОБА_5 повністю підтримали доводи своєї апеляційної скарги та просили її задовольнити. Проти доводів апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 заперечували.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 червня 2018 року в частині задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 сторонами не оскаржується, а тому колегія суддів перевіряє рішення суду 1-ї інстанції в межах доводів апеляційних скарг.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника відповідача ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню. Апеляційна скарга представника позивача ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 також підлягає частковому задоволеннюз наступних підстав.

Судом встановлено, що 28 грудня 2001 pоку, на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку НОМЕР_6, ОСОБА_4 набув право власності на земельну ділянку площею 0,2298 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2.Цільове призначення земельної ділянки - для будівництва, експлуатації та обслуговування житлового будинку та господарських будівель.

З матеріалів справи вбачається, що 03 серпня 2002 року Літківською сільською радою Броварського району Київської області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, актовий запис №8.

Від цього шлюбу сторони мають спільних неповнолітніх дітей - сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Судом також встановлено, що 19 рудня 2003 року між дарувателем ОСОБА_8 та обдарованим ОСОБА_4 було укладено договір дарування №6527, посвідчений приватним нотаріусам Броварського нотаріального округу Бурлака О.В.

Відповідно до умов даного договору даруватель подарувала, а обдарований прийняв в дар9/20 частин житлового будинку, що складаються з приміщень, позначених на плані 1-1, 1-2, 1-3, 1-9, 1-10, 1-11 житловою площею 19,9 кв.м. з відповідною надвірною будівлею гаражем Д, що розташовані по АДРЕСА_2

У відповідності до п.2 договору дарування вище вказаний житловий будинок А цегляний, загальною площею 98,8 кв.м., житловою - 51,8 кв.м., з надвірними будівлями: гаражем Д, сараєм В, вбиральнею Г, погрібом Б, колодязем К.

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого КП Київської обласної ради «Броварське міжміське бюро технічної інвентаризації» за №20789758 від 03 листопада 2008 року, частка 9/20 житлового будинку АДРЕСА_2 на праві приватної спільної часткової власності належить ОСОБА_4.

З свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10 серпня 2010, виданого Виконкомом Прогребської сілької ради, ОСОБА_4на праві приватної спільної часткової власності належить 4/5 частини будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2

15 травня 2007 року на ім'я ОСОБА_4 було зареєстровано право власності на автомобіль марки «Daewoo Nexia», 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_2.

13 лютого 2008 року між продавцем ОСОБА_4 та покупцем ОСОБА_10 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Аракелян О.І.

Відповідно до умов даного договору продавець продав, а покупець купив земельну ділянку площею 0,1149 га, що складає 1/2 частину від 0,2298 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2. Цільове призначення земельної ділянки - для будівництва, експлуатації та обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Продаж земельної ділянки вчинено за 132 664 грн., які отримані продавцем до підписання даного договору.

Цього ж дня, 13 лютого 2008 року між продавцем ОСОБА_4 та покупцем ОСОБА_12 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу АракелянО.І.

Відповідно до умов даного договору продавець продав, а покупець купив земельну ділянку площею 0,1149 га, що складає 1/2 частину від 0,2298 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2. Цільове призначення земельної ділянки - для будівництва, експлуатації та обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Продаж земельної ділянки вчинено за 132 664 грн., які отримані продавцем до підписання даного договору.

13 лютого 2008 року між продавцем ОСОБА_13тапокупцем ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, яка складається із двох жилих кімнат, житловою площею 28,8 кв.м., загальною площею 65,70 кв.м., продаж даної квартири було вчинено за 150 000 грн. Даний договір було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Аракелян О.І.

Також, з матеріалів справи вбачається, що 13 лютого 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Автосоюз» та ОСОБА_4 було укладено договір №750631 купівлі-продажу автомобіля марки «Volkswagen» модель «Caddi», загальною вартістю 115 766 грн.

На виконання замовлення №ЗА00004480 від 13 лютого 2008 року, 14 квітня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Автосоюз» та ОСОБА_4 було підписано реалізаційну накладну №РНА0004301 на автомобіль марки «Volkswagen» модель «Caddi», номер кузова НОМЕР_3, загальною вартістю 115 766 грн.

19 червня 2009 року на ім'я ОСОБА_4 було зареєстровано право власності на автомобіль марки «Volkswagen» модель «Caddi», 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_3, д.н.зНОМЕР_7.

Оскільки сімейне життя між ОСОБА_2 до ОСОБА_4не склалося, то ОСОБА_2 звернулася з позовом до Деснянського районного суду м. Києва та, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 16 лютого 2018 року, просила суд ухвалити рішення про розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя просила визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1, автомобіль марки «Daewoo Nexia», 2006 року випуску, автомобіль марки «Volkswagen» модель «Caddi Combi», 2007 року випуску та припинити за ОСОБА_4, в порядку поділу спільного майна, право власності на дане майно. Визнати за ОСОБА_4 право власності на поліпшення здійснені в житловому будинку АДРЕСА_2 та припинити за ОСОБА_2, в порядку поділу спільного майна, право власності на дане майно. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за різницю вартості спільно набутого майна у розмірі 595 942,23 грн.

Відмовляючи ОСОБА_2в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 про визнання спільною сумісною власністю подружжя автомобіля марки «Volkswagen» модель «Caddi», 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_3, д.н.з.НОМЕР_7 та квартири АДРЕСА_1, суд 1-ї інстанції виходив з того, що дане майно є особистою приватною власністю ОСОБА_4, оскільки дане майно хоч і придбане під час перебування сторін у шлюбі, проте за особисті кошти відповідача, які він отримав внаслідок продажу приватного майна ( земельних ділянок), набутого ще до укладення шлюбу з позивачем.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду 1-ї інстанції зроблений на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів та в повній мірі відповідає вимогам закону, з огляд на наступне.

Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка закріплені у статті 57 СК України.

За положеннями пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно з частиною сьомою статті 57 СК України, якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Таким чином, сам по собі факт придбання спірного майна під час шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя. У тому разі, якщо майно набувається у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, то воно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Визначаючи правовий статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін у придбання (набуття) майна.

Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 1 липня 2015 року у справі № 6-612цс15, від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2641цс15.

Судом 1-ї інстанції достовірно встановлено, що 13 лютого 2008 року ОСОБА_4 було отримано грошові кошти на загальну суму 265 328 грн. від продажу земельної ділянки загальною площею 0,2298 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 та яка належала йому на праві приватної власності.

Цього ж дня, 13 лютого 2008 року ОСОБА_4 за 150 000 грн. було придбано квартиру АДРЕСА_1 та зроблено замовлення у Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосоюз» на автомобіль марки «Volkswagen» модель «Caddi», номер кузова НОМЕР_3, загальною вартістю 115 766 грн.

Дані обставини справи дають підстави зробити висновок, що грошові кошти, які отримані ОСОБА_4 від продажу своєї земельної ділянки, були витрачені ним на придбання спірної квартири та автомобіля, що ОСОБА_2 не спростовано. Тобто відповідач спростував презумпцію спільного майна подружжя.

При цьому, при співставленні суми грошових коштів, які були отримані відповідачем внаслідок продажу належної йому на праві приватної власності земельної ділянки в розмірі 265 328 грн., а також суми витрачених грошових коштів на придбання спірної квартири та автомобіля вбачається, що на придбання вказаного майна були додані кошти у сумі 438 грн. 00-115766=438). Оскільки відповідачем не надано доказів на підтвердження тих обставин, що грошові кошти в розмірі 438 грн. надані за рахунок його особистих коштів, то дана різниця вважається внесеною подружжям, а тому 1/2 її частина у розмірі 219 грн.00 коп. повинна бути компенсована відповідачем на користь позивачки.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання спільною сумісною власністю подружжяОСОБА_2 та ОСОБА_4 автомобіля марки «Volkswagen» модель «Caddi», 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_3, д.н.з.НОМЕР_7 та квартири АДРЕСА_1, суд 1-ї інстанції, належним чином дослідив та дав вірну правову оцінку поданим сторонами доказам, вірно застосувавши наведені вище норми права, дійшов правильного висновку про те, що дане майно є особистою приватною власністю ОСОБА_4, а тому правових підстав для скасування рішення в даній частині колегія суддів не вбачає.

Задовольняючи позовні вимоги та, визнаючи автомобіль марки «Daewoo Nexsia», 2006 року, номер кузова НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_2 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4; визнаючи за ОСОБА_2 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на автомобіль марки «Daewoo» модель «Nexsia», 2006 року, номер кузова НОМЕР_1 д.н.зНОМЕР_2; припинивши право власності ОСОБА_4 на вказаний автомобіль; залишаючи у власності ОСОБА_4 невід'ємні поліпшення, проведені в квартирі АДРЕСА_2, які внаслідок спільних трудових та грошових затрат позивача та відповідача призвели до збільшення вартості даного майна; припинивши за ОСОБА_2 право власності на вказані невід'ємні поліпшення; стягуючи з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за різницю вартості набутого спільного майна, яка становить 1 034 481,26 грн., суд 1-ї інстанції виходив з того, що в даній частині позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими доказами, грунтуються на нормах матеріального права а тому підлягають до задоволення у вказаному порядку.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погодитись не може, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Статтею 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути: будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту; заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя; речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини 1 статті 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи статтю 60 СК України та, визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен на підставі доказів встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти подружжя або їх спільна праця.

Судом встановлено, сторонами визнається той факт, що під час перебування у шлюбі ОСОБА_2 та ОСОБА_4, за спільні кошти подружжя, було придбано автомобіль марки «Daewoo Nexsia», 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_2.

Також, з матеріалів справи вбачається, що на підставі договору дарування №6527 від 19 грудня 2003 року ОСОБА_4 набув право власності на 9/20 частин житлового будинку, що складаються з приміщень, позначених на плані 1-1, 1-2, 1-3, 1-9, 1-10, 1-11 житловою площею 19,9 кв.м. з відповідною надвірною будівлею гаражем Д, що розташовані по АДРЕСА_2.

З свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Виконкомом Прогребської сільської ради вбачається, що на час розгляду справи судом ОСОБА_4 на праві приватної спільної часткової власності належить 4/5 частини будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2

За період часу з 2003 року по 2017 рік спільною участю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4 коштами та працею виконано будівельні роботи в житловому будинку АДРЕСА_2 До невід'ємних поліпшень, утворених внаслідок реконструкції, відносяться: в межах квартири №1 - на першому поверсі приміщення 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, на мансардному поверсі приміщення 1-9, 1-10, 1-11, 1-12, 1-13, 1-14; в межах квартири №2 - на першому поверсі приміщення 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, що підтверджується висновком експерта №8836, оформленим Незалежним інститутом судових експертиз, за результатами проведення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи.

Будь яких належних та допустимих доказів на підтвердження того факту, щоавтомобіль марки «Daewoo Nexsia», 2006 року, номер кузова НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_2, та невід'ємні поліпшення проведені в будинку АДРЕСА_2., які зареєстровані на праві приватної власності за відповідачем, придбано чи здійснено за особисті кошти ОСОБА_2 та/або ОСОБА_4 матеріали справи не містять.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що автомобіль марки «Daewoo Nexsia», 2006 року, номер кузова НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_2, та невід'ємні поліпшення проведені в будинку АДРЕСА_2. є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4.

Згідно зі статтею 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Статтею 69 СК України передбачено право подружжя на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до частини 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Норму аналогічного змісту закріплено в ст.372 ЦК України.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм матеріального права, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в добровільному порядку не досягли згоди щодо розміру їх часток у спільній сумісній власності подружжя, то колегія суддів приходить до висновку щодо визнання за кожним з подружжя права власності на 1/2 частину автомобіля марки «Daewoo Nexsia», 2006 року, номер кузова НОМЕР_1 д.н.з НОМЕР_2.

Частиною 2 статті 70 СК України встановленою, що при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

Судом встановлено, сторонами не заперечується, що внаслідок проведених будівельних робіт з реконструкції квартири №1 та мансардного поверху будинку АДРЕСА_2 з приміщень, на які ОСОБА_4 набув право приватної власності у 2003 році, залишилися лише приміщення позначені на плані 1-6 площею 19,9 кв.м., 1-7 площею 2,9 кв.м., 1,8 площею 2,0 кв.м.

Решту приміщень внаслідок спільної участі подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4 коштами та працею було повністю переплановано та перебудовано, внаслідок чого змінилася їх площа, планування та вартість об'єкту нерухомості.

З висновку експерта №8836 вбачається, що вартість невід'ємних поліпшень, що були проведені коштами та працею подружжя за період часу з 2003 року по 2017 рік в будинку АДРЕСА_2 становить 2 128 059 грн.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм матеріального права, колегія суддів приходить до висновку, що при поділі 4/5 частин будинку АДРЕСА_2, які на праві власності зареєстровані за відповідачем, слід виходити з наступного.

Оскільки з приміщень, на які ОСОБА_4 набув право приватної власності у 2003 році, залишилися лише приміщення позначені на плані 1-6 площею 19,9 кв.м., 1-7 площею 2,9 кв.м., 1,8 площею 2,0 кв.м., а решту приміщень внаслідок спільної участі подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4 коштами та працею було повністю переплановано та перебудовано, внаслідок чого змінилася їх площа, планування та вартість об'єкту нерухомості, колегія судді приходить до висновку про визнання за ОСОБА_2 права власності на 7/20 частин будинку АДРЕСА_2, а за ОСОБА_4 права власності на 9/20 частин будинку АДРЕСА_2

Не підлягають до задоволення позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_4 на її користь грошової компенсації різниці вартості спільно-набутого майна, з огляду на таке.

Статтею 364 ЦК України встановлено, що якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Частиною 5 статті 71 СК України встановлено, що присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Норма аналогічного змісту закріплена статтею 365 ЦК України.

Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником.

Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов'язань перед іншою.

Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 цього Кодексу) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 07 червня 2017 року у справі № 6-2670цс14, яка розглянута ним у порядку глави 3 розділу V ЦПК України.

Під час розгляду справи судом, ОСОБА_4 неодноразово наголошував, що заперечує проти присудження позивачці грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на частину будинку, посилаючись, що у нього відсутні кошти для сплати такої компенсації позивачці і така компенсація є для нього непомірним тягарем. Зазначав, що можна здійснити поділ частини спірного будинку між подружжям.

З урахуванням встановлених обставин справи, дослідженим доказів та вимог матеріального права, колегія суддів вважає, що правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_4 на її користь грошової компенсації вартості її частки у спільно-набутому майні, немає.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 червня 2018 року в частині поділу автомобіля марки «Daewoo Nexsia», 2006 року, номер кузова НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_2 та невід'ємних поліпшень проведених в квартирі АДРЕСА_2., що належить на праві власності ОСОБА_4 необхідно скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про визнання спільним сумісним майном подружжя автомобіля марки «Daewoo Nexsia», 2006 року, номер кузова НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_2, визнання в порядку поділу майна подружжя за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину автомобіля марки «Daewoo» модель «Nexsia», 2006 року, номер кузова НОМЕР_1 д.н.з.НОМЕР_2, визнання за за ОСОБА_4 права власності на 1/2 частину автомобіля марки «Daewoo» модель «Nexsia», 2006 року, номер кузова НОМЕР_1 д.н.з.НОМЕР_2, визнання спільним сумісним майном подружжя квартиру №1, яка становить 4/5 частини будинку АДРЕСА_2, загальною площею 185,9 кв.м., в порядку поділу майна подружжя визнання за ОСОБА_2 право власності на 7/20 частин будинку АДРЕСА_2, а за ОСОБА_4 права власності на 9/20 частин вказаного будинку та про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошової компенсації в розмірі 219 грн.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат та, стягуючи з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 витрат, понесених на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 15360 грн., суд 1-ї інстанції виходив з того, що дані витрати підтверджені належними доказами, а тому підлягають до стягнення.

Колегія суддів, даний висновок суду, вважає обґрунтованим, з огляду на таке.

Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи зокрема, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Відповідно до приписів ст. 137 ЦПК України до складу витрат на професійну правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді, інша правнича допомога, пов'язана з підготовкою справи до розгляду, допомога, пов'язана зі збором доказів, вартість послуг помічника адвоката, інша правнича допомога, пов'язана зі справою.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката судом встановлюється на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Доказами понесених витрат на професійну правничу допомогу є: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

З матеріалів справи вбачається, що 16 листопада 2017 року між ОСОБА_4 та адвокатом ОСОБА_5 було укладено договір про надання правової допомоги №1. Відповідно до умов даного договору, адвокат бере на себе зобов'язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, визначених договором (участь при розгляді справи №754/2060/17, провадження 54/3238/17, яка знаходиться в провадженні Деснянського районного суду м. Києва), а клієнт зобов'язаний оплатити замовлення у порядку та строки обумовлені сторонами.

Пунктом 1.2 договору про надання правової допомоги №1 від 16 листопада 2017 року визначено перелік повноважень адвоката на вчинення дій від імені та в інтересах клієнта при розгляді справи №754/2060/17, провадження 54/3238/17, яка знаходиться в провадженні Деснянського районного суду м. Києва.

Додаток №1 до договору про надання правової допомоги №1 від 16 листопада 2017 року містить опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, а саме: попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин (роз'яснення норм діючого законодавства) вартість 1280 грн.; отримання матеріалів цивільної справи в Деснянському районному суді м. Києва, ознайомлення з матеріалами цивільної справи, здійснення фото-фіксації матеріалів справи вартість 2560 грн., вивчення та правовий аналіз матеріалів, отриманих після ознайомлення зі справою вартість 5120 грн., написання заперечень на позовну заяву за первинним позовом вартістю 2560 грн., участь в судових засіданнях вартість 3840 грн., всього на загальну суму 15 360 грн.

05 грудня 2017 року ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_5 було сплачено 15 360 грн., що підтверджується квитанцією АТ КБ &q?ар;ПриватБанк&q?.;;. Призначення платежу - на виконання договору про надання правової допомоги №1 від 16 листопада 2017 року.

З наявних в матеріалах справи журналів судових засідань вбачається, що адвокат ОСОБА_5 брав участь у судових засіданнях Деснянського районного суду м. Києва під час розгляду справи №754/2060/17, а саме: 18 грудня 2017 року - 13 хв., 07 лютого 2018 року - 25 хв., 26 березня 2018 року - 60 хв., 1 травня 2018 року - 24 хв., 22 червня 2018 року - 111 хв.

Оцінивши в сукупності складність справи, час витрачений адвокатом час, ціну позову, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, колегія суддів вважає, що суд 1-ї інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 витрат понесених на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 15 360 грн.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції в даній частині немає.

Доводи апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 про те, що судом 1-ї інстанції необґрунтовано стягнуто з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15360 грн., оскільки дані витрати не підтверджені належними та допустимими доказами в розумінні положень ЦПК України, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що спростовуються наведеними вище обставинами справи та наявними в матеріалах справи доказами.

Крім того, частинами 5, 6 статті 137 ЦПК України встановлено, що суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_2 та/або адвокатом ОСОБА_3 заявлялося клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу понесених ОСОБА_4, у зв'язку з їх неспівмірністю чи недоведеністю.

Доводи апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 про те, що судом 1-ї інстанції не взято до уваги той факт, що в договорах купівлі-продажу земельних ділянок не зазначено про те, що грошові кошти від продажу землі підуть на придбання спірного майна, а в договорах купівлі-продажу спірної квартири та автомобіля не вказано природу походження грошових коштів та належність їх саме відповідачу, правильність висновків суду першої інстанції про придбання спірної квартири та автомобіля марки «Volkswagen» модель «Caddy Kombi» за особисті кошти відповідача не спростовують, з огляду на таке.

За змістом ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Отже, аналізу з вказаних норм права вбачається, що істотними умовами договору купівлі-продажу є умови про предмет і ціну.

Договори купівлі-продажу земельних ділянок та договори купівлі-продажу спірної квартири та автомобіля містять всі істотні умови для таких видів договорів, відповідно до вимог чинного на той час законодавства та інших нормативно-правових актів.

Станом на час укладання договорів купівлі-продажу земельних ділянок та договорів купівлі-продажу спірної квартири та автомобіля законодавцем не було встановлено вимоги про те, що у договорах купівлі-продажу земельних ділянок має зазначатися на які цілі будуть витрачені кошти, отримані від продажу землі, так само і те, що в договорах купівлі-продажу квартири та автомобіля має зазначатися природа походження грошових коштів за які це майно придбане та належність їх конкретній особі.

Під час судового розгляду справи судом 1-ї істанції, ОСОБА_4 належними та допустимими доказами спростував презумпцію спільного майна подружжя, а саме: квартири АДРЕСА_1 та автомобіля марки «Volkswagen» модель «Caddi», номер кузова НОМЕР_3.

Інші аргументи апеляційних скарг сторін не дають підстав для висновку про те, що оскаржене судове рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо визнання спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1, яка складається із двох жилих кімнат житловою площею 28,8 кв. м. загальною площею 65.7 кв.м., автомобіля марки «Volkswagen» модель «Caddy Kombi» 2007 року випуску, та в частині розподілу витрат на правову допомогу, ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Поряд з цим, колегія суддів не погоджується з висновками суду 1-ї інстанції про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судових витрат по сплаті судового збору в загальному розмірі 5440 грн., з наступних підстав.

Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи зокрема, належать витрати: пов'язані із проведенням експертизи.

Частиною 2 даної статті встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Таким спеціальним законом є Закон України «Про судовий збір».

Відповідно до пункту 10 частини 1 статті 5 даного Закону від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - громадяни, віднесені до 1 та 2 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Частиною 6 статті 141 ЦПК України встановлено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Ухвалюючи рішення щодо розподілу судових витрат та, стягуючи з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 5440 грн., суд 1-ї інстанції залишив поза увагою ту обставину, що ОСОБА_4 є особою, яка має пільги щодо сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, оскільки він є громадянином, віднесеним до 1 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи. Крім того, суд 1-ї інстанції взагалі не вирішив питання щодо розподілу витрат позивача пов'язаних із проведенням експертизи на загальну суму 8 155 грн.

З урахуванням даних обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника позивача ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, а рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 червня 2018 року в частині вирішення питання про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судових витрат по сплаті судового збору в загальному розмірі 5440 грн. підлягає скасуванню, з ухваленням в цій частині нового судового рішення наступного змісту.

Приписами статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачаться, що ОСОБА_2 за подання до суду позовної заяви про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя було сплачено судовий збір на загальну суму 5440 грн., та під час розгляду справи в суді 1-ї інстанції понесено витрати пов'язані із проведенням експертизи на загальну суму 8 155 грн.

Позивач просила суд розірвати шлюб та поділити спільне сумісне майно подружжя на загальну суму 3 319 943, 47 грн., в тому числі автомобіль марки «Daewoo Nexsia», 2006 року, номер кузова НОМЕР_1 д.н.з.НОМЕР_2 вартістю, 59 534,47 грн., невід'ємні поліпшення, що були проведені в будинку АДРЕСА_2, вартістю 2 128 059 грн., автомобіль марки «Volkswagen» модель «Caddi», 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_3, д.н.з.НОМЕР_7, вартістю 212 550 грн. та квартиру АДРЕСА_1, вартістю 919 800 грн.

Судом 1-ї інстанції в задоволенні позовних вимог в частині поділу автомобіля марки «Volkswagen» модель «Caddi», 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_3, д.н.з.НОМЕР_7, вартістю 212 550 грн. та квартири АДРЕСА_1 вартістю 919 800 грн. відмовлено. В даній частині апеляційним судом рішення суду 1-ї інстанції залишено без змін.

Судом апеляційної інстанції рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 червня 2018 року в частині визнання за ОСОБА_2 в порядку поділу спільного майна подружжя права власності на автомобіль марки «Daewoo Nexsia», 2006 року, номер кузова НОМЕР_1 д.н.з.НОМЕР_2; залишення у власності ОСОБА_4 невід'ємних поліпшень, проведених в квартирі АДРЕСА_2; стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошової компенсації різниці вартості набутого спільного майна в розмірі 1 034 481,26 грн. скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким впорядку поділу майна подружжя визнано за кожним з подружжя право власності на 1/2 частину автомобіля марки «Daewoo» модель «Nexsia», 2006 року, номер кузова НОМЕР_1 д.н.з.НОМЕР_2; визнно за ОСОБА_2 право власності на 7/20 частин , а за ОСОБА_4 право власності на 9/20 частин будинку АДРЕСА_2 та стягнуто з відповідача на користь позивача грошову компенсацію в розмірі 219 грн.

З наведеного вбачається, що у відсотковому співвідношенні позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено на 35% від сукупно заявлених вимог.

ОСОБА_2 за подання до суду апеляційної скарги було сплачено судовий збір в сумі 7200 грн.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволена в частині вирішення питання щодо витрат, пов'язаних із сплатою судового збору на загальну суму 5440 грн. та витрат, пов'язаних із проведенням експертизи на загальну суму 8155 грн., що становить 4% від заявлених вимог апеляційної скарги.

Отже, з урахуванням вимог ч. 6 ст.141 ЦПК України та розміру задоволених вимог, з Державного бюджету України на користьОСОБА_2 підлягають відшкодуванню судові витрати у розмірі 1904 грн. сплачені за подання позовної заяви; 2446,50 грн. витрати пов'язані із проведенням експертизи та 288 грн. сплачені за подання апеляційної скарги, всього на загальну суму 4638,50 грн.

При цьому, згідно з п.6 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників» №845 від 3 серпня 2011 року, у разі прийняття рішення про стягнення коштів стягувач подає органові Казначейства в установлений зазначеним органом спосіб оригінал виконавчого документа.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом в постанові від 18 липня 2018 року провадження № 61-397 св 18 (справа № 201/477/17).

Керуючись ст.ст. 57, 60,61, 62, 68,69, 70,71 СК України, ст.ст. 626, 628, 638, 655 ЦК України, ст.ст. 133, 137, 141, 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 червня 2018 року в частині вирішення позовних вимог щодо поділу автомобіля марки «Daewoo Nexsia», 2006 року, номер кузова НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_2 та невід'ємних поліпшень, проведених в квартирі АДРЕСА_2., що належить на праві власності ОСОБА_4, та в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судових витрат по сплаті судового збору в загальному розмірі 5440 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення наступного змісту.

Визнати спільним сумісним майном подружжя автомобіль марки «Daewoo Nexsia», 2006 року, номер кузова НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_2.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину автомобіля марки «Daewoo Nexsia», 2006 року, номер кузова НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_2.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину автомобіля марки «Daewoo Nexsia», 2006 року, номер кузова НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_2.

Визнати спільним сумісним майном подружжя квартиру №1, яка становить 4/5( чотири п&q?мо;ятих) частини будинку АДРЕСА_2, загальною площею 185,9 кв.м., жилою площею 99,1 кв.м., свідоцтво про право власності від 10 серпня 2010 року, видане Виконкомом Погребської сільської ради.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на 7/20 ( сім двадцятих) частин будинку АДРЕСА_2.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_4 право власності на 9/20 ( дев&q?&n;ять двадцятих) частин будинку АДРЕСА_2

Стягнути з ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_5) грошову компенсацію в розмірі 219 грн.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_5) 1904 грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви; 2446,50 грн. на відшкодування витрат пов'язаних із проведенням експертизи та 288 грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, а всього на загальну суму 4638 грн.50 коп.

В іншій частині рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 13 листопада 2018 року.

Головуючий: Судді: