ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/149/16-ц Номер провадження 22-ц/814/10/18Головуючий у 1-й інстанції Іващенко Ю. А. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І., при секретарі судового засідання: Діхтяр Т.В., -

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 05 березня 2018 року (прийняте суддею Іващенко Ю.А.) у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна спільним сумісним майном подружжя, визнання права власності на майно, поділ майна та усунення перешкод у користуванні будинком,-

В С Т А Н О В И В :

У січні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільним сумісним майном подружжя, визнання права власності на майно, поділ майна та усунення перешкод у користуванні будинком. Позовні вимоги мотивувала тим, що 22 січня 2011 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який 20.01.2016 року згідно рішення Лубенського міськрайонного суду розірвано. За час спільного проживання в зареєстрованому шлюбі ними за рахунок спільного сімейного бюджету було придбано житловий будинок по АДРЕСА_1, за спільною згодою даний будинок було зареєстровано на ОСОБА_2

Проживаючи в будинку вони розпочали будівництво нового будинку, який на даний час не добудований та не зданий в експлуатацію, проте зареєстрований в реєстраційній службі Лубенського МРУЮ. В подальшому вони придбали земельну ділянку за адресою Полтавська область АДРЕСА_1 площею 0,0604 га кадастровий номер НОМЕР_1, яка також оформлена на відповідача. Недобудований житловий будинок з господарськими будівлями за адресою Полтавська область АДРЕСА_1 та земельна ділянка за адресою Полтавська область АДРЕСА_1 площею 0,0604 га належать на праві спільної сумісної власності їй та ОСОБА_2 Ніяких домовленостей між ними щодо варіантів розподілу спільного майна подружжя немає, а тому поділ спільного майна необхідно провести порівну, визнавши за кожним з них право власності на 1/2 частину вказаного майна. Вказувала, що відповідач чинить їй перешкоди у користуванні спільним майном, вигнав із будинку, на даний час у неї немає можливості потрапити до будинку та користуватися ним.

На підставі викладеного, з урахуванням позовних заяв, заяв про збільшення позовних вимог та уточнення позову від 05.02.2016 року, 04.03.2016 року, 30.03.2016 року, 30.11.2016 року ОСОБА_3 прохала суд: визнати недобудований житловий будинок з господарськими будівлями за адресою Полтавська область АДРЕСА_1 та земельну ділянку за адресою Полтавська область АДРЕСА_1 площею 0,0604 га кадастровий номер НОМЕР_1 спільним сумісним майном ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та визнати за нею право власності на 1/2 частину даного майна, поділити між нею та відповідачем будинок виділивши їй в натурі його 1/2 частину, усунути їй перешкоди в користуванні будинком, розташованим за адресою АДРЕСА_1 шляхом її вселення та заборони відповідачу чинити їй перешкоди у користуванні будинком. (т.1 а.с. 2-3, 12, 17-18, 45, 95, 140-146, 161-165, 176, 180).

Ухвалою суду від 13 грудня 2016 року позовну заяву ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні будинком об'єднано в одне провадження з позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна спільним сумісним майном подружжя та визнання права власності на нього.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 05 березня 2018 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 Леонідовичапро визнання майна спільним сумісним майном подружжя, визнання права власності на майно, поділ майна та усунення перешкод у користуванні будинком задоволено частково.

Визнано недобудований житловий будинок (63% готовності) з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою Полтавська область АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,0604 га, кадастровий номер НОМЕР_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд спільним сумісним майном ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та визнано за ОСОБА_3 право власності на його 1/2 частину.

Визнано земельну ділянку, яка знаходиться за адресою Полтавська область АДРЕСА_1, площею 0,0604 га. кадастровий номер НОМЕР_1 спільним сумісним майном ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ОСОБА_4 визнано за ОСОБА_3 право власності на її 1/2 частину.

Усунунено перешкоди в користуванні ОСОБА_3 недобудованим житловим будинком з господарськими будівлями за адресою Полтавська область АДРЕСА_1 шляхом її вселення до даного будинку та заборони ОСОБА_2 чинити перешкоди ОСОБА_3 в користуванні даним будинком.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Додатковим рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 30 травня 2018 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 6613 грн. 80 коп. судового збору, 3273 грн. 60 коп. витрат пов'язаних із проведеннням експертизи, а всього 9887 грн. 40 коп.

З рішенням суду не погодився ОСОБА_2 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій прохає рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 05 березня 2018 року в частині задоволених позовних вимог скасувати, та постановити в цій частині нове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позову у повному обсязі, в іншій частині рішення суду залишити без змін. Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог є незаконним, необґрунтованим, та таким що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт вказує на те, що рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи та протирічить судовій практиці Верховного суду України, оскільки судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного судового рішення не взято до уваги, що позивач підтверджує свої вимоги лише часом набуття майна, але при цьому не доводить джерело його набуття. Крім того, вказує, що суд помилково прийшов до протилежного висновку щодо можливості поділу об'єкту незавершеного будівництва, що не відповідає обставинам справи та суперечить зібраним по справі доказам (зокрема судовій будівельно-технічній експертизі від 08.06.2017 року). Також вказує, що вселення позивача безпосередньо в сам будинок є неможливим, адже будинок є незавершеним, а тому вирішення питання про вселення в даний будинок до здачі його в експлуатацію є нелогічним та передчасним.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк від позивача не надходив.

Судове засідання в суді апеляційної інстанції проводилося в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. На момент розгляду справи сторони по справі будучи належним чином та завчасно повідомленими про час та місце слухання справи, в судове засідання не з'явилися.

Апелянтом втретє було заявлено клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з перебуванням його за межами країни. Колегія суддів зважаючи на: поведінку відповідача, який маючи представника та ненаводячи належних мотивів щодо необхідності особистої присутності під час перегляду справи в апеляційній інстанції; зміст та доводи апеляційної скарги, які не містять нових обставин; тривалий розгляд справи в суді апеляційної інстанції, який негативно впливає на права позивача та зміст процесуальних норм щодо апеляційного розгляду справи, вважає, що причини неявки апелянта є неповажними, а проведення розгляду справи в апеляційній інстанції можливим.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

ОСОБА_5 п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України,суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, щоз 22 січня 2011 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20 січня 2016 року шлюб розірвано, позивачу змінено прізвище на дошлюбне «Безкровна» (т.1 а.с. 7, 40).

За час шлюбу подружжям набуто у власність нерухоме майно, а саме: недобудований житловий будинок з господарськими будівлями, «А-1» - готовністю 15%, що розташовані в АДРЕСА_1, Полтавської області (т.1 а.с. 10, 19-20); земельну ділянку, площею 0,0604 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться в АДРЕСА_1, Полтавської області (т.1 а.с. 52-53, 60).

Договори купівлі-продажу недобудованого житлового будинку з господарськими будівлями і земельної ділянки від 11.07.2011 року були укладені між ОСОБА_6 та відповідачем ОСОБА_2 зі згоди дружини відповідача - позивача ОСОБА_3 На момент укладання даних договорів ОСОБА_2 стверджував про те, що недобудований житловий будинок з господарськими будівлями та земельна ділянка набуваються ним у спільну сумісну власність подружжя, що підтверджується згодами ОСОБА_3 нотаріально посвідченою 11.07.2011 року приватним нотаріусом Лубенського міського нотаріального округу Ковальчук А.Г. та зареєстрованими в реєстрі за №1353, №1356. (т.1 а.с. 116-118).

Право приватної власності на недобудований житловий будинок з господарськими будівлями, що розташовані в АДРЕСА_1, Полтавської області зареєстровано за ОСОБА_2, згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майно щодо суб'єкта від 17.12.2015 року, довідки КП «Лубенське МБТІ» №519 від 17.12.2015 року, витягу про державну реєстрацію прав КП «Лубенське МБТІ» від 18.07.2011 року.

Згідно технічного паспорта на об'єкт незавершеного будівництва житлового будинку з мансардою (процент готовності 67%) по АДРЕСА_1 від 12.02.2016 року житловий будинок «Д-1» загальною площею 80,0 кв.м., житловою площею 24,4 кв.м., складається з коридору площею 22,1 кв.м., кімнати-кухні площею 29,4 кв.м., котельні 4,0 кв.м., санвузла площею 6,3 кв.м., гаража площею 18,2 кв.м. Домоволодіння складається з: незакінченого будівництва житлового будинку з мансардою (67% готовності) «Д-1», погрібу під «Б», сараю «Б», прибудови «в», гаражу-літньої кухні «В», огорожі №1, воріт №2, огорожі №3, ями вигрібної №4, колодязя інженерних мереж №5, ями вигрібної №6, огорожі №7, хвіртки №8, ями вигрібної №9. (т.1 а.с. 32-39).

ОСОБА_2 в 2012 році виготовлений будівельний паспорт на будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1, Полтавської області, який погоджений з відповідними службами міста.

ОСОБА_5 з рішення виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області №75 від 29 березня 2012 року ОСОБА_2 дозволено будівництво одноповерхового індивідуального житлового будинку з мансардою та вбудованим гаражем за адресою АДРЕСА_1, Полтавської області (т.1 а.с. 81).

28.04.2012 року відповідач ОСОБА_2 повідомив начальника інспекції ДАБК у Полтавській області про початок виконання будівельних робіт щодо будівництва житлового будинку садибного типу по АДРЕСА_1, Полтавської області (т.1 а.с. 84-85).

За період перебування у шлюбі позивачем ОСОБА_3 разом з відповідачем ОСОБА_2 за спільні кошти та спільними зусиллями було розпочато будівництво одноповерхового індивідуального житлового будинку з мансардою та вбудованим гаражем за адресою АДРЕСА_1, Полтавської області, який станом на день розірвання шлюбу, рівно як і на даний час, не закінчене.

Доказами наведених вище обставин є будівельний паспорт на будівництво, дозвіл на виконання будівельних робіт, повідомлення про початок виконання будівельних робіт.

Згідно інформаційної довідки ПП «Бюро послуг та консультацій №321 від 17.02.2016 року житловий будинок за адресою АДРЕСА_1, Полтавської області зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер 15543391, за ОСОБА_2, складається з: незакінченого будівництва житлового будинку з мансардою (67% готовності) «Д-1», сараю «Б», погрібу під «Б», гаражу-літньої кухні «В», прибудови «в», огорожі №1, воріт №2, огорожі №3, ями вигрібної №4, колодязя інженерних мереж №5, ями вигрібної №6, огорожі №7, хвіртки №8, ями вигрібної №9 (т.1 а.с. 171).

Під час спільного проживання сторонни мешкали в літній кухні, яка обладнана для проживання за адресою АДРЕСА_1.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 08.02.2017 року по даній справі призначалася судова будівельно-технічна та земельно - технічна експертиза, проведення якої доручено експерту Полтавського відділення Харківського НДІСЕ ім. М.С. Бокаріуса.

ОСОБА_5 до висновку експерта Харківського НДІСЕ ім. М.С.Бокаріуса за результатами проведення судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи №238/239/240/241 від 08.06.2017 року, ринкова вартість недобудованого житлового будинку з госпорарськими будівлями, який знаходиться за адресою Полтавська область АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,0604 га, кадастровий номер НОМЕР_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд складає 937797 грн., в т.ч.: ринкова вартість недобудованого житлового будинку з госпорарськими будівлями складає 841407 грн., ринкова вартість земельної ділянки складає 96390 грн.

Ступінь будівельної готовності незавершеного будівництвом житлового будинку за адресою АДРЕСА_1, Полтавської області становить 63% (т.2 а.с. 2-32).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що спірне нерухоме майно є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, так як було придбане та побудоване під час перебування сторін в зареєстрованому шлюбі та за їх спільною згодою. Тому, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 в частині визнання за нею право власності на ? частину недобудованого будинку та ? частину земельної ділянки, а також усунення перешкод останній у користуванні даним будинком є обгрунтованими, а тому підлягають до задоволення.

Разом з цим місцевий суд зазначив, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про розподіл незавершеного будівництвом житлового будинку та земельної ділянки слід відмовити, оскільки відповідно до висновку експерта Харківського НДІСЕ ім. М.С. Бокаріуса за результатами проведення судової будівельно-технічної та земельно- технічної експертизи №238/239/240/241 від 08.06.2017 року запропонувати розподіл незавершеного будівництвом житлового будинку на дві рівні частини не представляється можливим, а тому враховуючи технічну неможливість проведення розподілу житлового будинку не представляється можливим запропонувати можливі варіанти розподілу земельної ділянки.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.

Судом встановлено, що спірне нерухоме майно є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, так як було придбане та побудоване під час перебування сторін в зареєстрованому шлюбі та за їх спільною згодою.

ОСОБА_5 до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

За статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

За загальним правилом застосування презумпції згідно зі ст. 60 СК України майно, одержане одним із подружжя як набувачем за договором, що укладений під час перебування набувача в шлюбі, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов'язаний довести обставини, що її спростовують.

У ЦК України, крім понять «нерухомість», «нерухоме майно», «об'єкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статті 350, 351), вживаються також інші поняття, наприклад: «об'єкт незавершеного будівництва» (стаття 331), «об'єкт будівництва» (статті 876, 877, 879-881, 883), однак прямого визначення цих понять не міститься.

Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що об'єкт будівництва (об'єкт незавершеного будівництва) - це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб'єктивних майнових, а також зобов'язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення суб'єктивних цивільних прав стосовно об'єкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами.

ОСОБА_5 до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього.

Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об'єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки, тому такий об'єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

За позовом дружини, членів сім'ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об'єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. У разі неможливості поділу об'єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що об'єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. При цьому суд може визнати право на частину об'єкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 15 травня 2013 року у справі № 6-37цс13, від 18 листопада 2015 року у справі № 6-388цс15, від 07 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16.

Суд першої інстанції, врахувавши вищевказані правові позиції та ті обставини, що спірний об'єкт незавершеного будівництва придбавався та добудовувався сторонами за час шлюбу, а тому правильно визнав його об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Право позивача на вказаний об'єкт колишнім чоловіком не визнається, а тому остання не має можливості реалізувати своє право на поділ набутого за час шлюбу зазначеного майна у іншій спосіб.

В свою чергу, відповідачем не надано переконливих доказів про те, що частина спірного об'єкту незавершеного будівництва був придбаний ним за особисті кошти.

Так, показання свідка ОСОБА_6 про те, що 10.01.2010 року між ним та ОСОБА_2 була укладена угода купівлі-продажу з завдатком, та сама угода не можуть бути визнанні беззаперечним доказом більшої матеріальної участі відповідача у придбані спірного майна, оскільки договори купівлі продажу будинку та земельної ділянки були укладені під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбу, а тому враховуючи наявні заяви позивачки у нотаріальних справах щодо придбання даного майна за спільні кошти та у спільну сумісну власність, та те, що в договорах і сам відповідач ОСОБА_2 зазначав, що дане майно набувається ним у спільну сумісну власність подружжя та за згодою дружини на той час ОСОБА_8, отже вказане майно, а саме недобудований житловий будинок за адресою Полтавська область АДРЕСА_1 та земельна ділянка за даною адресою на підставі договорів від 11.07.2011 року були придбані у спільну сумісну власність, оскільки саме на це було направлено волевиявлення сторін. Дані обставини не спростовані відповідачем та іншими свідками, які мають суб'єктивний характер, на не впливають на режим власності придбаного майна.

Тому, оскільки спірне майно учасниками справи набуто в період перебування в шлюбі та за їх спільні кошти, той факт, що воно зареєстровано на одного з подружжя, не позбавляє іншого права на частку в такому майні.

З урахуванням викладених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги ОСОБА_3 в частині визнання за нею права власності на ? частину недобудованого житлового житлового будинку (63% готовності) з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: Полтавська область АДРЕСА_1 та на ? частину земельної ділянки, яка знаходитьсяза адресою: Полтавська область АДРЕСА_1 площею 0,0604 га кадастровий номер НОМЕР_1, є обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Доводи апелянта про те, що суд мав би запропонувати сторонам компенсувати ринкову вартість половини об'єкта або вартість ? частини будівельних матеріалів є необгрунтованими виходячи з наступного.

Так, згідно роз'яснень, які містяться у пункті 25 постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вказано що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п'ятої статті 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 цього Кодексу) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

За таких обставин та наявних у справі доказів, колегія суддів вважає, що оскільки спірне майно, а саме: недобудований житловий будинок (63% готовності) з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: Полтавська область АДРЕСА_1 вважається неподільною річчю, а також враховуючи той факт, що сторони не дійшли згоди з приводу розміру компенсації на користь іншого і така компенсація не вносилась на депозитний рахунок суду, а тому суд першої інстанції правильно визнав за позивачем 1/2 ідеальну частку в цьому майні без його реального поділу, та обґрунтовано відмовив позивачу у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Колегія суддів, також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 в частині усунення їй перешкод у користуванні недобудованим житловим будинком з господасрькими будівлями за адресою Полтавська областьм. Лубни, вул. Симоненка, 33 шляхом її вселення до даного будинку, оскільки відповідач ОСОБА_2 чинить позивачеві перешкоди у користуванні недобудованим житловим будинком з господарськими будівлями за вищевказаною адресою та літньою кухнею, яка використовувалася сторонами для проживання.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що місцевий суд правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням конкретних обставин справи та наданих сторонами доказів.

Так, наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргуХристоєва ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

РішенняЛубенського міськрайонного суду Полтавської області від 05 березня 2018 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст постанови виготовлено 20 листопада 2018 року.

Головуючий суддя : ___________________ Г.Л. Карпушин

Судді: _______________ С.Б. Бутенко ________________ О.І. Обідіна