Постанова

Іменем України

10 травня 2018 року

м. Київ

справа № 175/5014/16-ц

провадження № 61-10956св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В.М., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, Дніпропетровська районна державна адміністрація Дніпропетроської області, Управління Держгеокадастру у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області,

треті особи: ОСОБА_6, яка діє як представник ОСОБА_7, садівниче товариство «Дніпровець», товариство з обмеженою відповідальністю комерційно-промислова фірма «Орель»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційні скарги ОСОБА_7 та ОСОБА_4 на постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Максюти Ж. І., Демченко Е. Л., Куценко Т. Р.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, Дніпропетровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області (далі - Дніпропетровської РДА), Управління Держгеокадастру у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області, треті особи: ОСОБА_6, яка діє як представник ОСОБА_7, садівниче товариство «Дніпровець» (далі - СТ «Дніпровець»), товариство з обмеженою відповідальністю комерційно-промислова фірма «Орель» (далі - ТОВ КПФ «Орель»), про визнання недійсним та скасування розпорядження Дніпропетровської РДА № 3710-р від 19 листопада 2010 року, а також визнання недійсним та скасування державного акта серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, виданий Відділом Держкомзему у Дніпропетровському районі 17 березня 2011 року на ім'я ОСОБА_5 Також скасувати запис у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі про реєстрацію державного акта серії НОМЕР_1 про право власності ОСОБА_5 та зобов'язати Управління Держгеокадастру в Дніпропетровському районі виправити помилки в координатах поворотних точок спірних земельних ділянок.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24 липня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Визнано недійсним та скасовано розпорядження Дніпропетровської РДА № 3710-р від 19 листопада 2010 року.

Визнано недійсним та скасовано державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_2, площею 0,0589 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, виданий Відділом Держкомзему у Дніпропетровському районі 17 березня 2011 року ОСОБА_5

Скасовано запис у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі про реєстрацію державного акта серії НОМЕР_1 про право власності ОСОБА_5 на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_2, площею 0,0589 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язано Управління Держгеокадастру в Дніпропетровському районі виправити помилки в координатах поворотних точок земельної ділянки НОМЕР_5, загальною площею 0,1200 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_3, та встановити координати поворотних точок у відповідності до виготовленої технічної документації зі встановлення меж зазначеної земельної ділянки.

Вирішено питання про розподіл судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що під час відведення відповідачу спірної земельної ділянки з ОСОБА_4 як суміжним землекористувачем не погоджувалися межі вказаної земельної ділянки та будь-яких документів з цього питання нею підписано не було. Відчуження позивачкою земельної ділянки НОМЕР_4 не здійснювали, тому ОСОБА_4 на праві власності належать земельні ділянки НОМЕР_4 та НОМЕР_5, загальна площа яких становить 0,1200 га.

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено. Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24 липня 2017 року скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що позивачка належним чином не набула права на приватизацію земельних ділянок НОМЕР_4 та НОМЕР_5 в СТ «Дніпровець». Документи, а саме заява ОСОБА_8 від 06 липня 2009 року про виключення його з членів садівничого товариства у зв'язку з неможливістю обробляти ділянку НОМЕР_4, а також розписка написана ОСОБА_8, про отримання від ОСОБА_4 7 900 грн за оплату землі - ділянки 6 соток в СТ «Дніпровець» як підстава правомірного набуття позивачкою ОСОБА_4 права на приватизацію земельної ділянки за НОМЕР_4 в СТ «Дніпровець», суд не взяв до уваги, оскільки, ОСОБА_8 20 грудня 2006 року передав спірну земельну ділянку НОМЕР_4 ОСОБА_9, який в подальшому передав її ОСОБА_5, про що було прийнято відповідне рішення загальних зборів членів СТ «Дніпровець».

У касаційній скарзі, поданій 23 лютого 2018 року, ОСОБА_4 просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції вийшов за межі позовних вимог, порушивши вимоги статті 13 ЦПК України. Питання законності членства в СТ «Дніпровець» ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а також законності набуття позивачем ОСОБА_4 права на приватизацію земельної ділянки НОМЕР_5 площею 0,1200 га в СТ «Дніпровець» не є предметом позову.

На обґрунтування постанови, суд апеляційної інстанції послався на документи, які є недопустимими доказами, оскільки містять суперечливу, взаємовиключну інформацію, з якої неможливо встановити обставини виходу ОСОБА_8 з членів СТ «Дніпровець», написання ним відповідних заяв на адресу правління СТ «Дніпровець», їх дату, зміст та особу, на користь якої він просив правління передати земельну ділянку НОМЕР_4, що знаходиться у нього в користуванні.

Крім того, висновок про відсутність у матеріалах справи доказів перенесення координат поворотних точок земельної ділянки позивача на сусідню ділянку НОМЕР_6 не ґрунтується на матеріалах справи.

У касаційній скарзі, поданій 23 лютого 2018 року, ОСОБА_7 просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції порушив права ОСОБА_7 На час оформлення права власності на земельну ділянку НОМЕР_6 та отримання державного акта від 15 серпня 1996 року Державного земельного кадастру не існувало та кадастрові номери приватизованим земельним ділянкам не надавались. Тому дані про належність земельної ділянки НОМЕР_6 ОСОБА_7 в даних ДЗК станом на 2010 рік на період виготовлення документів ОСОБА_5 були відсутні.

Крім того, суд вийшов за межі позовних вимог, розглядаючи питання членства в товаристві ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а також законність набуття позивачем права на приватизацію земельної ділянки НОМЕР_5 площею 0,1200 га в СТ «Дніпровець», яке не є предметом позову і не оскаржувалося. Тому судом допущено системне порушення норм процесуального права, вказані дії порушили охоронювані законом права третьої особи як власника суміжних зі спірними земельними ділянками.

Підпунктом 4 пунктом 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У статті 388 ЦПК України зазначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

20 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегія суддів відхиляє аргументи, викладені у касаційних скаргах, з наступних мотивів.

Судом встановлено, що спірні земельні ділянки № НОМЕР_4, НОМЕР_5 знаходяться в межах землевідведення, переданих у користування СТ «Дніпровець».

Статутом СТ «Дніпровець» передбачено, що з переходом права володіння на будинок та споруди одночасно переходить і право володіння або користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення. Громадянин, який за договором або як спадкоємець придбав у володіння будівлі, приймається в члени Товариства по його заяві. Вступаючи до Товариства, незалежно від форми власності на землю, громадянин зобов'язаний ознайомитись із діючим Статутом, написати заяву з проханням про його прийом в члени Товариства. Рішення про прийом в члени Товариства приймає Правління Товариства з подальшим затвердженням загальними зборами (більшістю голосів). Особа, яка прийнята в члени Товариства, зобов'язана внести в касу Товариства вступний внесок і при необхідності цільовий внесок у розмірі, встановленому загальними зборами. Вихід із членів Товариства також відбувається на підставі відповідної заяви (пункти 6.5; 8.3; 8.4; 8.4.1 Статуту).

06 липня 2009 року ОСОБА_8 подано заяву про виключення його з членів товариства у зв'язку з неможливістю обробляти ділянку НОМЕР_4, а також розписка від 06 липня 2009 року, написана ОСОБА_8, про отримання від ОСОБА_4 грошей в сумі 7 900,00 грн за оплату землі - ділянки 6 соток в СТ «Дніпровець».

Щодо заяви ОСОБА_8 06 липня 2009 року жодного рішення садовим товариством не приймалось, тому не було підстав правомірного набуття ОСОБА_4 права на приватизацію земельної ділянки НОМЕР_4 в СТ «Дніпровець».

20 грудня 2006 року член товариства ОСОБА_10, подав на ім'я голови садового товариства заяву з проханням переоформлення садової ділянки НОМЕР_4 на ОСОБА_11 з 01 січня 2007 року.

20 грудня 2006 року ОСОБА_9 звернувся до товариства з проханням прийняти його у члени СТ «Дніпровець», садова ділянка НОМЕР_4, про що також написав відповідну заяву.

24 грудня 2009 року ОСОБА_4 відповідно до розпорядження Дніпропетровської РДА № 5540-р було надано на праві власності земельну ділянку НОМЕР_5 загальною площею 0,1200 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_3, про що свідчить Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 487146.

02 жовтня 2009 року ОСОБА_9 звернувся із заявою до голови СТ «Дніпровець» про виключення його із членів товариства у зв'язку з продажем земельної ділянки НОМЕР_4 ОСОБА_5

02 жовтня 2009 року ОСОБА_5 на підставі заяви просив прийняти його в члени СТ «Дніпровець» у зв'язку з придбанням ділянки НОМЕР_4.

18 червня 2009 року ОСОБА_12 також подав заяву про виключення його з членів СТ «Дніпровець» у зв'язку з неможливістю використовувати належну йому ділянку НОМЕР_5.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_5 вступив у члени СТ «Дніпровець» в порядку, визначеному Статутом цього товариства, набув право на ведення садівництва саме на ділянці НОМЕР_4 шляхом відмови ОСОБА_9, який в свою чергу набув це право користування з 01 січня 2007 року від ОСОБА_8

Під час підготовки технічної документації із землеустрою щодо передачі земельної ділянки у власність та складання державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_5 було складено акт погодження меж земельної ділянки з суміжними землекористувачами, в якому є підпис ОСОБА_4 Заперечень представників суміжних землекористувачів земельних ділянок при встановленні меж не було.

У матеріалах справи є членська книжка СТ «Дніпровець», виписана на ім'я ОСОБА_4 на садову ділянку НОМЕР_5/НОМЕР_4, та квитанції про сплату членських внесків за період 2007-2008 років за ділянку НОМЕР_4, та 2008-2009 років за ділянку №329. Проте, ці факти не свідчать про наявність у ОСОБА_4 права користування земельною ділянкою НОМЕР_4 з огляду на те, що СТ «Дніпровець» не приймав рішення про прийняття до товариства ОСОБА_4 та надання їй у користування земельну ділянку НОМЕР_4.

Згідно з частиною третьою статті 10, частиною першою статті 60 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення оскарженого рішення) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Суд апеляційної інстанції встановив, що в технічній документації із землеустрою щодо передачі земельної ділянки у власність та складання державного акта на право власності на земельну ділянку ОСОБА_4 складений акт погодження меж земельної ділянки з суміжними землекористувачами, в якому відсутні підписи представників суміжних землекористувачів, а саме земельних ділянок 289, 290, 291, 292, 200, 327, 330, які на той час вже мали акти постійного користування землею, що призвело до неузгодженості координат та площі її земельної ділянки.

Межі земельної ділянки ОСОБА_4 площею 0,1200 га перетинаються на 95,1023 % із земельною ділянкою площею 0,0600 га, яка згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_7 належить ОСОБА_7 (ділянка НОМЕР_6).

Встановивши, що ОСОБА_4 у порушення статті 60 ЦПК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) не надала суду належних та допустимих доказів щодо прийняття її в члени товариства рішенням загальних зборів СТ «Дніпровець», суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок про відмову в задоволенні позову.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що позивачка ОСОБА_4 належним чином не набула права на приватизацію земельної ділянки НОМЕР_4 в СТ «Дніпровець». Доказів, що перетин меж земельних ділянок стався тому, що координати поворотних точок земельної ділянки позивачки помилково перенесли на сусідню земельну ділянку НОМЕР_6, тоді як повинні були бути встановлені на ділянки № НОМЕР_4, НОМЕР_5 матеріали справи не містять.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржена постанова суду апеляційної інстанції прийнята без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскаржена постанова суду апеляційної інстанції відповідає критерію обґрунтованості судового рішення, прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи касаційних скарг висновків суду не спростовують, на правильність судового рішення не впливають.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційні скарги без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції без змін, оскільки доводи касаційних скарг висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційні скарги ОСОБА_7 та ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В.М. Коротун

М.Є. Червинська