Провадження № 2/235/2242/18
Справа 235/6193/18
6 листопада 2018 року м. Покровськ
Красноармійський міськрайонний суд Донецької області
у складі: головуючого - судді Назаренко Г.В.
за участю секретаря Полуянчик В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
В жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_3 від 16 березня 2006 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № НОМЕР_4 від 11.02.2008р.
Крім неї в квартирі зареєстрований її син ОСОБА_2, який з 2015 року там не проживає без поважних причин, місце його знаходження їй невідомо, тому є підстави для звернення до суду із позовом про визнання його таким, що втратив право користування квартирою.
Позивач в судове засідання не з'явилась, надала заяву, в якій позов підтримала, просила справу розглянути за її відсутності, не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідач про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, в судове засідання не з'явився, не повідомив про причини неявки.
Згідно ст.280 ЦПК України по справі ухвалено заочне рішення на підставі наявних в ній доказів.
Дослідивши докази і оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити повністю.
Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідний зміст спірних правовідносин.
Квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2, в розмірі 1/3 частина кожному на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_3 від 16 березня 2006 року, виданого Комунальним підприємством «Управління міського господарства» згідно з розпорядженням від 16 березня 2006 року № НОМЕР_3 (а.с.6).
Право власності на вказану квартиру зареєстровано в Красноармійському бюро технічної інвентаризації 11.02.2008р. за реєстраційним номером 22076122 за ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 в розмірі 1/3 частини за кожним (а.с.7).
Згідно довідки Покровської міської ради Донецької області від 04.10.2018р. за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1, 25.11.1956р.н., з 13.05.1987р. по теперішній час, ОСОБА_2, 31.10.1976р.н., син, з 08.06.1994р. по теперішній час (а.с.10).
Згідно ст.47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.
Під правом власності розуміється право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч.1 ст.316 ЦК України).
Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Згідно ст.319 ЦПК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Власність зобов'язує.
Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
Держава не втручається у здійснення власником права власності.
Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Положеннями ст.321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його
Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.
Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316-319 ЦК України), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР.
Відповідач є рівнозначним співвласником квартири АДРЕСА_1 поряд із іншими співвласниками квартири, і в розумінні ст.405 ЦК України не відноситься до членів сім'ї власника житла, який у випадку встановлення факту відсутності без поважних причин понад один рік в місці постійного проживання може бути визнаний таким, що втратив право користування житлом.
Посилання позивача на ст.72 ЖК УРСР, за думкою суду, є безпідставним, оскільки дана норма права регулює правовідносини, що виникають з приводу користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду, тоді як позивач просить визнати відповідача втративши паво користування житловим приміщенням в квартирі, що належить їй на праві приватної власності.
Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України у зв'язку з відомою в позову сплачений позивачем судовий збір в розмірі 704,80 грн. підлягає покладенню на позивача (а.с.1).
Відповідно до ст.47 Конституції України, ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України, керуючись ст.ст.4, 19, 81, 141, 263-265, 281 ЦПК України, суд, -
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, повністю або частково до Донецького апеляційного суду через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте Красноармійським міськрайонним судом Донецької області за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач: ОСОБА_1, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_2, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2.

Дата складання повного судового рішення - 16 листопада 2018 року.

Суддя Г.В. Назаренко