Справа № 761/3074/18
Провадження № 2/761/4130/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Макаренко І.О.

при секретарі Триндюк А.М.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

представника третьої особи Ольховської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду, в загальному позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 від імені та в інтересах якої діє представник за законом ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила суд: визнати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, від імені та в інтересах якої діє представник за законом ОСОБА_2, такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання якої зареєстровано разом із матір'ю у квартирі АДРЕСА_1. Вказана квартира належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу квартири від 28.11.2003 р., посвідченого приватним нотаріусом КМНО Ковальчуком С.П. за реєстровим №4338.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18.04.2017 р. у справі №761/38534/16-ц, визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 разом з батьком ОСОБА_2, за адресою: АДРЕСА_3. З жовтня 2016 року ОСОБА_5 за місцем своєї реєстрації не проживає, а позивач здійснює додаткові витрати, пов'язані з реєстрацією проживання доньки у квартирі. Реєстрація місця проживання ОСОБА_5 створює перешкоди для позивача вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю, оскільки ОСОБА_4 вимушена постійно здійснювати зайві витрати на утримання своєї квартири, зокрема за житлово-комунальні послуги. Позивач вважає, що оскільки рішенням суду визначено місце проживання ОСОБА_5 з її батьком ОСОБА_2 у будинку АДРЕСА_3, місце реєстрації проживання дитини має бути зареєстроване за фактичним місцем проживання за вказаною адресою.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву просив суд відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що дійсно рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18.04.2017 р. у справі №761/38534/16-ц було визначено місце проживання ОСОБА_5 з її батьком ОСОБА_2 Відповідач дійсно проживає у АДРЕСА_3. Зазначений будинок був обстежений органами опіки та піклування, та актом обстеження було встановлено, що умови проживання для дитини в зазначеному будинку є належними та відповідають встановленим нормам, проте, зазначений будинок на сьогоднішній день є об'єктом незавершеного будівництва, а тому зареєструвати своє місце проживання ОСОБА_2 не в змозі, відповідно, не може зареєструвати в ньому свою доньку ОСОБА_5 Місце реєстрації ОСОБА_2 - АДРЕСА_2, яка належить на праві приватної власності сестрі останнього. Також зазначає, що після розірвання шлюбу, піклуючись про свою дитину, яка залишилася з матір'ю, він передав у власність позивача ? частину квартири АДРЕСА_1, що належала йому із позивачкою на праві спільної сумісної власності.

Третя особа своїх пояснень на позовну заяву до суду не надала.

Представники позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні.

Представник третьої особи в судовому засіданні вважала, що позов задоволенню не підлягає.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 28.11.2003 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П., за реєстровим №4338.

Відповідно до договору від 15.06.2006 року, посвідченого державним нотаріусом третьої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_7, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 за вільним волевиявленням визнали право власності кожного з них на квартиру АДРЕСА_1 в рівних частинах по 1/2.

Сторони домовились, що ОСОБА_2 передає безоплатно, а ОСОБА_4 приймає ? частину квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18.04.2017 року встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.07.2003 року та мають спільну дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 03.08.2004 р. відділом РАЦС Шевченківського районного управління юстиції м. Києва.

Шлюб між сторонами розірвано 08.07.2005 року, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис №430.

Вищевказаним рішення визначено місце проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із батьком ОСОБА_2.

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання, служби у справах дітей та сім'ї Бучанської міської ради від 23.11.2016 р., в приватному будинку АДРЕСА_3, проживають ОСОБА_8 разом із своїм батьком ОСОБА_9 та його дружина ОСОБА_10, яка є власником будинку.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із довідки Комунального концерну «Центр комунального сервісу» в квартирі АДРЕСА_1 проживають і зареєстровані: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, власник квартири та її донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 2 та 3 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Згідно до ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (дружина, їх діти, батьки). Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Відповідно до частини 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Підстави позбавлення члена сім'ї права користування жилим приміщенням, яке належить громадянинові на праві власності, визначені ст. 405 ЦК України.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Враховуючи, що ОСОБА_5 є рідною донькою та членом сім'ї позивача, вона має право на користування квартирою АДРЕСА_1 нарівні з ОСОБА_4

Щодо доводів позивача, про те, що Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18.04.2017 р. у справі №761/38534/16-ц, визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 разом з батьком ОСОБА_2, суд ставиться критично, оскільки дане рішення не свідчить, про те, що відповідач не проживала та не проживає у вищевказаній квартирі, без поважних причин.

Крім того, ОСОБА_5 була зареєстрована у АДРЕСА_1, яка належить позивачу, як член сім'ї власника, оскільки є рідною дочкою ОСОБА_4, та до досягнення ОСОБА_5 повноліття, вона, в силу діючого законодавства, не може самостійно обирати місце свого проживання, а тому неповнолітня ОСОБА_5 не проживала в спірній квартирі з поважних причин.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не надано до суду доказів, що дають підстави стверджувати про наявність підстав для визнання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, від імені та в інтересах якої діє представник за законом ОСОБА_2, такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1

З огляду на вищезазначене, суд дійшов до висновку про необґрунтованість позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 від імені та в інтересах якої діє представник за законом ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у зв'язку з чим, в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись Законом України «Про охорону дитинства», ст.ст. 9, 156 ЖК УРСР, ст. 317, 319, 405 ЦК України, ст.ст. 12, 81, 137, 141, 258, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 від імені та в інтересах якої діє представник за законом ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

Відповідно до п. 15.5 розділу 15 XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України рішення суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: