Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" квітня 2018 р. Справа № 608/969/13-ц

Номер провадження2/608/9/2018

Чортківський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Яковець Н. В.

з участю секретаря Олійник О.С.

прокурора Трояна Р.Б.

представника позивача Смілка В.І.

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Чорткові справу цивільного судочинства за позовом заступника Тернопільського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до державного господарського обєднання концерну «Військторгсервіс», ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівля-продажу нерухомого майна, -

ВСТАНОВИВ:

Заступник Тернопільського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері звернувся до суду з позовною заявою в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до державного господарського об'єднання концерну «Військторгсервіс», ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівля-продажу нерухомого майна із застосуванням наслідків недійсності цього договору. В позовній заяві просив суд визнати недійсним договір купівлі продажу від 20 вересня 2008 року, укладеного між концерном Військторгсервіс з однієї сторони та ОСОБА_4 з іншої. Застосувати наслідки недійсності договору купівлі - продажу від 20 вересня 2008 року, шляхом повернення в натурі концерну «Військторгсервіс» комплексу об'єктів нерухомості розташованих у АДРЕСА_1, які складаються з їдальні № 6, цегляної, загальною площею 367, 5 кв.м., під літерою А, кондитерського цеху, цегляного, загальною площею 132, 4 кв.м., під літерою А", сараїв, цегляних, під літерами "Б" та "В".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в липні 2012 року Тернопільською прокуратурою з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері проводилися перевірки додержання службовими особами квартирно-експлуатаційного відділу м. Тернополя законодавства про управління об'єктами державної власності, у ході яких виявлені непоодинокі факти протиправної реалізації державного майна Міністерства оборони України.

20 вересня 2008 року між концерном Військторгсервіс в особі начальника філії даного концерну Управління Західного оперативного командування ОСОБА_5 (продавець), який діяв на підставі довіреності, посвідченої 12 вересня 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ганчуком Ю.Я. та громадянином ОСОБА_4 (покупець) укладено договір купівлі-продажу (далі - Договір) комплексу об'єктів нерухомості, які розташовані в АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 1.2 Договору комплекс об'єктів нерухомості, який є предметом цього договору, складається з їдальні № 6, цегляної, загальною площею 367,5 кв.м., під літерою "А", кондитерського цеху, цегляного, загальною площею 132, 4 кв.м., під літерою "А", сараїв, цегляних, під літерами "Б" та "В".

Довіреністю директора концерну Військторгсервіс від 12 вересня 2007 року, що видана директорові філії Управління торгівлі Західного оперативного командування даного концерну ОСОБА_5, передбачено, що останній має право здійснювати відчуження нерухомого майна лише з дозволу органу управління майном концерну - Міністерства оборони України. В свою чергу 04 жовтня 2004 року за вихідним № 220/2071 Міністерство Оборони України видало довіреність ОСОБА_7, як начальнику головного управління торгівлі тилу Міністерства Оборони України, а не як директору концерну Військторгсервіс, згідно якої останній отримав право надання від імені Міністерства Оборони України дозволу на відчуження майна, що закріплене за ними на праві господарського відання. Однак, вказане вище доручення відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 248 ЦК України припинило свою чинність. Пункт 5 частини 1 ст. 248 ЦК України передбачає, що представництво за довіреністю припиняється у разі припинення юридичної особи, якій видана довіреність.

Оскільки, довіреність Міністра оборони України від 4 жовтня 2004 року вихідним № 220/2071, що видана начальнику Головного управління торгівлі тилу Міністерства оборони України відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 248 ЦК України втратила свою чинність внаслідок припинення даної юридичної особи, а згідно довіреності директора концерну Військторгсервіс від 12 вересня 2007 року, що видана директору філії Управління торгівлі Західного оперативного командування даного концерну ОСОБА_5 не уповноважує останнього самостійно здійснювати реалізацію майна, тому спірний договір від 12 вересня 2008 року, що укладений останнім та громадянином ОСОБА_4, просили визнати недійсним.

Прокурор також вказував, що Міністерство Оборони України дозволу щодо відчуження концерном Військторгсервіс комплексу об'єктів нерухомості, розташованого у АДРЕСА_1, який складається з їдальні № 6, цегляної, загальною площею 367,5 кв.м., під літерою А, кондитерського цеху, цегляного, загальною площею 132, 4 кв.м., під літерою "А", сараїв, цегляних, під літерами "Б" та "В" не надавало, як і не надавало довіреності директору концерну Військторгсервіс, тому просили суд договір купівлі-продажу вказаного нерухомого майна від 20 вересня 2008 року визнати недійсним.

Прокурор військової прокуратури Західного регіону України Тернопільського гарнізону позовні вимоги викладені в позовній заяві в судовому засіданні підтримав та просив задовольнити. Також просив стягнути із концерну «Військторгсервіс» і ОСОБА_4 на користь військової прокуратури Західного регіону України 4561 гривень судових витрат за подання апеляційної скарги.

Представник позивача Міністерства оборони України Смілка В.І. позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити, зіславшись на мотиви викладені в письмових поясненнях до позовної заяви про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна. Зокрема, зазначив, що спірний договір купівлі-продажу нежитлового приміщення укладений 20.09.2008 р. У відповідності до чинного законодавства, станом на дату укладення спірного договору купівлі-продажу Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1080 від 03.08.2006 року, Міністерство здійснює управління державним майном, закріпленим за підприємствами, установами і організаціями, які належать до сфери управління міністерства. Згідно з п. 1.1 Статуту Концерну «Військторгсервіс», затвердженого Міністерством оборони України 27.12.2006р., Концерн «Військторгсервіс» є державним господарським об'єднанням заснованим на державній власності. Концерн належить до сфери управління Міністерства. Будь-яке відчуження нерухомого майна Концерну «Військторгсервіс» станом на момент укладення спірного договору могло мати місце лише за наявності відповідної згоди на це Міністерства та за погодженням Фонду державного майна України. Пунктом 8 Порядку відчуження обєктів державної власності, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 803 від 06.06.2007р., було визначено, що рішення про надання згоди на відчуження майна приймається відповідним суб'єктом управління у формі розпорядчого акта. Відповідно до п. 9 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2006 p. N 1080, Міністр на основі та на виконання актів законодавства видає накази і директиви,організовує і контролює їх виконання. Розпорядчий акт Міністра оборони України про надання дозволу на відчуження майна концерну повинен бути оформленим відповідним наказом Міністра оборони України, проте, такого наказу Міністерство не видавало. Лист начальника Головного управління ОСОБА_7 №140/6/1369/28 від 18.10.2004р. за жодних обставин не може вважатись розпорядчим актом, з огляду як на відсутність у його автора законних повноважень на видання розпорядчих актів (наказів), так і з огляду на сам зміст та форму відповідного документа, які не відповідають вимогам, що ставляться до розпорядчих актів. Відповідно, державне майно за спірним договором було відчужене Концерном без належного дозволу, всупереч волі Міністерства як органу, уповноваженого здійснювати управління ним, що вказує на порушення публічного порядку при відчуженні державного майна та незаконне заволодіння відповідним майном третіми особами, що вказує, окрім інших підстав наведених в позові, на недійсність відповідного договору в силу ст.227, 228 Цивільного кодексу України. Окремо зазначають про відсутність погодження відповідного правочину з боку Фонду державного майна України, яке за законом також було обов'язковим. Згода на відчуження майна за спірним договором Фондом держмайна не надавалась. Окремо також зауважують, на підставах недійсності спірного правочину з причини відсутності у особи, яка його укладала, необхідного обсягу цивільної дієздатності. Відповідна довіреність ОСОБА_7 була скасована Міністерством 12.02.2005 p., що підтверджується відповідним листом за підписом тодішнього Міністра оборони України ОСОБА_8, в той час як спірний договір укладений довіреною особою 20.09 2008 p., тобто далеко за межами строку дії основної довіреності. На виконання доручення додатком до листа від 14.02.2005 р. №1335/з за підписом ОСОБА_7 на ім'я Міністра оборони України було направлено перший примірник довіреності Міністра від 04.10.2004 р. №220/2071. Спірний правочин був укладений Концерном «Військторгсервіс», на балансі якого перебувало майно за договором. Безпосередньо підписантом договору був начальник Філії «Управління торгівлі Західного оперативного командування Концерну «Військторгсервіс» ОСОБА_5, який від імені Концерну діяв на підставі належним чином посвідченої довіреності Концерну від 12.09.2007 р. Відповідна довіреність була підписана тодішнім Генеральним директором Концерну ОСОБА_7, який точно був обізнаний з тим, що дія довіреності Міністерства, якою начальнику Головного управління торгівлі Міністра оборони України доручалось надавати дозволи на відчуження державного майна підприємств Міністерства, припинила дію з 12.02.2005 p., оскільки, на момент припинення дії відповідної довіреності сам же ОСОБА_7 і був начальником зазначеного Головного управління. Вважає, що початок перебігу позовної давності слід обраховувати не з моменту, коли прокуратурі стало відомо про укладення оспорюваного договору від 21.09.2009 року, а з моменту, коли відповідна прокуратура дізналась про факт відсутності у особи, яка вчиняла відповідний правочин, необхідного обсягу дієздатності, а також відсутності у відповідної особи та Концерну «Військторгсервіс» передбаченого законодавством дозволу від субєкта управління майном на відчуження відповідного майна, а також погодження відповідного правочину Фондом державного майна. Враховуючи вищевикладене, просять суд заявлений позов задовольнити повністю.

Представник відповідача концерну Військторгсервіс на розгляд справи не з'являвся, подав суду письмову заяву про розгляд справи за відсутності представника та подав письмові пояснення. В яких просив суд позовні вимоги заступника Тернопільського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_2 позову не визнав та подав клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, в якому заявляє про відсутність законних підстав для допуску прокурора до участі в розгляді справи. Зазначивши, що прокурором було заявлено вказаний позов на підставі ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991 р. Однак, вказаний закон 15.07.2015 р. втратив чинність і набрав чинність Закон України «Про прокуратуру» №1697-VІІ від 14.10.2014 року, у відповідності до ч. 3 ст. 23 якого прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. В данному випадку відсутні підстави передбачені ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», для представництва прокурором інтересів держави в особі Міністерства оборони України. На момент звернення із позовом та представництва інтересів держави в особі Міністерства оборони України, надані Законом України «Про прокуратуру» 1991 року. До повноважень Міністерства оборони України віднесено право самостійного звернення до суду із відповідним позовом і даний орган належним чином захищає інтереси держави. Враховуючи, що прокурор в позовній заяві взагалі не вказав і не обґрунтував інтереси держави, у зв'язку з чим не довів повноваження на ведення справи в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, тому просив не допустити прокурора до участі в судовому розгляді по вказаній справі, а позов заступника Тернопільського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до його довірителя та Концерну «Військторгсервіс» про визнання недійсним договору купівлі-продажу залишити без розгляду.

Представник відповідача також заявив про застосування строку позовної давності, оскільки правочин укладений 20.09.2008 року, а позовна заява подана 09.04.2013 року, тобто через 4 повних роки та 6 місяців після укладення оспореного договору. Зазначивши, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. В 2009 році Контрольно-ревізійним управлінням у Львівській області було проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Філії «Управління торгівлі Західного оперативного командування» Концерну «Військторгсервіс» за період з 01.01.2007 року по 30.01.2009 року, за результатом якої було складено довідку від 03.04.2009 року. Про результати вказаної ревізії було проінформовано Генеральну прокуратуру України листом від 02.06.2009 року №08-17/929, що вбачається із листа Державної фінансової інспекції у Львівській області від 10.06.2013 року. На виконання наказу Міністра оборони України від 21.08.2009 року №418 було проведено службове розслідування щодо встановлення повноти виконання службових обовязків Генерального директора Концерну «Військторгсервіс», в тому числі і з приводу реалізації дозволів на відчуження нерухомого майна. В засобах масової інформації загальнопоширеною була інформація про те, що Міністерство оборони України та органам прокуратури було відомо про реалізацію Концерном дозволів на відчуження нерухомого майна влітку 2009 року. Як вбачається із численних публікацій за 2009 та 2010 року про результати ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Концерну «Військторгсервіс» за період з 01.01.2007 року по 31.01.2009 року ГУ КРУ повідомило Міністерство оборони України, а їх матеріали передані до правоохоронних органів. Зокрема, на сайті Єдиного веб-порталу органів виконавчої влади «Урядовий портал» 23.12.2009 року опубліковано статтю на цю тему. Незважаючи на відсутність у вказаних документах чіткої вказівки саме на спірний обєкт, вказані обставини, викладені в них, свідчать про обізнаність позивача про порушення його прав в частині вибуття із власності ряду інших обєктів, яка повинна була стимулювати його до вжиття заходів щодо негайного аналізу відчуження й конкретного спірного обєкту. В даному випадку позивач не лише знав з 2009 року, але за всіма обставинами справи повинен був дізнатись про порушення своїх прав.

Також представник зазначив, що згідно листа Міністерства оборони України №220/4354 від 25.09.2009р., адресованого Кабінету міністрів України, Департаментом економічної та господарської діяльності Міністерства оборони України на чолі з його директором Ясюком В.М. не забезпечено належне управління державними підприємствами, що перебувають у сфері управління Міністерства оборони України, не вжито достатніх заходів щодо ведення достовірного обліку державних підприємств та об'єктів державної власності, не розроблено відомчих нормативно-правових актів з питань, визначення порядку отримання, обліку, оброблення та надання інформації до Єдиного реєстру об'єктів державної власності, ведення реєстру договорів оренди державного та військового майна, що не дає змоги забезпечити належний контроль за їх виконанням.

Порушення у фінансово-господарській діяльності державного господарського об'єднання «Концерн «Військторгсервіс», що були виявлені Головним контрольно-ревізійним управлінням України, виникли з безпосередньої вини окремих керівників, які очолюють державні підприємства, що увійшли до складу учасників Концерну.

За результатом проведення службового розслідування наказом Міністра оборони України винних посадових осіб вищезазначених структурних підрозділів Міністерства оборони України було притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

Відтак, неналежне виконання обов'язків Міністерством оборони України як органом управління майном було визнане самим Міністерством оборони України.

Така «насичена» і «звітна» переписка із Кабінетом міністрів України, вказує на те, що Міністерство оборони України не лише мало об'єктивну можливість знати про обставини порушення своїх прав (у світлі позиції Верховного суду України у постанові від 29.10.2014р. у справі №6-152цс14), а й безпосередньо знало про всі порушення.

Тому, Міністерство оборони України, як позивач, пропустило строк позовної давності та не довело поважності причин його пропуску.

Позивач та прокурор не надали жодних доказів, що до квітня 2010 року інформація про відчуження спірного майна не була відома, зокрема:

- інвентаризаційні акти за 2008- 2009 рр., складені після відчуження спірного майна, в яких зазначені неправдиві відомості про перебування спірного майна у володінні Концерну;

*висновки службових розслідувань та дисциплінарні матеріали по фактах умисного приховування відповідними службовими та посадовими особами інформації про відчуження спірного майна;

*фінансових планів і звітів Концерну за 2008, 2009 рр., в яких не вказана інформація про надходження коштів від продажу спірного майна;

*будь-якої переписки із іншими державними органами, в якій Міністерство оборони України звітує про відсутність фактів незаконного відчуження майна у 2008 році, про правомірну реалізацію спірного об'єкта нерухомості;

*витягів, довідок, що видані після відчуження спірного майна, в яких спірне майно зазначене як таке, що перебуває у власності Міністерства оборони України;

*будь-який документ, в якому спірне майно після його продажу зазначене як власність Міністерства оборони України, що могло б виправдати спокій (бездіяльність) Міністерства оборони України.

*докази існування в природі вимог Закону, які надавали право Міністерству оборони України не виконувати вимоги Закону України «Про управління об'єктами державної власності», Методику проведення інвентаризації об'єктів державної власності, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2005р. N1121, Порядку складання, затвердження та контролю виконання фінансового плану суб'єкта господарювання державного сектору економіки, затверджено Наказ Міністерства економіки України 21.06.2005р. N173, тому просив застосувати наслідки спливу строку позовної давності.

Вислухавши прокурора Тернопільського гарнізону, представника Міністерства оборони України, представника відповідача, враховуючи подані клопотання, заперечення та письмові пояснення, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 27 лютого 2004 року, комплекс загальною площею 531,8 кв. м; який складається з їдальні №6, А, 367,5 кв. м; кондитерського цеху, А, 132,4 кв. м; сараю Б, 29,9 кв. м; сараю В, 2,0 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1, належав на підставі рішення №42 від 11.02.2004 року виконкому Чортківської міської ради Державі в особі Верховної Ради (балансоутримувач Державне підприємство Міністерство оборони України «Управління торгівлі західного оперативного командування»).

Довіреністю №220/2071 від 04 жовтня 2004 року Міністерство Оборони України уповноважило начальника Головного управління торгівлі тилу Міністерства Оборони України ОСОБА_7 на надання від імені міністерства підприємствам (установам) військової торгівлі висновків (дозволів) на передачу в оренду (найм), списання з балансу, застосування прискореної амортизації та відчуження майна, що закріплене за ними на праві господарського відання.

12 листопада 2004 року Головним управлінням торгівлі Тилу Міністерство оборони України в особі начальника ОСОБА_7 начальнику державного підприємства Міністерство оборони України «Управління торгівлі Західного оперативного командування» ОСОБА_5 листом № 140/6/1466/9 надано дозвіл на відчуження основних засобів, серед яких нежитлові приміщення їдальні загальною площею 499.9 кв. м., розташованих за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до окремого доручення Міністра оборони України від 12 лютого 2005 року № 1235/з довіреності на право укладання договорів (угод, контрактів), надання від імені Міністерства оборони прав здійснювати інші правочини термін дії яких не закінчився, вважати недійсними та листом від 17 лютого 2005 року №140/ЮР/134 перший примірник довіреності № 220/2071, виданої на ім'я начальника Головного управління торгівлі Тилу Міністерства оборони України ОСОБА_7 повернуто директору адміністративного департаменту Міністерства оборони України.

Згідно з наказом Міністра оборони України від 31 січня 2006 року № 47 реорганізовано Головне управління торгівлі Тилу Міністерства оборони України, припинено його діяльність як юридичної особи шляхом приєднання до державного господарського об'єднання - «Концерн «Військторгсервіс» та визначено його правонаступником усіх майнових прав та обов'язків Головного управління торгівлі Тилу Міністерства оборони України.

12 вересня 2007 року Концерн Військторгсервіс в особі генерального директора ОСОБА_10, який діяв на підставі статуту концерну, виданою довіреністю уповноважив начальника Філії «Управління торгівлі Західного оперативного командування «Військторгсервіс» ОСОБА_5 на укладення від імені Концерну «Військтогсервіс» будь-яких договорів (господарські, цивільно-правові) щодо відчуження належного концерну будь-якого нерухомого майна (в тому числі будівлі, приміщення, споруди), а також договори оренди (в тому числі цілісних майнових комплексів) з дозволу органу управління майном Концерну Міністерства Оборони України.

04 серпня 2008 року Управління торгівлі Західного оперативного командування уклало із Рівенською міжрегіональною універсальною товарно-майновою біржею Прайс договір про надання послуг щодо проведення аукціону (прилюдних торгів) з продажу нежитлових приміщень А-1, загальною площею 499,9 кв.м., розташованих по АДРЕСА_1.

Переможцем прилюдних торгів, проведених 06 вересня 2008 року, з продажу зазначеного вище майна став ОСОБА_4, з яким ОСОБА_5, діючи від ДГОК Військторгсервіс, 20 вересня 2008 року уклав договір купівлі-продажу комплексу об'єктів нерухомості, що розташований по АДРЕСА_1 та складається з їдальні № 6 під літерою А, загальною площею 367,5 кв.м., кондитерського цеху під літерою А, загальною площею 132,4 кв.м., сараїв під літерами Б ти В, розмір яких в договорі не вказано.

З листа Фонду державного майна України від 3 квітня 2013 року № 10-24-5246 вбачається, що останній не надавав погодження на відчуження спірного майна.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України).

Юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю (статті 2, 80, 91, 92 ЦК України). При цьому особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (частина перша статті 92 ЦК України).

Правочини юридична особа також вчиняє через свої органи, що з огляду на приписи статті 237 ЦК України утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи в правовідносини з третіми особами.

На захист прав третіх осіб, які вступають у правовідносини з юридичними особами, в тому числі укладають з юридичними особами договори різних видів, частиною третьою статті 92 ЦК України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Таким чином, частина третя статті 92 ЦК України встановлює виняток із загального правила щодо визначення правових наслідків вчинення правочину представником з перевищенням повноважень (статті 203, 241 ЦК України). Для третьої особи, яка уклала з юридичною особою договір, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи загалом не мають юридичної сили, хоча б відповідні обмеження й існували на момент укладення договору.

Таке обмеження повноважень набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема, достеменно знала про відсутність в органу юридичної особи чи її представника необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це. Тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці третьої особи несе юридична особа.

Крім того, згідно з частиною першою статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

За правилами статей 237, 244, 246 ЦК України орган юридичної особи або інша особа, уповноважена її установчими документами, може видати довіреність від імені юридичної особи іншому представнику (який не є органом юридичної особи чи особою, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені) та уповноважити представника вчинити правочин від імені юридичної особи, в тому числі вступаючи в правовідносини з третіми особами. Стаття 240 ЦК України допускає можливість передоручення.

Разом з тим, згідно із частинами першою та другою статті 136 ГК України право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб'єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства.

З огляду на вищенаведене різну правову природу мають та не можуть ототожнюватися довіреність, яку видає юридична особа своєму представнику на вчинення правочину з відчуження майна від імені юридичної особи, та згода власника майна на його відчуження, яку власник надає згідно зі статтею 136 ГК України.

Зокрема, в разі відчуження юридичною особою майна, закріпленого за нею на праві господарського відання, ця юридична особа діє від власного імені, хоча й за обов'язкової наявності попередньої згоди власника майна. У разі видачі юридичною особою довіреності представнику на вчинення відповідного правочину протягом строку довіреності або до припинення її дії від імені юридичної особи діє цей представник.

Відповідно до статті 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів. Загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (стаття 203, частина перша статті 215 ЦК України).

За таких обставин та з огляду на приписи статей 92, 237-239, 241 ЦК України для визнання недійсним договору, укладеного юридичною особою з третьою особою, з підстави порушення установленого обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи, не має самостійного юридичного значення сам по собі факт перевищення повноважень органом чи особою, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, як і сам по собі факт скасування довіреності представнику, який у період її чинності здійснював свої права та виконував обов'язки за цією довіреністю.

Такий договір може бути визнаний недійсним із зазначених підстав у тому разі, якщо буде встановлено, що сама третя особа, контрагент юридичної особи за договором, діяла недобросовісно і нерозумно. Тобто третя особа знала або за всіма обставинами, проявивши розумну обачність, не могла не знати про обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи чи про припинення дії довіреності, виданої представнику юридичної особи, який укладає договір від її імені.

Судом встановлено, що продавцем комплексу об'єктів нерухомості була юридична особа - концерн «Військторгсервіс», а покупцем -ОСОБА_4

В судовому засіданні не було доведено прокурором того факту, що відповідач ОСОБА_4 був обізнаний про наявність або відсутність у представника власника майна повноважень на його відчуження. Повноваження продавця повинні були перевірити Рівненська міжрегіональна універсальна товарно - майнова біржа Прайс, яка проводила прилюдні торги з продажу нерухомості та нотаріус, який посвідчував договір купівлі-продажу.

Тому, суд вважає, що відсутність повноважень концерну Військторгсервіс та порушення ним Порядку відчуження об'єктів державної власності, № 803, затвердженого 06 червня 2007 року при укладенні оспорюваного договору купівлі-продажу не може мати жодних юридичних наслідків для відповідача ОСОБА_4, оскільки, придбавши майно на публічних торгах та оплативши його вартість у повному обсязі, відповідач не може нести відповідальність за неналежне виконання обов'язків Міністерства Оборони України чи прокуратури при здійсненні контролю за діяльністю концерну та розпорядження державним майном.

31 червня 2006 року наказом Міністра Оборони України № 7 про реорганізацію Головного управління торгівлі тилу Міністерства Оборони України, припинено діяльність Головного управління торгівлі тилу Міністерства Оборони України та реорганізовано його шляхом приєднання до державного господарського обєднання Військторгсервіс, визначеного останнього, при цьому, правонаступником всіх майнових прав та обовязків Головного управління торгівлі тилу Міністерства Оборони України.

05 квітня 2007 року наказом Міністра Оборони України № 135 про реорганізацію державного підприємства Міністерства Оборони України Управління торгівлі Західного оперативного командування, реорганізувавши його шляхом приєднання до концерну Військторгсервіс, визначивши останнє правонаступником всіх майнових прав та обов'язків державного підприємства Міністерства Оборони України Управління торгівлі Західного оперативного командування. Таким чином до зазначених правонаступників перейшли усі права та обов'язки, в тому числі дозвіл на реалізацію нерухомого майна.

Тому, внаслідок реорганізації Головного управління тилу Міністерства Оборони України його правонаступником стало ДГОК Військторгсервіс та до останнього перейшли права та обов'язки реорганізованого підприємства, в тому числі і щодо дозволу на відчуження майна від 12 листопада 2004 року.

Тому, суд не вважає, що спірне майно було продане відповідачу ОСОБА_4 з порушенням Порядку відчуження об'єктів державної власності, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06 червня 2007 року № 803. Оскільки, дозвіл на відчуження спірного майна було видано до затвердження цього Положення, а згідно ч.1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, якщо вони пом'якшують або скасовують відповідальність. Також, в судовому засіданні прокурором не було подано жодних доказів визнання недійсними публічних торгів та протоколу проведення публічних торгів з продажу спірного приміщення.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Ч.2 ст. 2 ЦК України, передбачено, що одним з учасників цивільних правовідносин є держава, яка згідно зі ст. 167, 170 цього Кодексу набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

За ч. 2 ст. 4 ЦПК (в редакції Закону №2147-VIII від 03.10.2017 року) та за ч. 2 ст.3 ЦПК (2004 року), у випадках встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, або державних чи суспільних інтересів.

Одним з таких органів є прокуратура, на яку п. 2 ст. 121 Конституції України покладено представництво інтересів держави у випадках, визначених законом.

Тому твердження представника відповідача є безпідставними щодо відсутності прав у прокурора для представництва інтересів держави в особі Міністерства оборони України.

Представником відповідача також було заявлено клопотання про застосування строку позовної давності, оскільки правочин укладений 20 вересня 2008 року, а позовна заява подана 09 квітня 2013 року.

У Цивільному кодексі України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України), тобто позовна давність встановлює строки захисту цивільних прав.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Визначення початку відліку позовної давності міститься у статті 261 ЦК України, зокрема відповідно до частини 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частинами 4, 5 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Коли судом на підставі досліджених у судовому засіданні доказів буде встановлено, що право особи, про захист якого вона просить, порушене, а стороною у спорі до винесення рішення буде заявлено про застосування позовної давності, і буде встановлено, що строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд на підставі статті 267 Цивільного кодексу України ухвалює рішення про відмову в задоволенні позову за спливом позовної давності. У разі визнання судом причин пропущення позовної давності поважними, порушене право підлягає захисту.

На виконання наказу Міністра оборони України від 21.08.2009 року №418 було проведено службове розслідування щодо встановлення повноти виконання службових обов'язків Генерального директора Концерну «Військторгсервіс» Пукірf Н.П., в тому числі і з приводу реалізації дозволів на відчуження нерухомого майна. В засобах масової інформації загальнопоширеною була інформація про те, що Міністерству оборони України та органам прокуратури було відомо про реалізацію Концерном дозволів на відчуження нерухомого майна влітку 2009 року. Як вбачається із численних публікацій за 2009 та 2010 року про результати ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Концерну «Військторгсервіс» за період з 01.01.2007 року по 31.01.2009 року ГУ КРУ повідомило Міністерство оборони України, а їх матеріали були передані до правоохоронних органів. Зокрема, на сайті Єдиного веб-порталу органів виконавчої влади «Урядовий портал» 23.12.2009 року опубліковано статтю на цю тему. Незважаючи на відсутність у вказаних документах чіткої вказівки саме на спірний обєкт, вказані обставини, викладені в них свідчили про обізнаність позивача про порушення його прав в частині вибуття із власності ряду інших обєктів, і це повинно було стимулювати його до вжиття заходів щодо негайного аналізу відчуження й конкретного спірного об'єкту.

В 2009 році Контрольно-ревізійним управлінням у Львівській області було проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Філії «Управління торгівлі Західного оперативного командування» Концерну «Військторгсервіс» за період з 01.01.2007 року по 30.01.2009 року, за результатом якої було складено довідку від 03.04.2009 року. Про результати вказаної ревізії було проінформовано Генеральну прокуратуру України листом від 02.06.2009 року №08-17/929, що вбачається із листа Державної фінансової інспекції у Львівській області від 10.06.2013 року.

Також на виконання наказу Міністра оборони України від 21.08 2009 року №418 було проведено службове розслідування щодо встановлення повноти виконання службових обов'язків Генерального директором Концерну «Військторгсервіс» ОСОБА_7 в тому числі із приводу реалізації дозволів на відчуження нерухомого майна.

Як вбачається із акту службового розслідування, затвердженого 24.09.2009р. т.в.о. Міністра оборони України В.В. Іващенко, аналізом порядку здійснення відчуження державного майна, закріпленого за Концерном на праві повного господарського відання, встановлено, що .... за перше півріччя 2009 року було відчужено через аукціони нерухомого майна залишковою вартістю на суму 957,9 тис. грн. Можливості Концерну здійснювати відчуження основних фондів були передбачені затвердженими Міністром оборони України річними фінансовими планами підприємства. З метою усунення недоліків, встановлених контролюючими органами, а також за результатами самостійного аналізу Концерном було подано 76 позовів до суду про розірвання цивільно-правових угод, які порушують інтереси Концерну та держави, стягнення заборгованості, повернення майна із незаконного володіння та використання. Суттєвих фактів невиконання умов контракту, що призвело до порушень законодавства України, з боку генерального директора Концерну ОСОБА_7 не встановлено.

Також, у фінансовому плані Концерну на 2010 рік відображено поступлення доходів від реалізації основних засобів у 2009 році.

За результатами згаданого вище службового розслідування Першим віце-прем'єр міністром України на адресу МО України та Генеральної прокуратури України було скеровано листа від 06.10.2009 року, яким звернуто увагу на поверхневість розслідування та поставлено вимогу вжити дієвих заходів реагування відповідно до законодавства.

Крім цього, листом МО України від 29.07.2009р. Першого віце-прем'єр міністра України повідомлено, що кошти, отримані від продажу майна державних підприємств, спрямовуються на погашення заборгованостей та утримання основних фондів. З метою виконання завдань щодо реалізації державної політики у сфері відчуження нерухомого військового майна та майна державних підприємств, які перебувають у сфері управління МО України, вважається за доцільне скасувати дію доручення щодо зупинення надання погодження на відчуження державного майна.

У відповідь на вказаний лист від 06.08.2009р. Перший віце-прем'єр міністр України погодився із пропозицією МО України та поставив вимогу проаналізувати інформацію про кількість наданих ФДМУ протягом 2008-2009р.р. погоджень на відчуження державного майна з метою забезпечення захисту інтересів держави.

Листом МО України від 20.07.2009р. Головою КРУ України повідомлено, що з метою визначення реального стану нерухомого майна Концерну та внесення пропозицій стосовно його подальшого використання триває робота з підготовки до проведення суцільної інвентаризації об'єктів нерухомого майна. Проведення інвентаризації заплановано на 01.09.2009р., опрацювання результатів інвентаризації та внесення пропозицій щодо режиму подальшого використання нерухомого майна Концерну - до 01.10.2009р. Одночасно з підготовкою та проведенням інвентаризації заплановано комплекс заходів щодо впорядкування правовстановлюючих документів на об'єкти нерухомого майна.

16.09.2009р. голові комісії із проведення службового розслідування - Головному інспектору МО України було скеровано листа за підписами чотирьох посадових осіб МО України у якому зазначено, що за перше півріччя 2009р. було відчужено через аукціони нерухомого майна залишковою вартістю на суму 957,9 тис. грн. Питання дотримання законності при здійсненні відчуження частини основних фондів шляхом проведення аукціонів було об ревізовано Головою КРУ та його регіональними підрозділами, що здійснювали ревізію фінансово-господарської діяльності Концерну у 2009 році. Можливості концерну здійснювати відчуження частини основних фондів було передбачено затвердженими МО України річними фінансовими планами Концерну.

Також судом було задоволено клопотання представника відповідача про витребування в Міністерства оборони України письмових доказів, які б підтверджували пропущення строку позовної давності в них з поважних причин, однак, засвідченні копії документів так і не надійшли до суду та не були предметом дослідження в судовому засіданні.

Тому, враховуючи вище наведене, суд вважає, що Міністерство оборони України, як позивач з 20 вересня 2008 року (з моменту укладення ОСОБА_5 оскаржуваного договору на підставі дозволу ОСОБА_7 та прокуратура з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері мали можливість оскаржити цей договір, проте не скористалося такою можливістю та пропустили строк позовної давності та не довели в судовому засіданні поважності причин його пропуску.

На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність відмовити заступнику Тернопільського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі Міністерства оборони України в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст .4, 10-13, 76-82, 89, 95, 102, 141, 263-265 ЦПК України ст.ст. 2, 3, 11, 12, 15, 16, 80, 91, 92, 202, 203, 215, 216, 237, 241, 244, 246, ч. 3 ст. 249, 257-261, 330, 388, 655 Цивільного кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

В позові заступника Тернопільського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до державного господарського обєднання концерну «Військторгсервіс», ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівля-продажу нерухомого майна відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя: Н. В. Яковець