Справа №521/2215/18
Провадження №2/521/2205/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
10 травня 2018 року Малиновський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Коблової О.Д..
за участю секретаря судового засідання Барвенко А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати відповідачів втратившими право користування квартирою № 1 у будинку № 38 по вулиці В. Терешкової (ОСОБА_5) у м. Одесі, посилаючись на те, що вона є власником зазначеного житла, відповідач ОСОБА_2, який є чоловіком її доньки та онука ОСОБА_4 у вказаній квартирі не проживають значний час, з 2012 року. Онука ОСОБА_4 є громадянкою ОСОБА_6, де вона постійно проживає з 2012 року. Тому позивач просить суд визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
Матеріали справи містять заяву позивача про розгляд справи за її відсутності та наполяганні на задоволенні позову у повному обсязі, проти розгляду справи у заочному порядку позивач не заперечувала.
Відповідачі у відкрите судове засідання не зявилися, повідомлялися судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки суду не відомі.
Згідно ст. 280 ч.1 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З огляду на неявку відповідача по даній цивільній справі, врахувавши позицію сторони позивача, суд зважав можливим розглядати справу в заочному порядку.
Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення позивача за суттю спору і підставами звернення в суд, надавши належну юридичну оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами по справі, суд доходить висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.
Так, у судовому засіданні встановлено, що квартира АДРЕСА_1 (ОСОБА_5) у м. Одесі належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 13.07.2007 року та зареєстрованого в електронному реєстрі прав на нерухоме майно 16.07.2007 року.
Відповідач ОСОБА_2, який є чоловіком доньки ОСОБА_1 та її онука ОСОБА_4, у вказаній квартирі не проживають з 2014 року, що підтверджується підписами сусідів.
ОСОБА_4 є громадянкою ОСОБА_6, з 2012 року постійно мешкає та має місце реєстрації в ОСОБА_6.
Згідно наданої довідки ОСОБА_2 також має зареєстроване місце проживання в ОСОБА_6.
Так, реєстрація відповідачів перешкоджає позивачу у здійсненні права власності в повному обсязі, вона вимушена нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг, що обчислюються відповідно до кількості зареєстрованих осіб.
На зазначені обставини посилалася позивач у позовній заяві та вони не спростовані відповідачем жодним належним і допустимим доказом.
Відповідно до ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Згідно вимог ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
У відповідності зі ст.7 Закону України „ Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні від 11 грудня 2003 року, який відповідно до Конституції України регулює відносини, пов'язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Згідно ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Ст. 391 ЦК України передбачає, що власник майна може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги правомірні та обґрунтовані, регулюються нормами ст.ст. 29, 317, 391, 405 ЦК України та Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні і підлягають задоволенню, оскільки вказана квартира належить позивачам на праві власності на законних підставах, відповідачі не проживають у квартирі понад рік та втратили право користування зазначеним житлом.
Керуючись ст.ст.9-13, 76-83, 95, 128-131, 133, 141, 223, 247, 263-265, 268, 272, 273, 280-284, 288, 289 ЦПК України, суд
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування однокімнатною квартирою за адресою: м. Одеса, вул. В. Терешкової (ОСОБА_5) № 38АДРЕСА_2.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ст. 354 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ст. 354 ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя О.Д. Коблова