Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області
Справа № 191/4271/17
Провадження № 2/191/1837/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
31.10.2018
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Кухар Д.О.
за участю секретаря Яніної О.В.
розглянувши згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Синельникове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 до Публічного Акціонерного Товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк» про зобовязання здійснити перерахунок,-
30.11.2017 року позивач звернувся до відповідача з позовом про зобовязання здійснити перерахунок, уточнивши обставини справи, представник позивача ОСОБА_2 зазначив, що позивач користувався банківською карткою, яка була видана відповідачем.
З 2015 року позивач не користувався банківською карткою, проте представники відповідача вимагають повернення боргу у розмірі 13 511 грн. 84 коп., та провели списання коштів з рахунку позивача.
Відповідачем не надано доказів, які належним чином підтверджують розмір заборгованості позивача, згоди на умови кредитування та порядок розрахунку заборгованості. Зокрема, у анкеті - заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приват Банку ОСОБА_1, відсутня інформація про вид послуг на які позивач надає згоду (не вказано яку картку позивач бажає відкрити), отже цей документ не може підтверджувати умови кредитування позивача.
Таким чином відсутній належний акцепт договору, та відсутні належні умови самого договору, отже нарахування здійснені безпідставно.
Згідно із частиною першою статті 1073 ЦК України в разі безпідставного списання грошових коштів банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
Згідно із п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.
Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Таким чином Відповідач протиправно нараховує Позивачу пеню та штрафні санкції.
Більше того, відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення (правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003цс15.
Відповідачем не надано обґрунтованих пояснень, щодо розрахунків пені та штрафів саме в таких розмірах які зазначені у виписці по рахунку.
Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). (Правова позиція ВСУ у справі № 6-1746цс16).
Оскільки Позивачу додаткові послуги, за які стягується комісія, не надавались, докази згоди позивача на сплату комісії відсутні - вона нарахована незаконно.
За період з травня 2014 року по листопад 2017 року відповідачем незаконно нарахована комісія в розмірі 840 гривень.
Щодо графи За користування лімітом, вона є незрозумілою, відповідачем належних коментарів не надано.
Позивач у судове засідання не зявився, але до його початку представник позивача ОСОБА_2 надав заяву про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримують у повному обсязі.
Відповідач у судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив, хоча про розгляд справи був повідомлений належним чином. Відповідно до ст. 187 виклик відповідача, також здійснювався через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.
Суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, встановив наступні обставини та взаємовідносини сторін та дійшов до такого висновку.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором.
В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором.
До того ж, ч. 2 ст. 1050 цього ж передбачено, що в разі порушення позичальником строків виконання зобов'язань банк має право вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту та погашення позичальником заборгованості за кредитом.
Виходячи з вимог статей 526 та 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам (ч. 2 ст. 1067 ЦК України).
Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
З матеріалів справи вбачається, що 08 травня 2014 року ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву про приєднання до Послуг та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку ( а.с. 44 зворотна сторінка).
Згідно з укладеним таким чином договором ОСОБА_1 виявив бажання оформити на своє імя кредитний ліміт по платіжній картці «Універсальна»/класу Gold сума якого невизначена договором.
Відповідно до наданого відповідачем розрахунку боргу ОСОБА_1 за період з 08.05.2014 року до 12.04.2018 року вбачається, що умови договору відповідач виконав належним чином, надавши позичальнику кошти у кредит, однак останній виконував свої зобов'язання в частині вчасного повернення коштів неналежним чином, у зв'язку з чим за ним утворилась заборгованість ( а.с. 51-53).
Із розрахунку заборгованості, наданого Банком, слідує, що позивач свій кредитний ліміт з 08 травня 2014 року не збільшував, остання операція по даній картці була здійсненна 09.09.2015 року, але з цього часу, відбувається списання коштів з рахунків ОСОБА_1, а саме: за користування кредитним лімітом, комісія за обслуговування, штрафи за прострочку по кредиту , пеня за прострочку по кредиту. Загальна сума заборгованості становить станом на 01.04.2018 року у сумі 21 150 гривень 55 копійок.
Наявність даних фактичних обставин справи не узгоджується із висновком Верховного Суду України від 21. 10. 2015 року у справі за №6-2003цс15, яким визначено, що цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового.
Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).
За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
Однак Банком не надано доказів того, що ОСОБА_3 правомірно, за узгодженням із позичальником чи за належним його повідомленням змінив тарифи.
Також Банком не надано доказів того, що позивач дав згоду на умови кредитування та порядок розрахунку заборгованості.
Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що відповідачем при нарахуванні заборгованості ОСОБА_1 не дотриманні вимоги ст. 549 ЦК України та положення, закріплені у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, не надано доказів того, що умови кредитування та порядок розрахунку заборгованості узгоджено з позивачем ОСОБА_1
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 526, 527, 549, 610, 611, 634,1048, 1048-1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 258, 259, 263-265,280 ЦПК України,-
Позов ОСОБА_1 в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 до Публічного Акціонерного Товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк» про зобовязання здійснити перерахунок - задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, якщо не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: ОСОБА_4