Постанова

Іменем України

21 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 459/608/17

провадження № 61-28955 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С.Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: комунальне підприємство «Ринок «Левада», директор комунального підприємства «Ринок «Левада» Жук АнатолійПетрович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу комунального підприємства «Ринок «Левада» на рішення Апеляційного суду Львівської області у складі колегії суддів: Савуляка Р. В., Крайник Н. П., Мельничук О. Я. від 07 вересня 2017 року,

ВСТАНОВИВ :

У березні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до комунального підприємства «Ринок «Левада» (далі - КП «Ринок «Левада», підприємство), директора КП «Ринок «Левада» Жука А. П. про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що з 01 січня 2016 року він працював на посаді виконувача обов'язки директора КП «Ринок «Левада». Розпорядженням Чевоноградського міського голови від 11 квітня 2016 року його було звільнено із займаної посади з 14 квітня 2016 року у зв'язку із закінченням строку трудового договору, однак у день звільнення всі належні йому суми виплачені не були.Розрахунок з ним було проведено лише 20 квітня 2016 року. З урахуванням цих обставин та уточнених вимог позивач просив на підставі статей 116, 117, 237-1 КЗпП України стягнути з відповідачів на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15 квітня 2016 року по 01 березня 2017 року у сумі 79 301 грн 20 коп. та 10 тис. грн моральної шкоди.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області у складі судді Рудакова Д. І. від 25 травня 2017 року у задоволенні позову

ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач звернувся до суду за захистом своїх трудових прав поза межами строку, встановленого частиною першою статті 233 КЗпП України.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 07 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення про часткове задоволення його позову. Стягнуто з КП «Ринок «Левада» на користь ОСОБА_4

907 грн 20 коп. середнього заробітку за несвоєчасно виплачену заробітну плату при звільненні з роботи без урахування податків та інших обов'язкових платежів та 500 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду із позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком, а оскільки позивачу у день звільнення не були виплачені всі належні кошти, з роботодавця підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 15 по 19 квітня 2016 року. Крім того, у зв'язку із порушенням трудових прав позивача, з підприємства підлягає стягненню моральна шкода.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, КП «Ринок Левада» просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції із залишенням в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач звернувся до суду за захистом своїх трудових прав поза межами строку, встановленого частиною першою статті 233 КЗпП України.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами попередніх інстанцій установлено, що з 01 січня 2016 року

ОСОБА_4 працював на посаді виконуючого обов'язки директора

КП «Ринок «Левада».

Розпорядженням Червоноградського міського голови від 11 квітня

2016 року ОСОБА_4 звільнено з роботи з 14 квітня 2016 року у зв'язку із закінченням строку трудового договору.

При звільненні з роботи адміністрацією підприємства не проведено повного розрахунку з позивачем.

Повний розрахунок з позивачем було проведено лише 20 квітня 2016 року.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з частинами першою-другою статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 4-рп/2012

від 22 лютого 2012 року у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_6 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку із статтями 117, 237-1 КЗпП України за статтею 47 КЗпП України в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Як роз'яснено у пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України

від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку.

Установивши, що розрахунок із позивачем ОСОБА_4 проведено

20 квітня 2016 року, а із позовом до суду він звернувся 02 березня

2017 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про пропуск позивачем тримісячного строку, встановленого статтею 233 КЗпП України, для звернення до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. При цьому поновити строк звернення до суду ОСОБА_4 не просив, відповідного клопотання не заявляв.

З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив й у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди.

При цьому помилкове посилання суду в рішенні на безпідставність позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, на правильність висновку суду першої інстанції про відмову у позові не впливає.

Суд апеляційної інстанції у порушення вимог статей 212-214, 316 ЦПК України 2004 року на вказане уваги не звернув, помилково вважав, що до спірних правовідносин не застосовуються наслідки пропуску строку, встановленого частиною першою статтею 233 КЗпП України; пославшись на правову позицію Верховного Суду України від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-1395цс16 не врахував, що у цій справі Верховний Суд України визнав помилковим застосування судами попередніх інстанцій частини першої статті 233 КЗпП України до позовних вимог про стягнення невиплаченої заробітної плати, вихідної допомоги при звільненні, грошової допомоги у зв'язку з виходом на пенсію та компенсації за вимушений прогул, як таких, що відносяться до вимог про порушення законодавства про оплату праці, тоді як у справі, яка переглядається, позивачем заявлено вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати належних при звільненні коштів.

Суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що середній заробіток за час затримки виплат належних звільненому працівникові сум неє заробітною платою за виконану роботу, а є мірою відповідальності роботодавця за порушення строку її виплати.

Крім того, про необхідність дотримання тримісячного строку, передбаченого статтею 233 КЗпП України, при вирішенні спору за статтею 117 КЗпП України неодноразово наголошував Верховний Суд України, зокрема у постановах від 24 червня 2015 року у справі № 6-116цс15 та від 08 листопада 2017 року у справі № 6-1626цс17.

При встановленні зазначених фактів судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права та встановленим обставинам справи.

Безпідставно скасувавши законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції, апеляційний суд допустив помилку в застосуванні процесуального та матеріального закону.

Згідно з статтею 413 ЦК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись статтями 400, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу комунального підприємства «Ринок «Левада» задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Львівської області від 07 вересня 2017 року скасувати і залишити в силі рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 25 травня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

Є. В. Синельников

С.Ф. Хопта