Номер провадження: 22-ц/785/7024/18
Номер справи місцевого суду: 495/8286/17
Головуючий у першій інстанції Шевчук Ю. В.
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про повернення апеляційної скарги

14.11.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в особі судді-доповідача Кравця Ю.І., розглянувши питання про відкриття провадження за апеляційною скаргою керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури, поданої в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області на заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07.03.2018 року, ухваленого суддею Шевчук Ю.В., по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Козацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання права власності в порядку спадкування,

встановив:

17.10.2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Козацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання права власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 1,04 га. для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: Козацька сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області.

Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07.03.2018 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Не погодившись з вказаним рішенням, з апеляційною скаргою в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області звернувся керівник Білгород-Дністровської місцевої прокуратури.

В скарзі ставиться питання про скасування рішення у повному обсязі та ухвалення нового про задоволення заявлених ОСОБА_3 позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 10.09.2018 року вказана апеляційна скарга була залишена без руху у зв'язку з тим, що в порушенні п.3 ч.4 ст. 356 ЦПК України апелянтом не додані документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Так як предметом позову були майнові вимоги, а саме: про визнання права власності на майно, ціна позову відповідно до п.2 ч.1 ст. 80 ЦПК України (у редакції, яка діяла на час подання позову) та п.2 ч.1 ст.176 діючої редакції ЦПК України, визначається вартістю майна.

Відповідно до п.16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно або його витребування (у тому числі з урахуванням положень, передбачених частиною п'ятою статті 216, статтею 1212 ЦК тощо) визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом статті 80, пункту 4 частини другої статті 119 ЦПК такий обов'язок покладається на позивача (у тому числі і в тих випадках, коли правові наслідки у виді повернення майна застосовуються за ініціативою суду, наприклад, при визнанні договору недійсним згідно з частиною п'ятою статті 216 ЦК).

Згідно ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, яка діяла на час подання позову) за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (від 640,00 грн. до 8000,00 грн.).

Відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Таким чином, апелянту необхідно було визначити вартість спірного майна, а саме: земельну ділянку площею 1,04 га. для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: Козацька сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області та сплатити несплачену суму судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір».

На виконання ухвали апеляційного суду Одеської області від 10.09.2018 року, першим заступником керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури 12.09.2018 року надано заяву про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додано платіжне доручення про сплату судового збору у розмірі 960,00 грн.

Суд, дослідивши матеріали справи та заяву першого заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури про усунення недоліків апеляційної скарги, ухвалою від 09.10.2018 року залишив апеляційну скаргу без руху з наступних підстав.

Як вже було зазначено, апелянту необхідно було визначити вартість спірного майна, а саме земельної ділянки площею 1,04 га. для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: Козацька сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області, та сплатити несплачену суму судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має о майновий характер, однак апелянт вважав, що необхідно сплатити судовий збір у розмірі 960,00 грн., тобто визначена апелянтом вартість спірного майна, становить 64000,00 грн. ((64000,00 грн.*1%) *150%)

Відповідно до ч.2 ст.176 ЦПК України якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред'явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Враховуючи те, що предметом позову була вимога майнового характеру (про визнання права власності на майно, а саме земельну ділянку площею 1,04 га), суд дійшов до висновку, що сплачена апелянтом сума судового збору вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна, а тому на підставі ч.2 ст.176 ЦПК України суд встановив розмір судового збору, необхідний до сплати.

Встановлюючи розмір судового збору, суд виходив з того, що предметом позову є земельна ділянка площею 1,04 га, а тому вважає, що судовий збір має бути сплачений у максимальному розмірі, встановленому для даної категорії справ, а саме - 8000,00 грн.

Відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви (тобто в даному випадку 12 000 грн.)

Таким чином, апелянту необхідно було доплатити несплачену суму судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір» у розмірі 11040,00 грн. (12 000 грн.-960 грн.).

Крім того апеляційна скарга була залишена без руху з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційну скаргу подано керівником Білгород-Дністровської місцевої прокуратури, який звернувся в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області. та Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області.

Пункт 3 ст. 131-1 Конституції України передбачає можливість здійснення прокуратурою представницької функції лише у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст.56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

З огляду на викладене словосполучення «не належне» здійснення органом державної влади чи органом місцевого самоврядування захисту інтересів держави не може виступати підставою для представництва прокурора в суді, оскільки є суто оціночним критерієм та підґрунтям для неоднакового його тлумачення й допущення помилок у правозастосуванні. Водночас потрібно враховувати, що контроль за належним здійсненням суб'єктом владних повноважень своїх функцій (так саме, як і оцінка їх діяльності), насамперед покладається на вищестоящі органи та їх керівництво, а не на прокуратуру, при цьому підконтрольність означає, що всю діяльність органів, або якийсь її обсяг, перевіряють вищі органи або орган, спеціально створений для здійснення контролю чи нагляду. А тому діяльність прокурора по реалізації функцій представництва інтересів держави в суді повинна мати не контрольний, а субсидіарний характер, тобто якщо захист цих інтересів не здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.

У справі «Менчинська проти Росії» (№42454/02, 15.01.2009 року) Євросуд відзначив, що сторонами цивільного провадження є позивач та відповідач, яким надаються рівні права, зокрема право на юридичну допомогу. Підтримка, яка надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великої кількості громадян або коли потрібно захистити інтереси держави (п.35). Таким чином наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором в суді.

Встановлено, що апеляційна скарга не містить обґрунтування здійснення прокуратурою інтересів Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, не здійснення або неналежним чином здійснення ним захисту своїх інтересів та підстави неможливості суб'єктом, в інтересах якого звернувся прокурор, самостійного здійснення захисту своїх прав.

Крім того, в порушення вимог ч.4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» до матеріалів справи не надано належного підтвердження того, що прокурор попередньо, до звернення до суду, повідомим про це відповідного суб'єкта владних повноважень, в інтересах якого він звертається, а саме Головне управління Держгеокадастру в Одеській області.

Враховуючи вищенаведене, Білгород-Дністровській місцевій прокуратурі необхідно було надати належні докази наявності підстав для звернення з апеляційною скаргою.

Встановлено строк у десять днів з дня отримання даної ухвали для усунення вказаних недоліків скарги. Роз'яснено наслідки невиконання даної ухвали.

Копія ухвали апеляційного суду від 09.10.2018 року була отримана керівником Білгород-Дністровської місцевої прокуратури 17.10.2018 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про отримання поштового відправлення, тобто строк на виконання ухвали - до 29.10.2018 року.

Однак у встановлений строк вимоги ухвали про залишення апеляційної скарги без руху керівник Білгород-Дністровської місцевої прокуратури не виконав, не надав доказів сплати судового збору у встановленому розмірі та не надав належних доказів наявності підстав для звернення з апеляційною скаргою.

Відповідно до положення статей 185, 357 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення скарги без руху у встановлений строк, скарга вважається неподаною і повертається особі, яка її подала.

Апелянт не позбавлений права після усунення недоліків повторно звернутись до апеляційного суду в установленому законом порядку.

Керуючись ст. ст. 185, 357 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури, поданої в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області на заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07.03.2018 року, ухваленого суддею Шевчук Ю.В., по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Козацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання права власності в порядку спадкування - вважати неподаною та повернути.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14.11.2018 року.

Суддя апеляційного суду

Одеської області Ю.І. Кравець