Справа № 569/8780/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2018 м. Рівне

Рiвненський мiський суд Рівненської області в особi суддi ОСОБА_1,

з участю: секретаря судового засідання Ющук О.С.,

представника позивача адвоката ОСОБА_2,

представника Державної казначейської служби України ОСОБА_3,

представника прокуратури Рівненської області ОСОБА_4,

pозглянувши у відкритому судовому засiданнi в мiстi Рiвному

спpаву № 569/8780/17 за позовом ОСОБА_5 до Державної казначейської служби України, прокуратури Рівненської області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду, -

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримав та просить суд стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_5 500000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури та суду.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що у звязку з порушенням кримінальної справи, незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, обранням запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд, відстороненням від посади, перебуванням під слідством та судом у період з 26 жовтня 2009 року по 25 березня 2015 року, ОСОБА_5 було завдано моральної шкоди, яка повязана з переживаннями та негативними емоціями, які позивач переніс за увесь час розслідування справи та розгляду в судах, неможливістю залишити своє місце проживання без дозволу слідчого, прокурора та суду. Значно збільшував моральні страждання позивача той факт, що після порушення кримінальної справи його понизили у посаді від начальника відділу до звичайного оперативного працівника. Однак і на цій посаді позивачу фактично не дали працювали і він був змушений практично в усі ці роки перебувати у відпустці, на лікарняному.

Керівництво стало погано до позивача ставитись, погіршились його відносини із співробітниками. Із тих завдань, які йому доручали, як стали до нього відноситись співробітники, позивач зрозумів, що надіятись на будь-яке підвищення в посаді у нього немає жодних шансів. Зрештою позивач був змушений піти у відпустку по догляду за дитиною, де перебував до двох років. З посади оперативного працівника позивач пішов 28 вересня 2015 року в АТО, де знаходиться по теперішній час.

Внаслідок вказаних обставин позивачу було заподіяно моральну шкоду, що призвело до погіршення та позбавлення можливостей реалізації його знань та бажань, погіршились відносини з колегами, знайомими, а також інших негативних наслідків морального характеру.

Наслідком неправомірних дій прокуратури та суду є прояв негативних психоемоційних змін, таких як швидка втомлюваність, пасивність, знижений настрій, пригніченість, образливість, фіксованість на негативних переживаннях, насторога, невпевненість у своїх діях, тривога з приводу майбутнього.

Крім того, незаконним притягненням до кримінальної відповідальності і предявленням обвинувачення за фактом зловживання службовим становищем, були зганьблені честь і гідність позивача, завдано непоправної шкоди його престижу та діловій репутації як працівника Державної податкової служби, позивач відчував почуття приниження, образи, обурення, переживав щодо своєї соціальної репутації, відношення родини та близьких до ситуації, що склалася.

Позивач ОСОБА_5 подав суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Розгляд справи просить провести у його відсутність та за участю його представника адвоката ОСОБА_2

Представник Державної казначейської служби України ОСОБА_3 в судовому засіданні позов ОСОБА_5 не визнав та просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

На заперечення позовних вимог посилається на те, що Державна казначейська служба України не вступала у правовідносини з позивачем і своїми діями або бездіяльністю не порушувала його законних прав та інтересів. Також вказує на те, що позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження як наявності моральної шкоди, так і її розміру. Позовні вимоги вважає необґрунтованими, безпідставними та недоведеними.

Представник прокуратури Рівненської області ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнала та просить суд у задоволенні позову відмовити.

На заперечення позовних вимог посилається на те, що позивачем не надано доказів та не доведено як завдання самої шкоди, так і протиправності діяння її заподіювача, вини останнього та наявності причинного звязку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача, котрими підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань, що підлягають обовязковому зясуванню при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази по справі, у тому числі матеріали кримінального провадження № 0000059 відносно ОСОБА_5, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає, оскільки позовні вимоги є безпідставними та недоведеними.

Судом встановлено, що 26 жовтня 2009 року заступником прокурора Рівненської області старшим радником юстиції ОСОБА_6 винесена постанова про порушення кримінальної справи № 70/84-09 стосовно начальника відділення боротьби з незаконним обігом підакцизних товарів оперативного відділу головного відділу податкової міліції ДПІ у місті Рівне ОСОБА_5 за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.364 КК України (т.1, а.с.1-2, тут і далі - аркуші кримінального провадження № 0000059).

04 червня 2010 року старшим слідчим прокуратури міста Рівне ОСОБА_7 винесена постанова про притягнення ОСОБА_5 як обвинуваченого і йому предявлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.364 КК України та обрано щодо нього запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд (т.2, а.с.222-227).

24 червня 2010 року старшим слідчим прокуратури міста Рівне ОСОБА_7 винесена постанова про відсторонення обвинуваченого від посади, якою ОСОБА_5 відсторонено від посади начальника відділення боротьби з незаконним обігом підакцизних товарів оперативного відділу головного відділу податкової міліції ДПІ у місті Рівне (т.2, а.с.233).

14 липня 2010 року кримінальна справа № 70/84/09 про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.364 КК України, з обвинувальним висновком була направлена до Рівненського міського суду у порядку ст.232 КПК України (т.2, а.с.284).

28 грудня 2012 року старшим прокурором прокуратури міста Рівне ОСОБА_8, який підтримував державне обвинувачення в суді, була винесена постанова про зміну обвинувачення з ч.3 ст.364 КК України на ч.1 ст.367 КК України (т.3, а.с.100-103).

Вироком Рівненського міського суду від 12 березня 2013 року ОСОБА_5 визнаний винним за ч.1 ст.367 КК України і йому призначено покарання у виді обмеження волі строком на три роки з позбавленням права обіймати посади в органах ДПІ строком на один рік. На підставі п.2 ч.1 ст.49, ст.74 КК України ОСОБА_5 від відбування призначеного судом покарання звільнено (т.3, а.с.133-136).

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 25 червня 2013 року вирок Рівненського міського суду від 12 березня 2013 року залишено без змін, а апеляції прокурора та адвоката ОСОБА_2 без задоволення (т.3, а.с.151-152).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 листопада 2013 року частково задоволена касаційна скарга захисника ОСОБА_2, вирок Рівненського міського суду від 12 березня 2013 року та ухвала апеляційного суду Рівненської області від 25 червня 2013 року щодо ОСОБА_5 скасовані, а справа направлена на новий судовий розгляд (т.3, а.с.170-173).

Постановою Рівненського міського суду від 22 квітня 2014 року кримінальна справа по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.367 КК України, за клопотанням прокурора була повернута прокурору міста Рівне на додаткове розслідування (т.3, а.с.243-245).

25 березня 2015 року старшим слідчим слідчого відділу прокуратури Рівненської області ОСОБА_9 була винесена постанова про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_5 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, тобто у звязку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України (т.3, а.с.367-380).

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до пункту пятого статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР (далі Закон № 266/94-ВР) відшкодуванню громадянинові підлягає моральна шкода у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Пунктом 2 частини першої статті 2 Закону № 266/94-ВР визначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Частиною пятою та шостою статті 4 Закону № 266/94-ВР передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до статті 13 Закону № 266/94-ВР питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Частиною першою статті 12 Закону № 266/94-ВР передбачено, що розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.

Наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України № 6/5/3/41 від 04 березня 1996 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06 березня 1996 року за № 106/1131, затверджено Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Порядок).

Пунктом 17 Порядку визначено, що передбачене частиною 5 ст.4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Питання відшкодування моральної шкоди, що передбачено частиною 1 ст.13 Закону, за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною 1 ст.12 Закону.

Якщо для з'ясування обставин щодо наявності у громадянина моральної шкоди виявиться потреба в спеціальних знаннях, суд може призначити належну експертизу, висновок якої оцінюється поряд з іншими доказами у справі.

Розмір моральної шкоди визначається судом з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом згідно з частиною 3 ст.13 Закону провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Відшкодування моральної шкоди відповідно до частини 1 ст.4 Закону провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Відповідно до розяснень, наведених у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі Постанова ВСУ № 4), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктом 5 Постанови ВСУ № 4 також розяснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Частиною першою статті 82 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно статті 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 78,79,80,81 ЦПК України встановлені вимоги щодо належності, допустимості, достовірності та достатності доказів.

В обґрунтування позовних вимог щодо завдання йому моральної шкоди ОСОБА_5 посилається на неможливість залишити своє місце проживання без дозволу слідчого, прокурора та суду через застосування до нього підписки про невиїзд, пониження в посаді, ненадання можливості працювати, погане ставлення керівництва, погіршення стосунків зі співробітниками, колегами, знайомими, що потягло за собою перебування у відпустці та на лікарняних, прояв негативних психоемоційних змін, а також завдало шкоди його честі, гідності та діловій репутації, як працівника податкової служби. Представник позивача адвокат ОСОБА_2 посилається і на відсторонення позивача від посади.

Разом з тим, суд визнає, що ні позивач, ні його представник не надали суду жодних доказів на підтвердження зазначених обставин.

Судом не встановлено, що незаконні дії органів досудового розслідування, прокуратури та суду завдали моральної втрати ОСОБА_5, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків та вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Не встановлено судом і наявності страждань, заподіяних позивачу внаслідок фізичного чи психічного впливу (як і самого такого впливу), що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, що в контексті частини шостої статті 4 Закону № 266/94-ВР визнається моральною шкодою.

Натомість, як слідує з висновку службового розслідування від 07 жовтня 2009 року (т.1, а.с.91-92) та наказу голови Державної податкової адміністрації в Рівненській області від 08 жовтня 2009 року № 281 «Про результати службового розслідування» (т.1, а.с.179-180), який був прийнятий до порушення кримінальної справи щодо позивача і який позивачем не оскаржувався, за неналежне проведення дослідчої перевірки по факту виявлення 20 серпня 2009 року на КП Рівненське ГРО ОСС алкогольних напоїв з марками акцизного збору з ознаками підробки, що призвело до передчасного прийняття процесуального рішення про відмову в порушенні кримінальної справи, невжиття вичерпних заходів щодо збереження виявлених алкогольних напоїв з марками акцизного збору з ознаками підробки, відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, ОСОБА_5 оголошено сувору догану.

Суд звертає увагу на те, що обставини вказаного дисциплінарного проступку лягли в основу предявленого позивачу обвинувачення, однак позивач жодним чином не згадує їх при посиланні на пониження в посаді, ненадання можливості працювати, погане ставлення керівництва, погіршення стосунків зі співробітниками та колегами, хоча і самі по собі ці обставини позивачем не доведені.

З матеріалів переписки прокуратури Рівненської області та Головного управління Міндоходів у Рівненській області, що містяться в матеріалах кримінального провадження № 0000059 (т.3, а.с.271,281,293), слідує, що винесена старшим слідчим прокуратури міста Рівне ОСОБА_7 24 червня 2010 року постанова про відсторонення обвинуваченого від посади (т.2, а.с.233) до виконавця не дійшла і станом на час закриття кримінального провадження так і не була реалізована.

Матеріали кримінального провадження не містять жодних доказів, які стосувались би службових переміщень позивача, в тому числі і пониження його в посаді, як до порушення кримінальної справи, так і під час кримінального провадження. Відсутні і будь-які докази, які стосуються перебування позивача на лікарняних чи у відпустці.

Наявні в матеріалах кримінального провадження епікризи за період 2009-2010 років свідчать про те, що лікування позивача було повязано з хронічними захворюваннями (т.2, а.с.241-245). Будь-яких звязок їх із самим кримінальним провадження позивачем не доведений і судом не встановлений.

Керуючись ст.ст.258,259,264,265,273,352,354 ЦПК України, суд, -

В И Р I Ш И В :

В позові ОСОБА_5 до Державної казначейської служби України, прокуратури Рівненської області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцятиднів з дня його проголошення до апеляцiйного суду Рівненської області через Рiвненський мiський суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_5, місце проживання: 33000, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач - Державна казначейська служба України, місцезнаходження: 01601, місто Київ, вулиця Бастіонна,6, .

Відповідач - Прокуратура Рівненської області, місцезнаходження: 33028, місто Рівне, вулиця 16 Липня,52, .

Повне рішення складено 20 квітня 2018 року.

Суддя: Ю.П.Куцоконь