Справа № 652/293/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2018 року Високопільський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Дамчука О.О.

при секретареві Крат С.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Високопілля цивільну справу за позовом Асоціації фермерських господарств "Ольвія", представник позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним.

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом посилаючись на те, що на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія І-ХС № 029064, кадастровий номер :04:001:0355 власником земельної ділянки загальною площею 4,85 га, розташованої на території Зарічненської сільської ради Високопільського району Херсонської області є ОСОБА_4.

27.03.2008 року між АФГ «Ольвія» та ОСОБА_4 було укладено договір оренди земельної ділянки розміром 4,85 га № б/н. Строк дії договору згідно умов договору складав 10 років з 27.03.2008 року по 31.01.2018 року. Вказаний договір був зареєстрований у Високопільському районному відділі реєстрації Херсонської філії ЦДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 31.03.2008 року.

Відповідно до п. 5 договору оренди землі від 27.03.2008 року укладеного між АФГ «Ольвія» та ОСОБА_4 було передбачено, що орендар має переважне право на укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити орендодавця письмово про намір продовжити його дію.

На загальних зборах пайщиків, які передали свої земельні ділянки в оренду АФГ «Ольвія», до закінчення строку дії договорів оренди землі, їм було запропоновано поновити строк дії договорів оренди землі. Крім того, на загальних зборах пайщиків вирішувалось питання щодо збільшення орендної плати за цими договорами.

Після смерті матері ОСОБА_4, відповідач ОСОБА_2 згідно свідоцтва про спадщину за законом від 06.08.2010 року отримав вказану земельну ділянку у спадщину.

Відповідач ОСОБА_2 направив орендарю АФГ «Ольвія» лист про відмову в поновлені строку дії договору оренди та у підписанні додаткової угоди, при цьому не забажав обговорити питання щодо зміни істотних умов договору оренди, мотивуючи це тим, що буде самостійно займатись обробітком землі.

За умовами договору оренди землі з АФГ «Ольвія», які укладені з пайщиками у 2018 році, відповідач мав би можливість отримувати оренду плату у розмірі 4053,23 грн. або в натурі 600 кг продовольчого та 2400 кг фуражного зерна, 30 кг соняшникової олії, 1 причеп січки або 100 тюків або 250 грн., оранка присадибної ділянки до 0,50 га, та ритуальні послуги 1600 грн. не залежно від розміру земельної ділянки.

Однак не зважаючи на більш вигідні умови договору оренди з АФГ «Ольвія» , ОСОБА_2 уклав договір оренди земельної ділянки з ОСОБА_3 № б/н від 02 березня 2018 року, строком на 20 років, за яким орендна плата включає в себе видачу готівки у розмірі 4053,23 грн. або в натурі 600 кг продовольчого, 2400 кг фуражного зерна, 30 кг соняшникової олії, 1 причеп січки або 250 грн., оранка присадибної ділянки до 0,50 га, та ритуальні послуги.

Тобто, орендодавець своєчасно був повідомлений про намір АФГ «Ольвія» реалізувати своє переважне право на укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк, умови та процедура повідомлення про намір укласти додатковий договір було дотримано.

На даний час АФГ «Ольвія» фактично продовжує користуватись земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди землі з орендодавцем, вважає що строк дії договору оренди продовжено на той же строк, на вигідніших для відповідача умовах, а саме збільшення орендарем орендної плати, із врахуванням збільшення нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Будь-яких претензій від ОСОБА_3 щодо користування земельною ділянкою, яка належить орендодавцю ОСОБА_2 не надходило, укладений договір між відповідачем та ОСОБА_3 носить формальний характер.

Таким чином, переважне право орендаря АФГ «Ольвія» порушене і підлягає захисту в судовому порядку, оскільки орендодавець не займався обробкою землі самостійно, а уклав новий договір оренди з новим орендарем, під час того як дотримано процедуру повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати своє переважне право, фактично орендар продовжує користуватися вказаною земельною ділянкою орендодавця, рішення про примусове припинення права користування АФГ «Ольвія» на орендовану земельну ділянку не має. Просить визнати договір оренди земельної ділянки площею 4,8500 га., кадастровий номер :04:001:0355, яка розташована на території Зарічненської сільської ради Високопільського району Херсонської області укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 б/н від 02.03.2018 року, який зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 25296824 - недійсним.

У судовому засіданні представник позивача АФГ "Ольвія", за дорученням ОСОБА_1 позов підтримав у повному обсязі, додатково пояснивши, що на даний час АФГ «Ольвія» фактично продовжує користуватись земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди землі з орендодавцем, вважає що строк дії договору оренди продовжено на той же строк, на вигідніших для відповідача умовах, а саме збільшення орендарем орендної плати, із врахуванням збільшення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, укладений договір між відповідачем та ОСОБА_3 носить формальний характер. Переважне право орендаря АФГ «Ольвія» порушене і підлягає захисту в судовому порядку, оскільки орендодавець не займався обробкою землі самостійно, а уклав новий договір оренди з новим орендарем, під час того як дотримано процедуру повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати своє переважне право, фактично орендар продовжує користуватися вказаною земельною ділянкою орендодавця, рішення про примусове припинення права користування АФГ «Ольвія» на орендовану земельну ділянку не має. Просить визнати договір оренди земельної ділянки площею 4,8500 га., кадастровий номер :04:001:0355, яка розташована на території Зарічненської сільської ради Високопільського району Херсонської області укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 б/н від 02.03.2018 року, який зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 25296824 - недійсним.

Відповідач ОСОБА_2 у судові засідання неодноразово не зявився, про причини неявки суд не повідомив, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що в матеріалах справи наявні повідомлення про отримання відповідачем судової повістки.

Представники відповідача ОСОБА_2, за дорученням ОСОБА_5 у судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в задоволенні позову за необґрунтованістю, посилаючись на те, що договір оренди землі укладений між ОСОБА_2 та АФГ «Ольвія» скінчився 31 січня 2018 року, оскільки п. 5 вказаного договору було зазначено строк дії договору, а саме до 31.01.2018 року. В подальшому відповідач ОСОБА_2 скористався своїм правом, як власник земельної ділянки та уклала новий договір оренди з ОСОБА_3, відповідно до чинного законодавства договір було зареєстровано. Також пояснив, що дійсно відповідачем було направлено повідомлення АФГ «Ольвія» про небажання продовження договору оренди, але до даного часу земельну ділянку не повернуто.

Крім того, на виконання п. 5 договору, Орендар, з метою реалізації переважного права на поновлення цього договору повинен був не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово Орендодавця про намір продовжити його дію, але Орендар не тільки не повідомив письмово про намір поновити договір, але і не надав проект нового договору на «більш вигідних» умовах, тобто, не виявив бажання укласти договір на новий строк. Відповідно до п. 28 договору, дія договору припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено. Зазначене положення відповідає змісту ст. 31 Закону України «Про оренду землі».

Таким чином, позивач не довів належними та допустимими доказами наявності у нього переважного права на поновлення договору оренди землі з ОСОБА_2, договір оренди з ним припинив свою дію у звязку із закінченням строку на який він укладався, ознаки та підстави недійсності оскаржуваного договору не знайшли свого не тільки підтвердження, але і взагалі, відображення і позовній заяві АФГ «Ольвія», а тому позовна заява є необґрунтованою.

Представник ОСОБА_3, за дорученням ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що АФГ «Ольвія» не дотрималась вимог статті 33 Закону України «Про оренду землі», щодо поновлення цього договору, оскільки орендар у встановлений договором строк не надіслав орендодавцю повідомлення про свій намір скористатися переважним правом щодо укладення договору на новий строк з відповідним проектом додаткової угоди, а орендодавець, в свою чергу, повідомив орендаря про відсутність наміру укладати договір на новий строк. Таким чином, вважає, що позивач не довів належними та допустимими доказами наявності у нього переважного права на поновлення договору оренди землі з ОСОБА_2. Договір оренди з позивачем припинив свою дію у звязку із закінченням строку на який він укладався, ознаки та підстави недійсності оскаржуваного договору не знайшли свого підтвердження, а тому позовна заява є необґрунтованою та у її задоволенні слід відмовити.

Вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд приходить до переконання, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Допитана у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_7 суду пояснила, що працює бухгалтером АФГ «Ольвія», відповідач є пайщиком підприємства, при реєстрації договорів з іншими пайщиками свідок дізналася, що ОСОБА_2 уклав договір оренди з ОСОБА_3 та зереєстрували його, про що повідомила керівництву АФГ «Ольвія». З приводу проведення загальних зборів свідок пояснила, що загальні збори пайщиків проводилися 3 вересня 2016 року в с. Зарічному у будинку культури, пайщики повідомлялися обявами на дожках у масових скупченнях людей, також надавався транспорт для доставки пайщиків на збори. Персонально ні відповідачу ні іншим пайщикам не надсилалися повідомлення про намір скористатись переважним правом на укладення договору на новий строк, також не надсилалися проекти додаткових угод, дані питання вирішувалися на загальних зборах у вересні 2016 року. Персонально свідок не знайома з відповідачем, тому їй не відомо чи був відповідач на зборах. До даного часу земельну ділянку відповідачу повернуто не було, осільки підприємство має переважне право на продовження договору оренди. Також пояснила, що відповідач ОСОБА_2 надавав підприємству листа про небажання продовжувати договір оренди земельної ділянки з підприємством.

Допитана у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_8 суду пояснила, що являється пайщиком АФГ «Ольвія» та допомогала підприємству із заповнення бланків договорів оренди земельних ділянок, що стосується відповідача ОСОБА_2 то може сказати, що не був останній на зборах, особисто ОСОБА_2 з документами про поновлення договору оренди до свідка не звертався.

Згідно договору оренди землі № б/н від 27.03.2008 року, ОСОБА_9 надала в оренду АФГ «Ольвія» земельну ділянку розміром 4,85 га, що належала ОСОБА_9 згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія І-ХС № 029064. Строк дії договору згідно умов договору (п.5 договору) складав 10 років тобто до 31.01.2018 року. Вказаний договір був зареєстрований у Високопільському районному відділі реєстрації Херсонської філії ЦДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 31.03.2008 року; орендна плата включає в себе видачу готівки у розмірі 613,71 грн. або в натурі 500 кг. Продовольчого,1100 кг. фуражного зерна, 15 кг соняшникової олії, 1 причеп січки, оранка присадибної ділянки до 0,50 га, та ритуальні послуги.(а.с. 11-12)

Згідно листів-повідомлення від 15.02.2018 року 27.04.2018 року та цінного листа повідомлення від 05.05.2018 року, відповідач ОСОБА_2 неодноразово повідомляв підприємство АФГ «Ольвію» про заперечення у поновленні договору оренди землі; (а.с. 46-48)

Згідно договору оренди землі № б/н від 02.03.2018 року, ОСОБА_2 надав в оренду ОСОБА_3 земельну ділянку розміром 4,85 га, що належала ОСОБА_2 згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія І-ХС № 029064. Строк дії договору згідно умов договору (п.5 договору) складав 20 років тобто до 02.03.2038 року; орендна плата включає в себе видачу готівки у розмірі 4053,23 грн. або в натурі 600 кг. Продовольчого зерна, 2400 кг. фуражного зерна, 30 кг соняшникової олії, 1 причеп січки, оранка присадибної ділянки до 0,50 га, та ритуальні послуги.(а.с. 8)

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 10.04.2018 року, договір оренди землі № б/н від 02.03.2018 року, зареєстровано в єдиному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 25296824, орендодавець: ОСОБА_2, орендар: ОСОБА_3, обєкт нерухомого майна: земельна ділянка площею 4,8419 га, кадастровий номер :04:001:0355; (а.с. 7)

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, повязані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України , цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 13 цього Закону, договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (частина перша статті 210 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України, відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України "Про оренду землі".

За змістом статей 18, 20 цього Закону, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.

Отже, строк дії договору оренди землі, умовами якого передбачено, що відлік строку оренди настає з моменту державної реєстрації цього договору, починається після набрання ним чинності, а не з моменту його укладення.

Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов'язки за договором, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) породжує правовідносини, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року N 2777цс16.

Судом встановлено, що 27 березня 2008 року між АФГ «Ольвія» та ОСОБА_4 було укладено договір оренди землі площею 4,85 га. Договір укладено терміном на 10 років, тобто до 31.01.2018 року (п. 5 Договору) та зареєстровано в у Високопільському районному відділі реєстрації Херсонської філії ЦДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 31.03.2008 року; (а.с. 11-12)

Відповідно до пункту 34 договору оренди цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Після смерті матері ОСОБА_4, відповідач ОСОБА_2 отримав вказану земельну ділянку у спадщину.

В 2018 році відповідач ОСОБА_2 звернувся до керівництва АФГ «Ольвія» з заявою про небажання продовжувати договір оренди, що не заперечувалося представником позивача у судовому засіданні та було підтверджено свідком ОСОБА_7, яка у судовому засіданні пояснила, що дійсно відповідач ОСОБА_2 надав підприємству листа про небажання продовжувати договір оренди земельної ділянки з підприємством. Крім цього відповідач повторно напраляв листа до керівництва АФГ «Ольвія» про небажання продовжувати договір оренди, що підтверджується цінним листом повідомлення, який зберігається в матеріалах справи (а.с. 46-48), але не зважаючи на небажання відповідача поновлювати строк дії договору оренди землі, позивач відмовляється повертати земельну ділянку законному власнику.

Враховуючи те, що договір оренди землі між АФГ «Ольвія» та ОСОБА_2 закінчився 31.01.2018 року, оскільки в п. 5 договору зазначено строк дії договору, а саме до 31.01.2018 року, що є істотною умовою договору в розумінні ст. 15 Закону України «Про оренду землі», а позивач не звернувся письмово з вимогою продовження строку договору оренди та не надав нові умови договору, відповідач ОСОБА_2 02.03.2018 року укладає новий договір оренди з ОСОБА_3, який було зареєстровано в єдиному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 25296824.

Представник позивача просить визнати договір оренди укладений ОСОБА_2 02.03.2018 року з ОСОБА_3, який було зареєстровано в єдиному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 25296824, не дійсним з підстав того, що АФГ «Ольвія» має переважне право на поновлення договору на новий строк, оскільки на даний час АФГ «Ольвія» фактично продовжує користуватись земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди землі з орендодавцем, у підприємства вигідніші умови для відповідача, а саме збільшення орендарем орендної плати, із врахуванням збільшення нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Переважне право орендаря АФГ «Ольвія» порушене і підлягає захисту в судовому порядку, оскільки орендодавець не займався обробкою землі самостійно, а уклав новий договір оренди з новим орендарем, під час того як дотримано процедуру повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати своє переважне право, рішення про примусове припинення права користування АФГ «Ольвія» на орендовану земельну ділянку не має.

З приводу переважного права на поновлення договору оренди землі позивача, суд виходить з наступного.

Стаття 33 Закону України "Про оренду землі" об'єднує два випадки пролонгації договору оренди.

У частині першій статті 33 цього Закону передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

Реалізація зазначеного переважного права на поновлення договору оренди можлива лише за умови дотримання встановлених цією нормою певної процедури і строків (частини друга-п'ята цієї статті).

Для застосування частини першої статті 33 Закону України "Про оренду землі" та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити наступні юридичні факти: орендар належно виконує свої обов'язки за договором; орендар до спливу строку договору повідомив орендодавця у встановлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

Частиною шостою статті 33 Закону України "Про оренду землі" передбачена інша підстава поновлення договору оренди, а саме у тому разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України "Про оренду землі", необхідна наявність наступних юридичних фактів: орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою; орендар належно виконує свої обов'язки за договором; відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову у поновленні договору оренди; сторони укладають додаткову угоду про поновлення договорів оренди.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що порушення переважного права орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦК України, матиме місце при укладенні договору оренди: із новим орендарем при отриманні письмового повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право; у випадку недосягнення згоди щодо плати за новим договором та інших умов договору з іншим наймачем на більш сприятливих умовах та укладення з ним договору, на тих самих умовах, які запропоновані попереднім наймачем при реалізації переважного права; укладення договору з новим орендарем за умови, що підставою відмови попередньому орендарю у поновленні договору оренди було повідомлення орендодавця про необхідність використовувати об'єкт оренди для власних потреб.

Загальними вимогами процесуального права, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів.

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

З огляду на вищевикладене судом встановлено, що орендарем (АФГ»Ольвія») в порушення статті 33 Закону України "Про оренду землі" не було надіслано на адресу відповідача ОСОБА_2 листа повідомлення про поновлення договору оренди землі, також орендарем не було надіслано проект додаткової угоди відповідачу для ознайомлення з новими умовами договору оренди, що також передбачено п. 5 Договору оренди землі від 27.03.2008 року, (а.с.11-12), а саме, орендар повинен письмово повідомити Орендодавця про намір продовжити дію договору, також даний факт підтвердив свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні, повідомивши, що жодному з пайщиків листи повідомлення з новими умовами договору оренди не направлялися.

В свою чергу відповідач ОСОБА_2 неодноразово звернувся до керівництва АФГ «Ольвія» з заявою про небажання продовжувати договір оренди, що не заперечувалося представником позивача у судовому засіданні та було підтверджено свідком ОСОБА_7, яка у судовому засіданні пояснила, що дійсно відповідач ОСОБА_2 надав підприємству листа про небажання продовжувати договір оренди земельної ділянки з підприємством. Крім цього відповідач повторно напраляв листа в 2018 році до керівництва АФГ «Ольвія» про небажання продовжувати договір оренди, що підтверджується цінним листом повідомлення, який зберігається в матеріалах справи (а.с. 46-48), але не зважаючи на небажання відповідача поновлювати строк дії договору оренди землі, позивач відмовляється повертати земельну ділянку законному власнику.

Таким чином ствердження представника позивача, що дотримано процедуру повідомлення відповідача ОСОБА_2 про намір реалізувати своє переважне право на продовження строку дії договору, не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні. Крім того зі свідчень свідка ОСОБА_8, яка заповнювала бланки договорів оренди було встановлено, що ОСОБА_2 до останньої не звертався з документами та вимогою продовження договору оренди та взагалі на загальних зборах пайщиків, які проводилися підприємством у с. Зарічне, відповідача не було.

Також суд зазначає, що самовільне використання земельної ділянки, яке відбувається наразі, не може вважатися діями, що свідчать про поновлення договору оренди, зважаючи на повідомлення власника земельної ділянки про відсутність намірів продовження договору оренди та вимогу про повернення земельної ділянки після закінчення строку дії договору.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного суду України у справі № 6-146цс16 від 23.03.2016 року.

Посилання представника позивача у судовому засіданні на те, що підприємство АФГ «Ольвія» надає вигідніші умови для відповідача у договорі оренди землі за 2018 рік, а саме збільшення орендарем орендної плати, також не знайшла свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки ні позивачем ні представником позивача не надано ні відповідачу ні суду нових умов договору оренди 2018 року для дослідження даного документу у судовому засіданні та порівняння умов надання орендної плати АФГ «Ольвія» та ОСОБА_3, а враховуючи ті докази які були дослідженні у судовому засіданні, у ОСОБА_3 більш вигідніші умови для відповідача зазначені у договорі оренди землі від 02.03.2018 року.

Також суд звертає увагу на той факт, що представник позивача посилається на те що АФГ «Ольвія» має переважне право на поновлення договору на новий строк, оскільки на даний час фактично продовжує користуватись земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди землі, але вимоги про поновлення договору оренди від 27.03.2008 року у судовому порядку ні позивач ні його представник не заявляють, оскільки відповідач заперечує у продовженні строку оренди, неодноразово надіславши відповідні повідомлення позивачу.

Посилання представника позивача у судових дебатах на те, що відповідач 02.03.2018 року до закінчення строку дії договору оренди з АФГ «Ольвія», уклав договір оренди землі з ОСОБА_3, чим порушив права позивача, суд прийняти не може, оскільки строк дії договору оренди землі від 27.03.2008 року починається з моменту його державної реєстрації (п. 34 договору) та у п. 5 договору зазначено строк дії договору, до 31 січня 2018 року, оскільки саме таку умову визначили сторони у відповідних пунктах цього договору, що є волевиявленням сторін договору, таким чином відповідач повідомивши позивача про небажання поновлювати строк дії договору, після закінчення строку дії договору, а саме 31.01.2018 року, уклав новий договір оренди з ОСОБА_3, а саме 02.03.2018 року, оскільки позивач в порушенні п. 5 договору від 27.03.2008 року не повідомив письмово відповідача за 30 днів до закінчення договору про намір продовжити його дію та не надіслав відповідачу для ознайомлення нові умови договору оренди, що було підтверджено у судовому засіданні свідком ОСОБА_7.

Суд критично відноситься до пояснень представника позивача та свідка ОСОБА_7 у судовому засіданні з приводу того, що відповідач ОСОБА_2 при зверненні з заявою до АФГ «Ольвія» про небажання поновлювати строк договору оренди, вказував, що буде самостійно займатись обробкою землі, оскільки вищезазначеної заяви не було надано суду для дослідження, а зі змісту заяв повторно адресованої відповідачем АФГ «Ольвія» від 15.02.2018 року та 27.04.2018 року, які були досліджені у судовому засіданні, встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не має наміру продовжувати чи поновлювати на новий строк договір оренди землі від 27.03.2008 року та просить повернути земельну ділянку.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд вважає що позивач не довів належними та допустимими доказами наявності у нього переважного права на поновлення договору оренди землі з ОСОБА_2, відповідно до вимог ст. 33 Закону України, про оренду землі», договір оренди з АФГ «Ольвія» припинив свою дію, у звязку із закінченням строку на який він укладався, ознаки та підстави недійсності оскаржуваного договору не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, у звязку з чим в задоволенні позову слід відмовити за необґрунтованістю.

Керуючись ст. 33 Закону України "Про оренду землі", ст. ст. 638, 792 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263, 265, 268, ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

В задоволенні позову Асоціації фермерських господарств "Ольвія" до ОСОБА_2, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, відмовити за необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Херсонського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.О. Дамчук