Справа № 185/2199/18
Провадження № 2/185/1940/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2018 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Зінченко А.С., за участю секретаря судового засідання - Кириленко Л.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу ЄУ № 185/1940/18 за позовом ОСОБА_1 до Другої Павлоградської державної нотаріальної контори, третя особа: ОСОБА_3, про визнання протиправної та скасування відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії,-

ВСТАНОВИВ:

22 березня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Другої Павлоградської державної нотаріальної контори, третя особа: ОСОБА_3, в якому просить суд визнати відмову Другої Павлоградської державної нотаріальної контори у залишенні за позивачем обов'язкової частки у спадщині після померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 батька ОСОБА_4 від 05 березня 2018 року вих. № 386/02-14 протиправною та скасувати її; зобов'язати державного нотаріуса Другої Павлоградської нотаріальної контори видати ОСОБА_1, свідоцтво про право на обов'язкову частку у спадщині після смерті батька ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер батько позивача ОСОБА_4, який 21 січня 2009 року залишив заповіт на ім'я третьої особи ОСОБА_3.

05 березня 2018 року позивач звернулася до Другої Павлоградської державної нотаріальної контори із письмовою заявою про залишення на її ім'я обов'язкової частки у спадщині відповідно до ст.1241 Цивільного кодексу України. Але отримала відмову у видачі свідоцтва на обов'язкову частку у спадщині у зв'язку із тим, що позивач не досягла, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсійного віку. Позивач вважає вказану відмову неправомірною, оскільки позивач є пенсіонером, перебуває на обліку в Центральному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Дніпрі, як отримувач пенсії за віком багатодітним матерям.

Відповідно до ст. 115 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», право на призначення дострокової пенсії за віком мають жінки, які народили п'ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до зазначеного віку, - після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років. При цьому до числа осіб з інвалідністю з дитинства належать також діти з інвалідністю віком до 16 років.

Згідно ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 року № 966 X1V до осіб, які втратили працездатність, відносяться особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, особи, які досягли пенсійного віку, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, та непрацюючі особи, визнані інвалідами в установленому порядку.

Тому просить суд визнати відмову нотаріуса неправомірною та зобов'язати останнього видати свідоцтво про право на обов'язкову частку у спадщині.

В судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності її представника, наполягала на задоволенні позову.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, відзиву не подав.

Третя особа у судове засідання не з'явилася, про причини неявки не повідомила, надала суду заперечення на позовну заяву, просила відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши та проаналізувавши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 8).

Позивач, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є донькою померлого ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про народження позивача, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб (а.с. 7,9).

05 березня 2018 року позивач звернулася до Другої Павлоградської державної нотаріальної контори із письмовою заявою про залишення на її ім'я обов'язкової частки у спадщині відповідно до ст.1241 Цивільного кодексу України, на що отримала відмову у видачі свідоцтва на обов'язкову частку у спадщині - лист від 05.03.2018 № 386/02-14, у зв'язку із тим, що позивач не досягла, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсійного віку.

Відповідно до копії пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2, виданого 28.02.2011 року, а також довідки №1875/03-23 від 09.10.2017, виданої Центральним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Дніпрі, позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, знаходиться на обліку в Центральному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Дніпрі, як отримувач пенсії за віком багатодітним матерям (а.с. 12,13).

Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Згідно із абз. 17 ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення» непрацездатними членами сім'ї вважаються: а) діти, брати, сестри й онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років, при цьому брати, сестри й онуки - за умови, якщо вони не мають працездатних батьків; б) батько, мати, дружина, чоловік, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування"; в) один з батьків, або чоловік (дружина), або дід, бабуся, брат чи сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) зайнятий доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8 років, і не працює; г) дід і бабуся - в разі відсутності осіб, які за законом зобов'язані їх утримувати.

Згідно із ч. 3, 4 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» до працездатних осіб відносяться особи, які не досягли встановленого законом пенсійного віку. До осіб, які втратили працездатність, відносяться особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, особи, які досягли пенсійного віку, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, та непрацюючі особи, визнані особами з інвалідністю в установленому порядку.

Дослідивши норми Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» суд доходить висновку, що сучасним законодавством передбачено три різновиди пенсії за віком, а саме: пенсія за віком на загальних підставах (розділ ІІІ вказаного закону), пенсія за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників (стаття 114 закону), дострокова пенсія за віком (стаття 115 закону).

Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що позивачу призначено дострокову пенсію за віком як багатодітній матері. Вказаний вид пенсійного забезпечення не відповідає вимогам по визначенню, особи, що втратила працездатність, відповідно до Закону України «Про прожитковий мінімум», яким обґрунтовує свої позовні вимоги позивач. Оскільки у вказаному законі особа, яка втратила працездатність - особа, яка досягла пенсійного віку, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах.

На день смерті ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, позивач ОСОБА_1 мала вік 56 років 4 місяці, тобто не досягла пенсійного віку на час відкриття спадщини.

А тому, суд доходить висновку, що позивач в розумінні абз.17 ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ч. 3 ст. 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ч. 4 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» не є непрацездатною особою, тобто такою особою, що має право на обов'язкову частку у спадщині.

Згідно ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з вимогами ст.ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Главою 86 ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів.

Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

За статтею 49 Закону України «Про нотаріат» на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов'язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду, згідно до ст. 50 Закону України «Про нотаріат».

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Необхідність відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право власності в порядку спадкування до звернення з позовом до суду обумовлена як необхідністю використання усіх засобів досудового врегулювання спадкового спору, так і тими обставинами, що нотаріус після заведення спадкової справи повинен отримати інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстру прав власності на нерухоме майно та з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та обов`язково з`ясувати наявність спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, перелік яких визначено у статті 1241 Цивільного кодексу України і, в разі їх наявності, залучити їх до спадкової справи.

Згідно Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністра юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року (Глава 13 ч.3), нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов'язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. У постанові про відмову зазначаються: дата винесення постанови; прізвище, ініціали нотаріуса, який виніс постанову, найменування та місцезнаходження державної нотаріальної контори або найменування нотаріального округу та адреса розташування робочого місця приватного нотаріуса; прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, місце її проживання або найменування і місцезнаходження юридичної особи; про вчинення якої нотаріальної дії просила особа, що звернулася до нотаріуса (короткий зміст прохання); причини відмови у вчиненні нотаріальної дії з посиланням на чинне законодавство; порядок і строки оскарження відмови з посиланням на норми цивільного процесуального законодавства.

05 березня 2018 року нотаріус листом за № 386/02-14 роз'яснила позивачу, що вона не є особою, яка досягла пенсійного віку або інвалідом 1,2,3 груп, а тому немає підстав вважати що їй може бути залишена обов'язкова частка у спадщині померлого ОСОБА_4 (а.с. 10).

Позивач не надала суду докази на підтвердження того, що постановою нотаріуса їй відмовлено у видачі свідоцтва на обов'язкову частку у спадщину, в позові зазначила, що відмова протиправно їй надана листом, а відповідну постанову вона не отримувала.

Суд, розглядаючи справу, не вправі підміняти собою інші органи, до компетенції яких віднесено здійснення певних дій і видача документів, зокрема не вправі перебирати на себе повноваження і функції нотаріуса по видачі свідоцтва про право на спадщину щодо конкретного майна у разі відсутності будь-якого спору з цього приводу, зобов'язавши нотаріуса вчиняти відповідні дії.

Саме відмова нотаріуса у вчиненні вказаної нотаріальної дії з винесенням відповідної постанови, свідчить про здійснення особою усіх засобів досудового врегулювання спадкового спору. Така позиція висловлена і у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування».

Бездіяльність нотаріуса, щодо порушення вимог ст.49 Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України в судовому порядку не оскаржується.

На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що з огляду на наведене, позовні вимоги є передчасними, та про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 3, 10, 12, 13, 76, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України,суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Другої Павлоградської державної нотаріальної контори, третя особа: ОСОБА_3, про визнання протиправної та скасування відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії - відмовити у повному обсязі.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН: НОМЕР_3, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1

Відповідач: Друга Павлоградська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, ,місце знаходження: 51400, Дніпропетровська обл., місто Павлоград, вул. Харківська, буд. 114.

Третя особа: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН: НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подачі в 30-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Рішення знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя А. С. Зінченко