Постанова

Іменем України

23 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 501/4564/14-ц

провадження № 61-7471св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення апеляційного суду Одеської області від 21 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Заїкіна А. П., Калараш А. А., Погорєлової С. О.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі -

ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність.

Позовна заява мотивована тим, що за умовами укладеного між

ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 кредитного договору від 24 листопада

2006 року № 0 останній отримав кредит у сумі 220 000,00 доларів США зі сплатою встановленої процентної ставки у розмірі 11,3 % річних на строк з 24 листопада 2006 року по 24 листопада 2021 року.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором ОСОБА_4 передав в іпотеку за укладеним з ПАТ «УкрСиббанк» договором іпотеки від 24 листопада 2006 року належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: будівлю магазину з підвалом загальною площею 230,1 кв.м, розташовану на земельній ділянці комунальної власності, площею 0,0085 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

08 грудня 2012 року ПАТ «УкрСиббанк» відступило ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитним договором від 24 листопада 2006 року № 0.

У порушення умов кредитного договору ОСОБА_4 свої зобовʼязання з повернення кредиту, сплати процентів не виконав. Станом на 05 серпня

2014 року виникла заборгованість у розмірі 4 247 747,18 грн, з яких: сума заборгованості за кредитом у розмірі 2 469 385,29 грн та сума заборгованості за відсотками у розмірі 1 778 361,89 грн.

ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на вимоги статей 33, 39 Закону України «Про іпотеку», просило в рахунок виконання основного зобовʼязання ОСОБА_4 щодо сплати заборгованості в розмірі 4 247 747,18 грн за договором про надання споживчого кредиту, звернути стягнення заборгованості за договором іпотеки від 24 листопада 2006 року б/н шляхом передачі іпотекодержателю предметів іпотеки у власність та визнання на предмет іпотеки право власності за іпотекодержателем ПАТ «Дельта Банк» на предмет іпотеки, а саме: будівлю магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею

230,1 кв.м, що розташована на земельній ділянці комунальної власності площею 0,0085 га. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» судовий збір у розмірі 3 654,00 грн.

Заочним рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 06 жовтня 2015 року позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність задоволено.

У рахунок виконання основного зобов'язання ОСОБА_4 щодо погашення заборгованості за кредитним договором від 24 листопада 2006 року

№ 0 в розмірі 4 247 747,18 грн звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: будівлю магазину з підвалом, що знаходиться по АДРЕСА_1, загальною площею

230,1 кв.м, що розташована на земельній ділянці комунальної власності площею 0,0085 га, шляхом набуття ПАТ «Дельта Банк» права власності на предмет іпотеки.

Визнано за ПАТ «Дельта Банк» право власності на предмет іпотеки, а саме на будівлю магазину з підвалом, що знаходиться по АДРЕСА_1, загальною площею 230,1 кв.м, що розташована на земельній ділянці комунальної власності площею 0,0085 га.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» судові витрати в розмірі 3 654,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки ОСОБА_4 належним чином не виконує взяті на себе зобовʼязання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість, порушене право

ПАТ «Дельта Банк» підлягає захисту згідно положень статті 33 Закону України «Про іпотеку» шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» право власності на іпотечне майно.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 21 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено.

Заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 06 жовтня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що ПАТ «Дельта Банк» обрано невірний спосіб захисту, оскільки порядок звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його передачі у власність іпотекодержателя врегульований пунктом 5 Іпотечного договору, відповідно до якого Договір про задоволення вимог Іпотекодержателя (до нього прирівнюється застереження в іпотечному договорі), який передбачає передачу Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду України від 22 березня

2017 року у справі № 6-2967цс16).

01 листопада 2017 року представником ПАТ «Дельта Банк» -

Тавровським С. Г. подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення апеляційного суду Одеської області від 21 вересня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» задовольнити в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції не взято до уваги той факт, що в іпотечному договорі міститься застереження щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду (пункт 4.2), яке прирівнюється за своїми наслідками до договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Судом апеляційної інстанції не взято до уваги правову позицію Верховного Суду України, висловленої в постанові від 26 жовтня 2016 року у справі

№ 6-1625цс16 щодо застосування статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

27 лютого 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

У березні 2018 року справу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 19 березня 2018 року зупинено касаційне провадження у справі № 501/4564/14-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власністьза касаційною скаргою ПАТ «Дельта Банк» на рішення апеляційного суду Одеської області від 21 вересня 2017 року до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 760/14438/15-ц.

Ухвалою Верховного Суду від 18 квітня 2018 року поновлено касаційне провадження у справі № 501/4564/14-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власністьза касаційною скаргою ПАТ «Дельта Банк» на рішення апеляційного суду Одеської області від 21 вересня 2017 року.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а аргументи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі.

З урахуванням вимог статей 328, 335, 392 ЦК України у контексті статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем.

Аналогічний висновок зроблений і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 760/14438/15-ц.

Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що позивач не дотримався процедури набуття права ним власності на предмет іпотеки, який визначений в іпотечному договорі та в статті 37 Закону України «Про іпотеку», що узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 760/14438/15-ц.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня

2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 21 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська