Постанова

Іменем України

07 травня 2018 року

м. Київ

справа № 711/9747/15-ц

провадження № 61-14791 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Усика Г. І. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: Державне агентство резерву України, Державне підприємство «Златодар»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Державного агентства резерву України на ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 23 січня 2018 року у складі колегії суддів: Сіренка Ю. В., Ювшина В. І., Попова М. В.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Державного агентства резерву України, Державного підприємства «Златодар» (далі - ДП «Златодар») про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обгрунтовував тим, що наказом Державного агентства резерву України від 19 травня 2014 року № 53-к його призначено на посаду генерального директора ДП «Златодар». Між Державним агентством резерву України та ним укладено трудовий контракт від 19 травня 2014 року № 63/14 терміном дії з 20 травня 2014 року до 19 травня 2019 року.

09 жовтня 2015 року наказом голови Державного агентства резерву України від 08 жовтня 2015 року № 164-к його звільнено з посади генерального директора ДП «Златодар» за невиконання обов'язків, передбачених умовами контракту, відповідно до пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України, дію контракту від 19 травня 2014 року № 63/14 припинено 09 жовтня 2015 року. Підставою для звільнення є службова записка відділу фінансування та формування бюджету від 30 вересня 2015 року № 0.41/220, лист Золотоніської районної державної адміністрації від 06 жовтня 2015 року № 01-01-32/2708. При звільненні у порушення вимог статті 47 КЗпП України, йому не було видано трудову книжку.

На порушення приписів постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку погодження з Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим, головами місцевих державних адміністрацій призначення на посади та звільнення з посад керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, і внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України

від 19 березня 1993 року № 203», Державним агентством резерву України не було отримано погодження Черкаської обласної державної адміністрації на його звільнення.

Внаслідок порушення трудових прав йому завдано моральну шкоду, на відшкодування якої просив стягнути 5 000 грн 00 коп.

Посилаючись на статті 21, 47, 36, 233, 235, 237-1 КЗпП України, ОСОБА_4 просив поновити його на посаді генерального директора ДП «Златодар», допустити негайне виконання рішення в цій частині; стягнути з ДП «Златодар» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу до дня ухвалення рішення; стягнути з Державного агентства резерву України на його користь

5 000 грн 00 коп. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 грудня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 28 січня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Поновлено ОСОБА_4 на посаді генерального директора ДП «Златодар» з 09 жовтня 2015 року.

Стягнуто з ДП «Златодар» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09 жовтня 2015 року по 28 січня 2016 року за

77 робочих днів у розмірі 28 041 грн 09 коп. та 1 000 грн 00 коп. на відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_4 на роботі допущено до негайного виконання.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 червня 2016 року касаційну скаргу Державного агентства резерву України відхилено. Рішення апеляційного суду Черкаської області від 28 січня 2016 року залишено без змін.

У січні 2018 року Державне агентство резерву України звернулось до апеляційного суду з заявою про роз'яснення рішення апеляційного суду Черкаської області від 28 січня 2016 року в частині поновлення

ОСОБА_4 на посаді генерального директора ДП «Златодар».

Заяву мотивувало тим, що рішення суду в частині поновлення на роботі виконати неможливо, оскільки у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, внесеними до штатного розпису ДП «Златодар», які введено в дію

31 грудня 2015 року, керівником підприємства є директор, а тому Державне агентство резерву України не має можливості поновити позивача на посаді генерального директора, оскільки така посада в штатному розписі не передбачена.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 23 січня 2018 року у задоволенні заяви Державного агентства резерву України про роз'яснення рішення апеляційного суду Черкаської області від 28 січня 2016 року відмовлено.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні заяви, апеляційний суд виходив із того, що рішення апеляційного суду є чітким, ясним та зрозумілим, не допускає різних варіантів тлумачення, а його незрозумілість для заявника обумовлена порядком його виконання в частині поновлення позивача на посаді. У розумінні приписів статті 271 ЦПК України роз'яснення рішення суду не має на меті встановлення способу його виконання, а відтак підстави для задоволення заяви відсутні.

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду у березні 2018 року,

Державне агентство резерву України просило скасувати оскаржувану ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права.

Касаційна скарга містить доводи аналогічні тим, що викладенні у заяві про роз'яснення рішення апеляційного суду.

Крім того, зазначено, що апеляційний суд у порушення вимог статей 271,

389 ЦПК України у резолютивній частині оскаржуваного судового рішення, зазначив про те, що ухвала про відмову у роз'ясненні рішення не може бути предметом касаційного перегляду. Наведене, на думку заявника, свідчить про те, що рішення ухвалено без всебічного, повного та об'єктивного розгляду справи, що нанесло державі збитки в особливо великих розмірах.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини першої статті 402 ЦПК Україниу суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувана ухвала

апеляційного суду постановлена з додержанням норм процесуального права, доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частин першої та другої статті 271 ЦПК Україниза заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз'яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення. Подання заяви про роз'яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред'явлене до примусового виконання.

Роз'яснення судового рішення є одним із способів усунення його недоліків, які стосуються недотримання його ясності та визначеності.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення в цивільній справі» зазначено, що роз'яснення рішення суду можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз'яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз'ясненні рішення.

За своєю правовою суттю роз'яснення судового рішення зумовлене його нечіткістю, якщо рішення є неясним та незрозумілим для осіб, щодо яких воно постановлене, так і тих, що будуть здійснювати його виконання. Тобто, роз'яснення полягає в тому, що суд не в праві давати відповідь на нові та не вирішені ним вимоги, а лише має роз'яснити положення ухваленого рішення, які не чітко та не ясно сформульовані.

Таким чином, роз'яснення рішення - це більш повний, чіткий, ясний, зрозумілий виклад рішення, як правило його резолютивної частини, розуміння та сприйняття яких викликає труднощі, однак шляхом постановлення ухвали про роз'яснення суд не вправі змінювати суть самого рішення.

З огляду на те, що резолютивна частина рішення апеляційного суду Черкаської області від 28 січня 2016 року в частині поновлення позивача на посаді є чіткою, зрозумілою, не допускає різного тлумачення, а обставини, що на думку заявника, стали підставою для подання вказаної заяви, не можуть слугувати нпідставою роз'яснення судового рішення, оскільки звернення з такою заявою зумовлено порядком виконання судового рішення та наявністю труднощів, що виникли у відповідача, внаслідок змін штатного розписку, не відповідає правовій природі та призначенню статті 271 ЦПК України.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковими до виконання. Серед основних засад судочинства в Україні, крім іншого, є обов'язковість судового рішення (пункт 9 частини першої статті 129 Конституції України).

Відповідно до статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Ураховуючи наведене, оскаржувана ухвала апеляційного суду Черкаської області від 23 січня 2018 року про відмову у задоволенні заяви про роз'яснення судового рішення, постановлена з дотриманням норм процесуального права.

Наведені Державним агентством резерву України у касаційній скарзі доводи про те, що у резолютивній частині незаконно зазначено про те, що ухвала про відмову у задоволенні заяви про роз'яснення рішення не підлягає оскарженню, тоді як приписами статей 271, 389 ЦПК України передбачено право на її оскарження, не може слугувати підставою для скасування зазначеної ухвали, оскільки допущення такої помилки не стало наслідком наявності перешкод доступу до правосуддя в частині звернення до суду касаційної інстанції, оскільки таке право прямо передбачено приписами статей, на які посилається заявник. Крім того, не є виключенням те, що апеляційний суд допустився технічної помилки під час складення тексту оскаржуваної ухвали.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга

Державного агентства резерву України не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями400, 401, 402, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного агентство резерву України залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 23 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

В. О. Кузнєцов

С. О. Погрібний