печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2018 року

Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого: судді Кирилюк І.В.,

при секретарі: Петровій Ю.О.,

за участю:

позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ «Інформ-Ресурси» про витребування майна з чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до суду з позовом до Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ «Інформ-Ресурси» (далі - відповідач, ДП МВС «Інформ-Ресурси»), в якому просить витребувати у відповідача з чужого незаконного володіння автомобіль «MITSUBISHI ASX», державний номерний знак НОМЕР_1, 2011 року випуску, що розташований на майданчику для зберігання транспортних засобів за адресою: м. Київ, вул. Пуховска, 3, та повернути його власнику - позивачу.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що 15.06.2016 року детективом Національного антикорупційного бюро України було здійснено обшук автомобіля «MITSUBISHI ASX», державний номерний знак НОМЕР_1, 2011 року випуску, що належить йому на праві власності, та в цей же день транспортний засіб було незаконно переміщено на територію Національного антикорупційного бюро України за адресою: м. Київ, вул. Сурикова, 3. Ухвалою слідчого судді Солом'янського районного суду м. Києва від 29.06.2016 року на зазначений транспортний засіб було накладено арешт. Ухвалою слідчого судді Солом'янського районного суду м. Києва від 22.07.2016 року було роз'яснено, що ухвала слідчого судді Солом'янського районного суду м. Києва від 29.06.2016 року про накладення арешту на транспортний засіб містить заборону (позбавлення права) власника та/або інших уповноважених осіб на відчуження, розпорядження та/або користування вказаним рухомим майном. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22.08.2017 року ухвалу слідчого судді Солом'янського районного суду м. Києва від 22.07.2016 про роз'яснення ухвали скасовано. Отже, до 22.07.2016 року автомобіль, що належить на праві власності позивачу, незаконно перебував на території Національного антикорупційного бюро України за адресою: м. Київ, вул. Сурикова, 3. В подальшому вказаний автомобіль було доставлено на спеціальний майданчик за адресою: м. Київ, вул. Пуховска, 3. Таким чином, на даний час здійснюється незаконне зберігання автомобіля, належного на праві власності позивачу, ДП МВС «Інформ-Ресурси». 15.09.2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення транспортного засобу, однак, листом від 22.09.2017 року йому було відмовлено у такому та роз'яснено необхідність звернутись до Київської філії та надати документи, які б давали підстави для повернення автомобіля із спеціального майданчика. До цього часу автомобіль позивачу не повернено та він перебуває на штраф майданчику.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09.11.2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ «Інформ-Ресурси» про витребування майна з чужого незаконного володіння відкрито провадження та справу призначено до судового розгляду на 27.11.2017 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27.11.2017 року, у зв'язку з першою неявкою представника відповідача, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 169 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 13.12.2017 року.

Розгляд справи 13.12.2017 року знято зі складу у зв'язку з перебуванням судді на лікарняному та справу перепризначено на 15.01.2018 року.

Відповідно до Закону України від 03.10.2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15.12.2017 року, Цивільний процесуальний кодекс України (далі - ЦПК України) викладено в новій редакції.

Згідно п. 9 Перехідних положень ЦПК України, встановлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей, зокрема, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Як визначено у ч.ч. 2, 3, 4 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. Наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо. Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об'єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Як визначено у ст. 196 ЦПК України для виконання завдань підготовчого провадження у кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче судове засідання.

За таких обставин, під час проведення судового засідання 15.01.2018 року суд, з урахуванням думки позивача ОСОБА_1 та представника відповідача ОСОБА_2, складності справи та її значення для сторін, визначив необхідність розгляду справи за правилами загального позовного провадження із проведенням підготовчого судового засідання.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15.01.2018 року, у зв'язку із витребуванням додаткових доказів, відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 198 ЦПК України, у підготовчому засіданні було оголошено перерву до 06.02.2018 року.

06.02.2018 року на адресу суду надійшли письмові заперечення відповідача, в яких останній просив в позові відмовити, оскільки зберігання транспортного засобу, що належить на праві власності позивачу, на спеціальному майданчику здійснюється відповідачем на підставі ухвали слідчого судді про накладення арешту, отже, законно.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.02.2018 року підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ «Інформ-Ресурси» про витребування майна з чужого незаконного володіння було закрито та справу призначено до судового розгляду по суті на 06.03.2018 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.03.2018 року, відповідно до ч. 2 ст. 240 ЦПК України, у справі було оголошено перерву до 12.03.2018 року.

06.03.2018 року на адресу суду надійшли письмові пояснення позивача на заперечення відповідача, в яких ОСОБА_1 зазначив, що законні підстави для зберігання його автомобіля на майданчику ДП МВС «Інформ-Ресурси» відсутні.

В судовому засіданні 12.03.2018 року позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі з викладених у позовній заяві підстав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 12.03.2018 року щодо задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі та просив в позові відмовити, оскільки затримання та доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик відбулося у відповідності із нормами чинного законодавства, про що складено протокол огляду та тимчасового затримання транспортного засобу № 199 від 02.06.2017 року.

Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, зважаючи на наступне.

Судом встановлено, що позивач є власником автомобіля «MITSUBISHI ASX», державний номерний знак НОМЕР_1, 2011 року випуску, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_2 (а.с. 7).

Ухвалою слідчого судді Солом'янського районного суду м. Києва від 14.06.2016 року у справі № 760/675/16-к надано дозвіл на проведення обшуку вказаного транспортного засобу, що належить позивачу (а.с. 35-38).

На підставі зазначеної ухвали 15.06.2016 року було проведено обшук автомобіля «MITSUBISHI ASX», державний номерний знак НОМЕР_1, 2011 року випуску, та, згідно протоколу обшуку від 15.06.2016 року, транспортний засіб було вилучено (а.с. 39-42).

Ухвалою слідчого судді Солом'янського районного суду м. Києва від 29.06.2016 року у справі № 760/675/16-к на автомобіль «MITSUBISHI ASX», державний номерний знак НОМЕР_1, 2011 року випуску, накладено арешт (а.с. 47).

Ухвалою слідчого судді Солом'янського районного суду м. Києва від 08.07.2016 року у справі № 760/7803/16-к автомобіль «MITSUBISHI ASX», державний номерний знак НОМЕР_1, 2011 року випуску, вилучений під час обшуку 15.06.2016 року, який на праві власності належить ОСОБА_1, зобов'язано повернути власнику (а.с. 43-44).

15.07.2016 року захисник ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_3 звернувся до Національного антикорупційного бюро з вимогою про добровільне виконання судового рішення, у відповідь на яку останнє повідомило, що оскільки на вказаний автомобіль 29.06.2016 року ухвалою слідчого судді Солом'янського районного суду м. Києва на автомобіль «MITSUBISHI ASX», державний номерний знак НОМЕР_1, 2011 року випуску, накладено арешт, а ухвалою слідчого судді Солом'янського районного суду м. Києва від 08.07.2016 року зобов'язано повернути вказаний автомобіль, детективи Національного бюро звернулись із заявою про роз'яснення судового рішення (а.с. 46).

Ухвалою слідчого судді Солом'янського районного суду м. Києва від 22.07.2016 року у справі № 760/675/16-к роз'яснено, що ухвала Солом'янського районного суду м. Києва від 29.06.2016 року про накладення арешту на автомобіль марки «MITSUBISHI ASX», державний номерний знак НОМЕР_1, 2011 року випуску, що належить ОСОБА_1, містить заборону (позбавлення права) власника та/або інших уповноважених осіб на відчуження, розпорядження та/або користування вказаним рухомим майном (а.с. 49).

В подальшому, ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22.08.2017 року ухвалу слідчого судді Солом'янського районного суду м. Києва від 22.07.2016 року у справі № 760/675/16-к скасовано та постановлено нову, якою відмовлено у задоволенні заяви про роз'яснення ухвали слідчого судді Солом'янського районного суду м. Києва від 29.06.2016 року (а.с. 50-51).

15.09.2017 року ОСОБА_1 звернувся до ДП МВС «Інформ-Ресурси» із заявою про повернення автомобіля «MITSUBISHI ASX», державний номерний знак НОМЕР_1, 2011 року випуску, у відповідь на яку відповідач повідомив у листі від 22.09.2017 року, що для повернення автомобіля позивачу необхідно особисто звернутись до ДП МВС «Інформ-Ресурси» та надати документи, які б давали підстави для його повернення (а.с. 10,11).

Відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 ч.1 ст. 3, ст. 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб .

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Крім того, згідно ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Разом з тим, за змістом ст. 16 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Аналізуючи матеріали справи, суд зазначає, що позивача тимчасово позбавлено права на користування транспортним засобом у порядку, встановленому КПК України.

При цьому, зняття таких обмежень відповідно до наведених вище норм права, належить до компетенції слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду залежно від стадії кримінального провадження в порядку, визначеному КПК України.

ОСОБА_1 фактично оскаржує дії відповідача щодо позбавлення його права користування автомобілем «MITSUBISHI ASX», державний номерний знак НОМЕР_1, 2011 року випуску, проте, у визначеному КПК України порядку ці дії ним не оскаржувались.

Більш того, позивачем не надано належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 77, 78 ЦПК України, на підтвердження скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Солом'янського районного суду м. Києва від 29.06.2016 у справі № 760/675/16-к.

Отже, правові підстави вважати, що транспортний засіб позивача утримується відповідачем незаконно, відсутні.

Враховуючи викладене, суд не вбачає з боку відповідача порушення прав позивача, як власника транспортного засобу.

За таких обставин, позов ОСОБА_1 до ДП МВС «Інформ-Ресурси» про витребування майна з чужого незаконного володіння є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем понесені в якості судових витрат лише витрати по сплаті судового збору в розмірі 640,00 грн., що підтверджується квитанцією від 08.11.2017 року.

Оскільки, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, то згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати у вигляді судового збору відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 11, 16, 20, 328, 387 Цивільного кодексу України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ «Інформ-Ресурси» про витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 14.03.2018 року.

Суддя І.В. Кирилюк