П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2018 року

м. Рівне

Справа № 569/11079/18

Провадження № 22-ц/4815/157/18

Головуючий у суді першої інстанції: Харечко С.П.

Ухвалу суду першої інстанції постановлено

повним текстом в м. Рівне Рівненської області

18.06.2018 р.

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Боймиструк С.В., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_2;

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Рантьє";

представники учасників справи: позивача - відсутній;

відповідача - відсутній;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Рівненського міського суду від 18 червня 2018 року,

в с т а н о в и в:

14 червня 2018 року в суд звернувся ОСОБА_2 із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Рантьє" (далі - ТОВ "ФК "Рантьє") про визнання кредитного договору недійсним.

Разом із позовом ним подано заяву про його забезпечення шляхом заборони на вчинення будь-яких дій старшим державним виконавцем Рівненського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Рівненській області Стариченко І.С., спрямованих на стягнення заборгованості в межах виконавчого провадження ВП №53952399 на підставі виконавчого напису від 30.12.2016 року (р. №2075), вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М.

Ухвалою Рівненського міського суду від 18 червня 2018 року ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення його позову до ТОВ "ФК "Рантьє" про визнання кредитного договору недійсним.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив із відсутності будь-яких доказів про те, як невжиття заходу забезпечення позову, про що просить позивач, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду за його матеріально-правовими вимогами.

На ухвалу суду позивачем подано апеляційну скаргу, де посилається на її незаконність і необґрунтованість, що полягають у помилковості висновків суду, які суперечать дійсним обставинам справи.

На її обґрунтування зазначалося про те, що в заяві чітко вказано щодо того, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення законних прав ОСОБА_2 і передчасного та, можливо, безпідставного стягнення заборгованості, визначеної у виконавчому написі нотаріуса, за рахунок єдиного джерела доходу - заробітної плати у вищому навчальному закладі, на підставі постанови про відкриття відповідного виконавчого провадження.

При цьому стверджував про наявність постанови Верховного Суду України від 25.05.2016 у справі №6-605цс16, якою встановлено, що забезпечення позову - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій зі сторони відповідача.

Вважав, що у випадку задоволення його позову виникне необхідність пред'явлення нового позову - про стягнення з відповідача безпідставно одержаних коштів у ході виконавчого провадження, що потягне додаткові витрати (судовий збір, витрати на правову допомогу тощо).

З огляду на викладене просив скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановивши нову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову.

У поданому відзиві ТОВ "ФК "Рантьє", вважаючи оскаржувану ухвалу законною і обґрунтованою, просив залишити її без змін, а апеляційну скаргу - відхилити. При цьому покликався на відсутність достатніх підстав для задоволення заяви. Також зазначав про те, що 16 червня 2016 року Рівненським міським судом у справі №569/8944/17 вже було задоволено заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову і зупинено стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса від 30.12.2016. Дане забезпечення позову є чинним і по цей час.

Крім того, пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" роз'яснено недопустимість забезпечення позову шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили. Також положення Закону України "Про виконавче провадження" не дозволяють суду заборонити органам державної влади, в т.ч. і державної виконавчої служби, та/або місцевого самоврядування здійснювати покладені на них законодавством повноваження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи позивача і заперечення відповідача, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.

Як установлено матеріалами справи, на вирішенні Рівненського міського суду знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ТОВ "ФК "Рантьє" про визнання кредитного договору недійсним. Предметом спору є кредитний договір №Р32.120.10887 від 03 вересня 2015 року, за умовами якого позивач отримав у Публічного акціонерного товариства "Ідея Банк" (новий кредитор - відповідач) 32 129 гривень строком на 36 місяців 3-5, 6-7, 8-10).

Через прострочення ОСОБА_2 кредитних зобов'язань перед ТОВ "ФК "Рантьє" 30 грудня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. складено виконавчий напис, яким запропоновано стягнути з позивача на користь кредитора 29 016, 55 гривень боргу за тілом кредиту, 10 020, 94 гривень боргу за процентами і комісіями та 1 300 гривень плати за вчинення виконавчого напису, а разом 40 337, 49 гривень (а.с. 11).

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

З роз'яснень, даних Пленумом Верховного Суду України в абз. першому п. 4 постанови від 22 грудня 2006 року №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", вбачається, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції, з'ясувавши, що між сторонами виник та існує цивільно-правовий спір з приводу дійсності кредитного договору, правильно виходив з того, що заявник повинен надати переконливі докази про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи унеможливити виконання потенційного рішення суду. Між тим, таких доказів надано не було, а тому його заяву визнано необґрунтованою.

Доводи позивача про необхідність забезпечення позову не заслуговують на увагу. Так, з Інформації про виконавче провадження від 09 жовтня 2018 року, яка додана до відзиву на апеляційну скаргу, видно, що виконавче провадження 53952399, відкрите на підставі виконавчого напису нотаріуса про стягнення з ОСОБА_2 40 337, 49 гривень на користь ТОВ "ФК "Рантьє", є зупиненим. Підставою для зупинення є відповідна ухвала Рівненського міського суду від 1 серпня 2017 року. Оскільки зупинення виконавчого провадження вказує про тимчасову неможливість вчинення державним виконавцем виконавчих дій, тому відсутні й об'єктивні мотиви забороняти їх вчиняти у виконавчому провадженні як спосіб забезпечення позову, про що заявляє ОСОБА_2

Тобто не можна погодитися і з аргументами апеляційної скарги про існування правової позиції, що висловлена у постанові Верховного Суду України від 25.05.2016 у справі №6-605цс16, а також про необхідність у разі задоволення позову про визнання недійсним кредитного договору звертатися за поворотом виконання.

Повно та правильно встановивши обставини процесуального питання, а також з'ясувавши, що невжиття заходів забезпечення позову не може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, суд переконався у відсутності підстав для забезпечення позову у спосіб, який просив позивач, відповідні мотиви про що відобразив у своїй ухвалі.

Підставою для залишення оскаржуваної ухвали без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при її ухваленні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського міського суду від 18 червня 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: