Дата документу 13.11.2018 Справа № 322/965/16
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 322/965/16
Провадження №22-ц/807/373/18
Головуючий в 1-й інстанції - Гасанбеков С.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2018 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.
суддів:Крилової О.В.
Полякова О.З.
секретарБабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 03 листопада 2016 року, ухвалене в смт. Новомиколаївка, у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У вересня 2016 року до суду надійшов цивільний позов, в якому позивач просить стягнути з відповідача - ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 96 894,48 грн. за кредитним договором № SAMDN0226 від 18.12.2013, яка складається з наступного: 96 894,48 грн. - заборгованість за кредитом.В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору № SAMDN0226 від 18.12.2013 ОСОБА_5 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 26,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між ним та банком договір. Позивач свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором, відповідач станом на 28.08.2016 має заборгованість у розмірі 96 894,48 грн., яка складається з наступного: 96 894,48 грн. - заборгованість за кредитом. Виходячи з наведеного, посилаючись на норми ст.ст. 509, 525 - 527, 530, 598, 599, 610, 615, 629, 1050, 1054 ЦК України та умови укладеного між сторонами договору, позивач просив задовольнити позов.

Рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 03 листопада 2016 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_5 - задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (ідентифікаційний код 14360570) заборгованість за кредитним договором № SAMDN0226 від 18 грудня 2013 року в розмірі 96 894,48 грн. (дев'яносто шість тисяч вісімсот дев'яносто чотири гривні 48 коп.), а саме: 96 894,48 грн. - заборгованість за кредитом. Стягнуто з ОСОБА_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (ідентифікаційний код 14360570) судовий збір в сумі 1995,58 грн. (одна тисяча дев'ятсот дев'яносто п'ять гривень 58 коп.).

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_5подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволення позовних вимог.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що єдиним належним та допустимим доказом видачі кредиту відповідачу безготівковими/готівковими коштами, його повернення, нарахування процентів за користування кредитом є виписка з особового рахунку клієнта, однак в матеріалах справи, такий документ відсутній. Наданий банком розрахунок заборгованості за кредитним договором не є первинним бухгалтерським документом. Заява позичальника, що на думку суду підтверджує, що відповідач погоджується з «Умовами та правилами надання банківських послуг» «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» відсутня в матеріалах справи, і не може доводи факт ознайомлення з вказаними документами.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу, наданого Акціонерним товариством КБ «Приватбанк», товариство заперечує проти апеляційної скарги ОСОБА_5, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки вважає, рішення суду першої інстанції мотивованим та обґрунтованим, а встановлені в рішенні фактичні дані, такими що відповідають дослідженим доказам та матеріалам справи. АТ КБ «Приватбанк» надано до відзиву виписку за рахунком відповідача.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За положенням ч. 1 п. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 18 грудня 2013 року між ОСОБА_5 та публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» було укладено договір про відкриття картрахунку і обслуговування платіжної картки. Відповідно до зазначеного договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків в розмірі 2,2% на місяць. Також у договорі зазначено, що відповідач ознайомлений і згодний в Умовами і Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою, а також тарифами банку, що були надані йому для ознайомлення в письмовому виді. Згідно з пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Пунктом 2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Станом на 28.08.2016 відповідач через неналежне виконання умов договору від 18.12.2013 має заборгованість у розмірі 96 894,48 грн., а саме: 96 894,48 грн. - заборгованість за кредитом, що підтверджується доданим до позовної заяви розрахунком заборгованості. В зв'язку наведеним, суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог.

З даними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, як це передбачено ч. 1 ст. 1048 ЦК України.

За визначенням ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України, відповідно до якої зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Порушенням зобов'язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

При дослідженні виписки за кредитним договором (а.с. 157-198) укладеним з ОСОБА_5, яка долучена до матеріалів справи разом з відзивом на апеляційну скаргу, встановлено, що ОСОБА_5 постійно користувався кредитними коштами банку: знімав готівку, оплачував товари та послуги, клав кошти на рахунок.

Вказані обставини є беззаперечним доказом існування кредитних відносин між сторонами у справі і наявності у відповідача заборгованості за вказаним кредитним договором.

Доводи апеляційної скарги про те, що єдиним належним та допустимим доказом видачі кредиту відповідачу безготівковими/готівковими коштами, його повернення, нарахування процентів за користування кредитом є виписка з особового рахунку клієнта, однак в матеріалах справи, такий документ відсутній - є безпідставними. Оскільки банком при подачі позову до суду наданий розрахунок заборгованості за договором укладеним між сторонами (а.с. 5-9) який є в розумінні цивільно-процесуального законодавства розрахунком позовних вимог позивача, він не був спростований і на час апеляційного розгляду не є спростованим відповідачем. Свого розрахунку відповідач як суду першої так і другої інстанції не надав і вказаний розрахунок співпадає з випискою з особового рахунку клієнта наданої банком до суду апеляційної інстанції як додаток до відзиву на апеляційну скаргу (а.с. 157-198).

Відсутність на думку відповідача факту погодження його з «Умовами та правилами надання банківських послуг» «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» не спростовує факту отримання ним кредитних коштів від банку та користування ними. Ці факти (отримання кредитних коштів від банку та користування ними) відповідач підтвердив сам суду апеляційної інстанції. А тому враховуючи те, що банк просив суд і суд стягнув заборгованість лише за тілом кредиту, тобто ті кошти якими і користувався відповідач на протязі декількох років, то в даному випадку вказані доводи апеляційної скарги не мають правового значення.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку.

Отже доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 03 листопада 2016 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 14 листопада 2018 року.

Головуючий, суддя-доповідач С.В. Кухар

Судді: О.В. Крилова

О.З. Поляков