Справа № 591/6367/17
Провадження № 2/591/580/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2018 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Кривцової Г.В.

секретаря судового засідання Кальченко М.В.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідачів ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу № 591/6367/17 за позовом ОСОБА_3 яка діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

07 листопада 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним та свої вимоги мотивує наступним.

24 березня 2017 року померла ОСОБА_7, яка є бабусею малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та матірю ОСОБА_8 (чоловіка позивачки).

19 жовтня 2008 року ОСОБА_7 було складено заповіт, відповідно до якого все своє майно спадкодавець заповіла сину та онуку, відповідно відповідачам ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в рівних частинах, при цьому лишивши спадщини двох інших своїх синів: ОСОБА_8 та ОСОБА_9.

Позивачка вважає, що вказаний заповіт не відповідає чинному законодавству і має бути визнаний недійсним, тому що він був підписаний спадкодавцем ОСОБА_7 у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій. Позивачка впевнена, що на момент складання заповіту в ОСОБА_10 розвивався віковий склероз і почастішали випадки несприйняття дійсних подій, остання потребувала стороннього нагляду. На день посвідчення заповіту у ОСОБА_10 спостерігався процес психічного розладу, що можуть підтвердити свідки.

За таких обставин, позивачка вважає, що в момент складання заповіту спадкодавець ОСОБА_10 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, тому позивачка просить визнати недійсним односторонній правочин заповіт ОСОБА_10, посвідчений 19 жовтня 2008 року приватним нотаріусом СМНО ОСОБА_11

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав повністю, просив задовольнити.

Представник відповідачів у судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 13 листопада 2017 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 08 грудня 2017 року витребувано письмові докази.

Ухвалою суду від 06 лютого 2018 року призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

Ухвалою суду від 10 липня 2018 року відновлено провадження.

Суд, вислухавши представників сторін, свідків, вивчивши письмові докази, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що 24 березня 2017 року померла ОСОБА_7, яка постійно мешкала в АДРЕСА_1 та після її смерті відкрилася спадщина (а.с.40,41).

За життя ОСОБА_7 зробила розпорядження, відповідно до якого все своє майно заповіла ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в рівних частинах. Також у заповіті вказано, що ОСОБА_14 та ОСОБА_15 спадщини лишає (а.с.41).

09 жовтня 2008 року даний заповіт було посвідчено приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_11 (а.с.41).

Як зазначалось вище, позивач просить визнати вказаний заповіт недійсним, оскільки вважає, що ОСОБА_7 в момент складання заповіту не розуміла значення своїх дій, у неї розвивався віковий склероз і почастішали випадки несприйняття дійсності. Крім того, стан здоровя останньої був не стабільний, вона потребувала стороннього нагляду. Сторона позивача вважає, що вказані обставини підтвердились в судовому засіданні записами в медичній карті амбулаторного хворого.

Стороною відповідача навпаки зазначалось, що в момент складання заповіту ОСОБА_7 усвідомлювала значення своїх дій, жодних психічних розладів у останньої не спостерігалося, що підтвердили в судовому засіданні свідки.

Так, свідок ОСОБА_16, який є двоюрідним братом першого чоловіка ОСОБА_7 ОСОБА_17, пояснив, що спілкувався з ОСОБА_7 тривалий час. Часто відвідував сімю брата, коли ще сини були малими. ОСОБА_7 знав завжди як життєрадісну, здорову та юморну жінку. Потім вона проживала на вул. Староріченська з іншим чоловіком. Восени 2008 року свідок розмовляв з ОСОБА_7 і вона розповіла, що залишила заповіт на сина ОСОБА_18 та онука ОСОБА_12, а в грудні 2008 року ОСОБА_13 приїхав в гості і на свій день народження вона привселюдно оголосила про своє рішення. На запитання свідок пояснив, що в цей період ОСОБА_7 не виявляла ніяких ознак психічного захворювання, була дуже охайна та оптимістична. Про хворобу ОСОБА_7 дізнався лише в той рік, коли вона померла, здається, це був грип з ускладненням.

Свідок ОСОБА_17, пояснив суду, що прожив 22 роки у шлюбі зі ОСОБА_7, потім розійшлись, але продовжували спілкуватися. Йому відомо, що у 2008 році ОСОБА_7 склала заповіт. Вона була абсолютно здоровою людиною, в молодості займалася спортом. Свідок пояснив, що він як батько залишив свою квартиру двом синам ОСОБА_11 та ОСОБА_14, а ОСОБА_7 склала заповіт на сина ОСОБА_18. На запитання свідок пояснив, що після розлучення підтримував стосунки з колишньою дружиною, возив її на дачу. У 2008 році вона проживала з чоловіком на пр. Лушпи. Мова про заповіт йшла ще у 2002-2003 роках, однак сам заповіт ОСОБА_7 склала у 2008 році. 26.12.2008 року приїхав ОСОБА_13 і на його день народження, на 45 років, ОСОБА_7 оголосила про складений нею заповіт на квартиру. Про заповіт свідок дізнався раніше в жовтні-листопаді 2008 року, коли возив дружину на дачу. Вона була здорова, ніяких приступів та психічних розладів не виявляла, підтримував відносини до самої її смерті. На запитання пояснив, що коли вони розлучилися, то діти вже були дорослими, залишилися проживати з ним, ніяких позовів про позбавлення ОСОБА_7 батьківських прав відносно меншого сина він до суду не подавав.

Свідок ОСОБА_19 пояснила, що ОСОБА_20 була її свекрухою, вони були знайомі ще з 1983 року, ще до того часу як свідок одружилася з її сином ОСОБА_21. ОСОБА_20 була адекватна жінка. Заповіт не був ні для кого таємницею, про це вона говорила своїм синам, що має намір залишити квартиру сину ОСОБА_18 та онуку ОСОБА_12. Про це вона повідомила на святкуванні дня народження ОСОБА_13 в ресторані «Кристал», коли тому виповнилось 45 років. На запитання пояснила, що ОСОБА_20 була здорова, сама за собою доглядала. Коли ОСОБА_22 помер (його вбили), то ОСОБА_23 хотів, щоб батьки не зверталися із заявами про вступ у спадщину на машину, квартиру. Однак батьки ОСОБА_24 звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. Свідок пояснила, що ОСОБА_7 мала добре здоровя, до лікарів не зверталася та досить часто цим хизувалася. У березні 2017 року їй стало погано, визивали терапевта, виявились проблеми з серцем.

Свідок ОСОБА_25 пояснив, що є другом колишнього чоловіка ОСОБА_7 ОСОБА_17, до весни 2008 року свідок проживав по сусідству з ОСОБА_17, вони спілкувалися. Ніколи не помічав за нею якихось психічних розладів. Вони дружили все життя, разом ходили в походи. Валентина на день народження сина ОСОБА_18, який відзначали в ресторані «Кристал», повідомила, що склала заповіт на ОСОБА_13, саме з того часу свідок дізнався про існування заповіту. На запитання пояснив, що у 2008 році не спостерігав у ОСОБА_7 будь-яких змін в поведінці чи психічному стані.

Свідок ОСОБА_26 пояснила суду, що вона є свахою ОСОБА_17, її донька одружена з сином ОСОБА_5. Свідок знає ОСОБА_7 досить давно. Пояснила, що про існування заповіту їй стало відомо в грудні на дні народження ОСОБА_5. Свідок зазначила, що ОСОБА_7 ніколи не виявляла будь-яких ознак слабоумства чи інших відхилень. Спілкувалися вони часто, іноді приходила до неї додому, приносила гроші від ОСОБА_5. Свідок пояснила, що ОСОБА_7 хотіла поступити по справедливості, щоб у кожного сина залишилася квартира. Пояснила, що ОСОБА_5 дуже допомагав матері, це саме він купив мобільний телефон для матері.

Таким чином, з вищевикладеного вбачається, що всі допитані в судовому засіданні свідки, які знали ОСОБА_7 особисто, пояснили, що у спілкуванні з ними ОСОБА_7 не виявляла будь-яких ознак неадекватності чи хворобливого стану психіки. Навпаки всі пояснювали, що вона була здоровою, адекватною жінкою, як все життя, так і в період, коли складала заповіт.

Тобто, показання свідків спростовують факт того, що ОСОБА_7 на час складання заповіту не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Будь-які докази неадекватної чи психічно неврівноваженої поведінки ОСОБА_7 на час складання заповіту - в матеріалах справи відсутні.

Із витребуваної за клопотанням сторони позивача амбулаторної карти хворої ОСОБА_7, вбачається, що родичі ОСОБА_7 за медичною допомогою для неї звернулися 23 березня 2017 року, їй було встановлено діагноз: хронічне порушення мозкового кровообігу ІІІ ступеня, декомпенсація, Церебральний атеросклероз ІІІ ступеня ІХС, дифузний кардіосклероз, постійна форма ФП, СН ІІА, ФКЗ. Деменсія. Рекомендовано родичам розчистити квартиру і ванну від непотребу, вимити хвору. Звернутися до психіатра з метою встановлення опіки сина над матірю, та проводити хоспісну терапію часте годування невеликими порціями, профілактика пролежнів.

Як вбачається з акту посмертної судово-психіатричної експертизи №06-04/6 від 04.06.2018 року, в матеріалах цивільної справи та представленій медичній документації ОСОБА_7 відсутні будь-які дані про наявність станом на 19 жовтня 2008 року у неї тяжкого психічного захворювання чи тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, які б давали підстави вважати особу недієздатною. Також відсутні зафіксовані в медичній документації огляди лікаря-психіатра (а.с. 195-198).

Доказів, які б спростовували пояснення свідків чи висновок експертизи, стороною позивача надано не було.

Згідно роз'яснень п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року „Про судову практику у справах про спадкування", за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу.

Відповідно до положень ст. 255 ЦК України, правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

За змістом зазначеної норми для визнання правочину недійсним необхідно достовірне встановлення факту, що особа не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, тощо).

У зв'язку з тим, що предметом судового дослідження є психічний стан особи в момент вчинення правочину, судом за клопотанням сторони позивача по справі була призначена посмертно судово-психіатрична експертиза відносно ОСОБА_7, проведення якої було доручено експертам КЗ СОР Сумський обласний клінічний психоневрологічний диспансер ім. О.В. Співака.

Як вбачається з акту № 06-04/6 від 04.06.2018 року посмертної судово-психіатричної експертизи, ОСОБА_7 могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на час підписання заповіту, тобто станом на 19.10.2008 року.

Якихось інших доказів, які б ставили під сумнів висновок експертизи, та підтверджували нездатність ОСОБА_7 розуміти значення своїх дій станом на 19.10.2008 року стороною позивача не надано.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що позивачі не довели ті обставини, на які посилалися як на підставу своїх позовних вимог, а встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази свідчать про безпідставність позовних вимог та відсутність підстав для визнання заповіту недійсним відповідно до ч.1 ст. 255 ЦК України.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 264, 265, 273, 280, 282 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2), яка діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) до ОСОБА_5 (громадянин РФ, ІНФОРМАЦІЯ_4, НОМЕР_2, проживає за адресою: м. Москва, Карамишевська Набережна, 62АДРЕСА_2), ОСОБА_6 (громадянин РФ, ІНФОРМАЦІЯ_5, НОМЕР_3, проживає за адресою: м. Москва, Карамишевська Набережна, 62АДРЕСА_2) про визнання заповіту недійсним відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до апеляційного суду Сумської області шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення - в той же строк з дня складання повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Зарічний районний суд м. Суми.

Повне рішення суду складено 15 листопада 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Зарічного районного суду м. Суми Г.В. Кривцова