Справа № 629/6063/18
Провадження № 6/629/178/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2018 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі: головуючого судді Каращука Т.О., за участю секретаря судового засідання Котяй А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні подання державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та м. Лозова у Харківській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 без вилучення паспортного документа,-

в с т а н о в и в:

Державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1 звернулась до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, посилаючись на те, що на виконанні у ВДВС знаходиться виконавче провадження 55689119 з виконання рішення суду у справі № 2-1164/2010, виданого 30.09.2010 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу у розмірі 11171,10 грн. Рішення суду на сьогоднішній день боржником ОСОБА_2 не виконано, декларацію не надано, будь-яких дій спрямованих на його виконання не здійснено, що суперечить вимогам ч. 5 ст. 19 ЗУ «Про виконавче провадження». Під час виконання рішення суду виконавцем встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за боржником ОСОБА_2 зареєстровано чотирикімнатну квартиру за адресою: Харківська обл., м. Лозова, мікрорайон №4АДРЕСА_1 на яку постановою державного виконавця було накладено арешт.

У судове засідання державний виконавець не зявилася, про час, місце та дату судового засідання була повідомлена належним чином, про причини не явки не повідомила.

Статтею 441 ЦПК України передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Згідно п. 5 ч.1ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобовязань або сплати заборгованості зі сплати аліментів. Отже право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду, зобов'язань, тобто наявність лише самого зобов'язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Оскільки, відповідно до ч. 4 ст. 441 ЦПК України, подання розглядається судом негайно, без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим паче, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. У звязку з тим, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання,- саме державний виконавець повинен довести суду чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Судом встановлено, що 22.06.2010 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області було винесено заочне рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості у розмірі 11171,10 грн. та судового збору в сумі 111,71 грн., а всього 11282,81 грн. Копію зазначеного судового рішення боржник не отримав, про що свідчать повернутий конверт та рекомендоване повідомлення про вручення з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

До суду надані копія постанови про відкриття виконавчого провадження та не надано відомостей про те, що боржник отримав її копію та інших необхідних документів для вирішення судом питання про необхідність обмеження виїзду ОСОБА_2 за межі України. Також відсутнє підтвердження отримання боржником викликів до державного виконавця.

З копій актів державного виконавця, доданих до подання та відомостей за інформацією ДФС та ПФУ, вбачається, що боржник не має офіційних доходів. З копії відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належить нерухоме майно- квартира, на яку державним виконавцем накладено арешт.

Стаття 33 Конституції України передбачає, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України орієнтує суди на те, що законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявністю факту невиконання зобовязань, а за ухилення від їх виконання, тому з метою всебічного і повного зясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, підлягає з'ясуванню судом, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобовязання у повному обсязі або частково.

Таким чином, сама по собі наявність невиконання зобовязання не є безумовною підставою для встановлення обмеження у праві, доведенню підлягає ухилення боржника від виконання.

Відповідно до ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб. Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

За таких обставин суд приходить до висновку про недоведення факту належного повідомлення боржника ОСОБА_2 про відкриття процедури примусового виконання судового рішення про стягнення з нього грошових сум, а відповідно і факту ухилення останнього від виконання покладених на нього вказаним рішенням обовязків.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», ст. 33 Конституції України, ст. 441 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні подання державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Лозівський міськрайонний суд Харкiвської областi шляхом подачі апеляційної скарги в пятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали, а якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Т.О.Каращук