Справа № 369/8724/18
Провадження № 2/369/3237/18
РІШЕННЯ

Іменем України

28.09.2018 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

Головуючої судді: Дубас Т.В.,

при секретарі Раситюк М.П.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину, -

в с т а н о в и в:

У липні 2018 року позивач ОСОБА_4 звернулася до районного суду з вищевказаним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що з 16 квітня 2010 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 Від подружнього життя у них народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 12.03.2018 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. Зазначила, що з червня 2017 року Відповідач не проживає з нею та дитиною спільно, у вихованні та утримання неповнолітнього сина практично участі не приймає. Весь час, з моменту розірвання шлюбу вона фактично сама виховує сина, піклується про його здоровя й повністю забезпечує дитину усі необхідним для її повноцінного гармонійного розвитку. Однією із складових повноцінного розвитку дитини та підготовки сина до самостійного житі. Вважає забезпечення сину повноцінної дошкільної, середньої та вищої освіти, та докладає усі зусиль для якнайкращої реалізації права дитини на здобуття освіти. Наразі дитина навчається у Навчально-виховному комплексі «Дошкільний навчальний заклад - Спеціалізована загальноосвітня школа І ступеня - Гімназія «СОФІЯ» (скорочена назва НВК «СОФІЯ»), де проявляє себе як слухняний, працьовитий та надзвичайно вихований хлопчик. Звернула увагу суду, що рішення про навчання дитини саме в цьому навчальному закладі, батьки дитини приймали спільно. Крім того, в місці проживання дитини нема іншого дошкільного закладу, який би могла відвідувати дитина, а отже, навчання сина у ЕВК «СОФІЯ» єдиний спосіб забезпечити синові належну дошкільну освіту та виховання. Але, вартість навчання цьому навчальному закладі за один навчальний рік становить 33 800,00 гривень, які вона була вимушена оплачувати самостійно. Відповідач ухиляється від покладеного на нього у відповідності до ст. 180 Сімейного кодекс України обов'язку утримувати свою дитину. Це, зокрема, виявилося у тому, що з моменту припинення шлюбних відносин у червні 2017 року Відповідач періодично надавав кошти на утримання дитини у суду від 1 000,00 до 2 000,00 гривень на місяць, а з травня місяця 2018 року він взагалі припинив будь-які виплати на користь дитини. При визначенні розміру аліментів просила суд врахувати, що на харчування дитини вона витрачає приблизно 2 500,00 гривень на місяць; на придбання одягу, взуття, спортивної форми, дошкільного приладдя, книг, розвиваючих ігр іграшок та інших необхідних дитині речей витрачає приблизно 1 000,00 гривень на місяць; на отримання дитиною належної освіти Позивачка витрачає майже 50 000,00 гривень на рік: на відпочинок, оздоровлення, лікування, спостереження за станом здоровя дитини Позивачі витрачає приблизно 20 000,00 гривень на рік. Такі середньомісячні суми витрат на дитину в реальному житті значно вищі, й збільшуються з кожним місяцем, оскільки все дорожчає з кожним днем, а це загальновідомий факт.

Вказує, що з червня 2017 року відповідач не проживає з нею та сином, відмовляється добровільно надавати кошти на утримання сина, а саме на придбання одягу, продуктів харчування, медикаментів тощо, таким чином ухиляється від покладеного на нього у відповідності до ст. 180 СК України обовязку утримувати дитину.

Тому просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 20.07.2018 року і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з ОСОБА_2на її користь половину понесених додаткових витрат, понесених на навчання та розвиток здібностей сина у розмірі 16 900,00 грн.

16 серпня 2018 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину, у якому зазначив, що не заперечує проти ухвалення рішення про стягнення з мене аліментів у розмірі ? частини від усіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Але, не згоден з датою з якої позивач просить стягнути аліменти, а саме 20.07.2018р., адже він щомісяця пересилає на рахунок Позивача кошти на утримання дитини. В тому числі, в липні місяці він вносив кошти на рахунок позивача відкритий в ПАТ «Приват Банк» в загальній сумі 3000 грн. Але, як йому повідомили з ПАТ «Приват Банк», ОСОБА_4 закрила рахунок, кошти, які мною вносились у червні-липні 2018 року в сумі 4000грн. знаходяться на рахунку, і зняти їх може лише особа на ім'я якої кошти були перераховані, тобто позивач. Дана інформація отримана в телефонному режимі, офіційну інформацію йому не надають у зв'язку з ймовірністю порушення банківської таємниці. Про відкриття нового рахунку, на який він міг би перераховувати кошти позивач йому не повідомила, на телефонні дзвінки, які поступають від нього, а також від ПАТ «Приват Банк», позивач не відповідає. А тому твердження позивача про те, що він не допомагає сину, не надає кошти на дитину, не приймає участь в його вихованні є хибним. Окрім того, зазначив, що позовні вимоги щодо стягнення з нього половини вартості навчання дитини в Навчальному закладі є незаконними та безпідставними, адже він постійно перераховує кошти на рахунок позивачки. Тому в частині стягнення аліментів з нього на утримання ОСОБА_5 у розмірі ? частини усіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 серпня 2018р, - не заперечував, в іншій частині позовних вимог просив суд відмовити.

Ухвалою суддіКиєво-Святошинського районного суду Київської області від 24.07.2018 року відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суддіКиєво-Святошинського районного суду Київської області від 31.08.2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги. Просила суд задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач та його представник в судовому засіданні визнали позовні вимоги частково. Підтримали обставини, викладені у письмовому відзиву на позовну заяву.

Заслухавши пояснення сторін, повно та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження кошті в;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, №3 зазначено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

При розгляді справи судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 квітня 2010 року.

Зі свідоцтва про народження серія І-БК №392149 виданого 06 травня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м.Києві встановлено, що ОСОБА_5 народився 25 квітня 2014 року, батьками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_4.

Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 12.003.2018 року розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (справа №754/15347/17).

Згідно розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області №453 від 22.06.2018 року визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір`ю ОСОБА_4, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідач є працездатним, має регулярний дохід у вигляді заробітної плати. Відповідно до ст.180 СК України зобов'язаний утримувати свою дитину. Між сторонами відсутня домовленість про сплату аліментів.

Доказів про наявність стягнень по виконавчим документам з ОСОБА_2 та доказів щодо утримання інших дітей суду не надано.

Відповідно до ст.ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

З огляду на ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка згідно Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є обов'язковою для застосування національними судами, зміст якої передбачає, що рішення суду повинне бути не тільки законним та обґрунтованим, але й справедливим.

При визначенні розміру аліментів суд враховує потреби дитини з урахуванням її віку та стану здоров'я.

Згідно ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Разом з тим статтею 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Суд, з'ясувавши фактичні обставини справи та виходячи з матеріального становища сторін, обов'язку утримувати дітей, приходить до висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі ? частини всіх доходів, але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 20.07.2018 року до досягнення дитиною повноліття.

З приводу стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини суд приходить до наступних висновків.

При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів та додаткових витрат, кожна із позовних вимог повинна бути визначена окремо, як і суд їх повинен визначати в рішенні окремо, що цілковито відповідає позиції визначеної упостанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Вирішуючи питання про те, чи є понесені витрати додатковими витратами в розумінні частини 1 статті 185 Сімейного кодексу України, суд керується відповідними положеннями міжнародного та національного сімейного законодавства.

Так, Конвенція про права дитини від 20.11.1989, ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991, яка є першим і основним міжнародно-правовим документом, присвяченим широкому спектру прав дитини, визначає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Такі ж рекомендації містяться і в Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959.

Згідно з визначеними Декларацією принципами, дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка сприятиме її загальному культурному розвитку і завдяки якій вона зможе, на основі рівності можливостей, розвинути свої здібності та особистий світогляд, а також усвідомити моральну та соціальну відповідальність і стати корисним членом суспільства.

Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за її освіту і навчання; насамперед таку відповідальність несуть її батьки.

Згідно зі ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або повністю.

Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору.

Пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. за №3 звернув увагу на те, що стягненню підлягають не тільки фактично зазнані додаткові витрати на утримання дитини, а і передбачувані додаткові витрати, викликані особливими обставинами, тому їх необхідно визначати в твердій грошовій сумі.

У відповідності до Постанови Верховного Суду України від 13.09.2017 року, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобовязаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення.

Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Суд при розгляді позову виходить з того, що додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров'я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Аналіз положень ст. 185 СК України дає підстави для висновку про те, що при вирішенні вимог про участь одного з батьків у додаткових витратах на дитину суд має встановити реальне існування особливих обставин, які викликають необхідність таких витрат, а також розмір останніх. Лише при наявності цих умов і їх встановленні можливе ухвалення рішення про стягнення таких витрат в конкретній сумі.

Якщо вимоги про аліменти і додаткові витрати розглядаються одночасно, то в рішенні має бути окремо зазначена частина заробітку (доходу), яка припадає дитині у вигляді аліментів, і сума додаткових витрат, які підлягають стягненню з платника аліментів.

Звертаючись до суду із вимогою про стягнення додаткових витрат на дитину, позивачка просить стягнути з відповідача витрати, пов'язані з навчанням та розвитком здібностей сина.

На підтвердження вищезазначеного позивачем надано договір з додатками про надання освітніх послуг від 06 липня 2017 року, укладений між ТОВ «НВК «ДНЗ «СОФІЯ» та ОСОБА_4, додаткову угоду до договору про надання освітніх послуг №7-С/17 від 06 липня 2017 року, а також платіжні доручення.

Згідно характеристики наданої ДНЗ «Софія» від 11.06.2018 року вбачається, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, відвідував дошкільний навчальний заклад з 01.09.2017 року по 27.04.2018 року.

Згідно додатків до договору про надання освітніх послуг №7-С/17 від 06 липня 2017 року та додаткової угоди встановлено тарифи на оплату за освітні послуги, що складається з разового річного внеску та щомісячних платежів.

Так, згідно дублікатів квитанцій від 08.08.2017 року на суму 4 000,00 грн, від 06.09.2017 року на суму 4000,00 грн, від 18.10.2017 року на суму 4000,00, платіжного доручення від 14.11.2017 року на суму 4000,00 грн, дублікатів квитанцій від 19.12.2017 року на суму 4000,00 грн, від 11.01.2018 року на суму 4000,00 грн, від 22.01.2018 року на суму 600,00 грн, від 14.02.2018 року на суму 4 600,00 грн, від 03.09.2018 року на суму 4 600,00 грн позивачем перераховано на розрахунковий рахунок ТОВ «НВК «ДНЗ «СОФІЯ» кошти за надання освітніх послуг у загальному розмірі 33 800,00 грн.

Разом з тим, твердження відповідача ОСОБА_2 про перерахунок ним грошових коштів ОСОБА_4 у якості додаткових витрат на оплату навчання та розвиток здібностей ОСОБА_5 суд не приймає до уваги, оскільки призначення платежу в наданих відповідачем платіжних дорученнях не містить інформації про перерахунок коштів саме на оплату освітніх послуг.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду зазделегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, з урахуванням їх належності та допустимості, керуючись ст. 185 СК України, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання сина підлягають задоволенню в сумі 16 900,00 грн. (33 800,00 грн / 2) з врахуванням грошового забезпечення, яке повинна надавати на утримання дитини її мати, тобто ? частина понесених витрат позивачем.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про судовий збір", а тому судовий збір необхідно стягнути з відповідача в дохід держави.

Керуючисьст. 80, 84, 180, 181, 182, 183, 184,185, 191 СК України, ст. ст. 259, 263, 264, 265, 268, 272, 280 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, (ІНФОРМАЦІЯ_5, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_4(ІНФОРМАЦІЯ_7, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_8, РНОКПП НОМЕР_2) аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 20.07.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2, (ІНФОРМАЦІЯ_5, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_4(ІНФОРМАЦІЯ_7, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_8, РНОКПП НОМЕР_2) додаткові витрати на дитину у розмірі 16 900,00 грн (шістнадцять тисяч девятсот грн.)

Стягнути з ОСОБА_2, (ІНФОРМАЦІЯ_5, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 704,80 грн ( сімсот чотири грн. вісімдесят коп.) в дохід держави.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, до Апеляційного суду Київської області, або через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду виготовлено 04 жовтня 2018 року.

Суддя: Дубас Т.В.