Постанова

Іменем України

25 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 607/7871/13-ц

провадження № 61-4480св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

представники позивача: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,

відповідачі: ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,

представник ОСОБА_9 - ОСОБА_12,

представник ОСОБА_10 - ОСОБА_13,

представник ОСОБА_11 - ОСОБА_14,

представник ОСОБА_9, ОСОБА_11 - ОСОБА_15,

третя особа - служба у справах дітей Тернопільської районної державної адміністрації,

представник служби у справах дітей Тернопільської районної державної адміністрації - Романцов Олександр Степанович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_9, ОСОБА_11 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у складі судді Ромазана В. В. від 20 лютого 2015 року та рішення апеляційного суду Тернопільської області у складі колегії суддів: Парандюк Т. С., Дикун С. І., Храпак Н. М. від 25 липня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У жовтні 2011 року Відкрите акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ВАТ «РайффайзенБанк Аваль»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»), звернулося до суду з позовом, уточнивши його, до ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, третя особа - служба у справах дітей Тернопільської районної державної адміністрації, про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява мотивована тим, що 25 квітня 2007 року ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_9 уклали кредитний договір, відповідно до якого вона отримала кредит у сумі 310 тис. доларів США терміном до 24 квітня 2017 року зі сплатою 12,25 % річних за користування кредитними коштами.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 25 квітня 2007 року ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_11 уклали договір іпотеки, згідно з яким вона передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок із прибудовою, мансардою і цокольним поверхом із надвірними спорудами, загальною площею 314,2 кв. м, житловою площею 186,7 кв. м, що розташований на вул. Проектній, 9 у с. Байківці Тернопільського району Тернопільської області, а також земельну ділянку площею 0,19 га, яка розташована у с. Байківці Тернопільського району Тернопільської області, із цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Крім того, на забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором 14 квітня 2009 року ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_10 уклали договір поруки.

Позичальник порушив взяті за договором зобов'язання, що призвело до утворення заборгованості, тому банк просить суд стягнути солідарно з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі у сумі 529 тис. доларів США 70 центів, що було еквівалентно 4 млн 228 тис. 302 грн 59 коп. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить ОСОБА_11, а саме на вказні житловий будинок із прибудовою, мансардою і цокольним поверхом із надвірними спорудами та земельну ділянку.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 лютого 2015 року позов ПАТ«Райффайзен Банк Аваль»задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором від 25 квітня 2008 року в розмірі 355 тис. 600 доларів США 68 центів, що було еквівалентно 2 млн 842 тис. 316 грн 24 коп., з яких: 254 тис. 672 доларів США 91 цент, що було еквівалентно 2 млн 35 тис. 600 грн 57 коп., - заборгованість за тілом кредиту; 60 тис. 927 доларів США 77 центів, що еквівалентно 486 тис. 995 грн 67 коп., - заборгованість за процентами за користування кредитом; 40 тис. доларів США, що було еквівалентно 319 тис. 720 грн, - пеня за прострочення виконання зобов'язання.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок із прибудовою, мансардою і цокольним поверхом із надвірними спорудами, загальною площею 314,2 кв. м, житловою площею 186,7 кв. м, що розташований на вул. Проектній, 9 у с. Байківці Тернопільського району Тернопільської області, а також земельну ділянку площею 0,19 га, яка розташована у с. Байківці Тернопільського району Тернопільської області, із цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка на праві власності належить ОСОБА_11, в якості забезпечення виконання ОСОБА_9 зобов'язання за кредитним договором у розмірі 355тис. 600 доларів США 68 центів, що було еквівалентно 2 млн 842 тис. 316 грн 24 коп., встановивши спосіб реалізації зазначеного нерухомого майна шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, за початковою оцінкою, встановленою Законом України «Про виконавче провадження».

Вирішено питання про судові витрати.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що позичальник порушив взяті за кредитним договором зобов'язання, що призвело до утворення заборгованості, розмір якої суд визначив із врахуванням висновку експертизи, а також положень частини третьої статті 551 ЦК України, згідно з якою зменшив розмір пені до 319 тис. 720 грн із 1 млн 288 тис. 744 грн 31 коп.

За таких обставин та з підстав, передбачених статтями 543, 554, 629, 1048, 1049, 1050 ЦК України та статтями 33, 39 Закону України «Про іпотеку», суд дійшов висновку про солідарне стягнення суми боргу з боржника та поручителя, а також звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 22 травня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_9 відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції, дослідивши наявні в справі докази та належним чином оцінивши їх, дійшов правильного висновку про наявність заборгованості за кредитними договором, яка підлягає стягненню шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, й ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу ОСОБА_9 відхилено. Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 22 травня 2015 року залишено без змін.

Залишаючи судові рішення без змін, суд касаційної інстанції виходив із того, що, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, і дійшли обґрунтованого висновку про солідарне стягнення суми боргу з боржника, яка отримала кредит у розмірі 310 тис. доларів США, та поручителя, а також звернення стягнення на предмет іпотеки, що не є подвійною відповідальністю.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 25 липня 2016 року рішення Тернопільського міськрайонного суду від 20 лютого 2015 року в частині звернення стягнення на предмет іпотеки змінено - викладено його в редакції: звернути стягнення на предмет іпотеки, нерухоме майно - житловий будинок з прибудовою, мансардою і цокольним поверхом з надвірними спорудами, загальною площею 314,2 кв. м, житловою площею 186,7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку, що надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1914 га, що розташована в с. Байківці Тернопільського району Тернопільської області і належить ОСОБА_11, на праві власності, які передано в іпотеку ПАТ «Райффайзен банк Аваль» згідно з іпотечним договором від 26 квітня 2007 року в якості забезпечення виконання кредитних зобов'язань ОСОБА_9 в сумі 355 тис. 600 доларів США 68 центів, що було еквівалентно 2 млн 842 тис. 316 грн 24 коп., з яких: 254 тис. 672 долара США 91 цент, що було еквівалентно 2 млн 35 тис. 600 грн 57 коп., - сума неповерненого тіла кредиту; 60 тис. 927 доларів США 77 центів, що було еквівалентно 486 тис. 995 грн 67 коп., - сума заборгованості за процентами за користування кредитом; 40 тис. доларів США, що було еквівалентно 319 тис. 720 грн, - сума пені за прострочення строків сплати кредиту та процентів, встановлено спосіб реалізації зазначеного нерухомого майна шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, за початковими оцінками визначеними експертними грошовими оцінками: ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 314,2 кв. м - 2 млн 264 тис. 100 грн та земельної ділянки площею 0,1914 га - 576 тис. 710 грн.

Ухвалюючи рішення про зміну рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що в резолютивній частині рішення суду слід визначити ціну кожного об'єкта предмета іпотеки.

У касаційнійскарзі, поданій у листопаді 2016 року, ОСОБА_11 та ОСОБА_9, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просили скасувати вказані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що розрахунок суми заборгованості слід було вказати в мотивувальній, а не резолютивній частині рішення суду. За час розгляду справи позивач змінив предмет і підставу позову, а вказаний предмет позову зумовлює подвійну відповідальність відповідачів. Суд безпідставно відхилив клопотання відповідача про призначення судово-будівельної експертизи. Крім того, в досудових вимогах відповідачів не попереджено про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки, а кредитних коштів позичальник не отримувала. До того ж, звернення стягнення на предмет іпотеки порушує права її малолітніх дітей.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

31 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суди встановили, що 25 квітня 2007 року ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_9 уклали кредитний договір, відповідно до якого вона отримала кредит у сумі 310 тис. доларів США терміном до 24 квітня 2017 року зі сплатою 12,25 % річних за користування кредитними коштами.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 25 квітня 2007 року ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_11 уклали договір іпотеки, згідно з яким вона передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок із прибудовою, мансардою і цокольним поверхом із надвірними спорудами, загальною площею 314,2 кв. м, житловою площею 186,7 кв. м, що розташований на вул. Проектній, 9 у с. Байківці Тернопільського району Тернопільської області, а також земельну ділянку площею 0,19 га, яка розташована у с. Байківці Тернопільського району Тернопільської області, із цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Відповідно до пункту 1.3. цього договору іпотеки заставна вартість предмета іпотеки визначається сторонами в сумі 2 млн 27 тис. 815 грн.

Згідно з пунктами 5.1. та 5.2. указаного договору іпотеки встановлено, що у випадку невиконання позичальником зобов'язань за кредитним договором іпотекодержатель набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки та задовольнити всю суму зобов'язання на момент звернення стягнення.

Крім того, на забезпечення виконання зобов'язань за зазначеним кредитним договором 14 квітня 2009 року ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_10 уклали договір поруки, за умовами якого останній зобов'язався відповідати солідарно перед кредитором у разі невиконання позичальником зобов'язань за кредитним договором.

До травня 2011 року ОСОБА_9 сплачувала грошові кошти на погашення кредиту та сплату процентів за користування кредитом, однак із травня 2011 року свої обов'язки за кредитним договором щодо повернення кредитних коштів та процентів за користування ними не виконує належним чином.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на 30 квітня 2013 року заборгованість ОСОБА_9 перед ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» складала 520 тис. доларів США, що було еквівалентно 4 млн 228 тис. 302 грн 59 коп., з яких: 257 тис. 809 доларів США 94 центи, що було еквівалентно 2 млн 60 тис. 647 грн 85 коп., - заборгованість за тілом кредиту; 61 тис. 485 доларів США 27 центів, що було еквівалентно 491 тис. 451 грн 76 коп., - заборгованість за процентами за користування кредитом; 209 тис. 705 доларів США 49 центів, що було еквівалентно 1 млн 676 тис. 175 грн 98 коп., - пеня за прострочення строків сплати кредиту та процентів.

Згідно з висновками судово-економічної експертизи від 12 червня 2014 року та 11 листопада 2014 року розмір заборгованості ОСОБА_9 перед ВАТ «РайффайзенБанк Аваль» станом на 30 квітня 2013 року складав: за тілом кредиту - 254 тис. 672 доларів США 91 цент; за процентами - 60 тис. 927 доларів США 77 центів; пеня - 161 тис. 249 доларів США 69 центів, що було еквівалентно 1 млн 288тис. 744 грн 58 коп.

21 квітня 2009 року ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_9 уклали додаткову угоду до кредитного договору від 25 квітня 2007 року, у якій зазначено, що станом на 21 квітня 2009 року заборгованість, строк сплати якої настав, складав 21 тис. 398 доларів США 44 центи, з яких: 10 тис. 576 доларів США 03 центи - заборгованість із погашення кредиту; 10 тис. 822 долари США 41 цент - заборгованість із погашення процентів.

Із метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ сторони досягли згоди про зміну умов погашення (реструктуризацію) кредиту, визначених кредитним договором, зокрема, домовились, що на підставі цієї додаткової угоди з 15 травня 2009 року фактична заборгованість за сумою кредиту збільшується на суму заборгованості за процентами, у зв'язку з чим відбувається зміна строку погашення заборгованості. Таке збільшення не супроводжується видачею кредитних коштів позичальнику. Сторонами погоджено новий графік погашення кредиту за ануїтетною схемою погашення. Позичальник перед укладенням додаткової угоди був повідомлений у письмовій формі про всі умови споживчого кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредитування, та не мав зауважень з цього приводу.

13 вересня 2011 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» направив ОСОБА_9, ОСОБА_11 та ОСОБА_11 В Я. вимоги про виконання грошових зобов'язань про сплату у тридцятиденний строк простроченої заборгованості та їх попереджено про дострокове стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предем іпотеки. Зазначені вимоги було одержано відповідачами, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Відповідно до складених субєктом оціночної діяльності ТОВ «Гудвіл» звітів із визначенням ринкової вартості будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 314,2 кв. м, вона становить без врахування ПДВ 2 млн 264 тис. 100 грн та земельної ділянки площею 0,1914 га, розташованої за вказаною адресою - 576 тис. 710 грн.

Доказів на порушення суб'єктом оціночної діяльності - ТОВ «Гудвіл» процедури оцінки майна, її необ'єктивності чи неякісності, а також встановлення іншої ціни на даний об'єкт нерухомості, не надано.

Під час укладання договору іпотеки від 26 квітня 2007 року в спірному житловому будинку були зареєстровані з 10 лютого 2006 року ОСОБА_11 та ОСОБА_10 (батьки малолітнього Іллі ІНФОРМАЦІЯ_1).

21 січня 2009 року Іллю зареєстровано у вказаному будинку.

Під час укладення іпотечного договору ОСОБА_10 подав нотаріально посвідчену заяву, в якій вказав, що такий правочин відповідає інтересам сім'ї та погоджуюсь з тим, щоб умови договору іпотеки майна визначались його дружиною самостійно. Укладаючи договір, ОСОБА_11 не повідомила банк про наявність у неї сина ОСОБА_17, що підтвердила в судовому засіданні.

21 січня 2012 року в ОСОБА_11 народився син ОСОБА_18.

Положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку», то в розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Таким чином, ухвалюючи судові рішення про часткове задоволення позову, дослідивши наявні в справі докази та надавши їм правову оцінку, суди правильно застосували норми матеріального права та дійшли обґрунтованого висновку, що слід солідарно стягнути суми боргу з боржника та поручителя шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, указавши в резолютивній частині рішення суду ціну кожного об'єкта предмета іпотеки.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_9 та ОСОБА_11 про те, що позивач змінив предмет і підставу позову та вказаний предмет позову зумовлює подвійну відповідальність відповідачів, а також про те, що кредитних коштів позичальник не отримувала вже були розглянуті судом касаційної інстанції.

Твердження касаційної скарги ОСОБА_9 та ОСОБА_11 про те, що суд безпідставно відхилив клопотання відповідача про призначення судово-будівельної експертизи не можуть бути взяті до уваги, оскільки з таким клопотанням представник відповідачів звернувся лише до суду апеляційної інстанції, який його відхилив, указавши, що оцінку ринкової вартості будинковолодіння та земельної ділянки вже здійснено відповідно до вимог законодавства.

Крім того, посилання ОСОБА_9 та ОСОБА_11 в касаційній скарзі на те, що розрахунок суми заборгованості слід було зазначити в мотивувальній, а не резолютивній частині рішення суду не ґрунтуються на нормах права, адже в законодавстві відсутні такі вимоги до резолютивної частини рішення суду в цій категорії справ.

Обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі були предметом дослідження судів попередніх інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами першої та апеляційної інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Таким чином, доводи касаційної скарги ОСОБА_9 та ОСОБА_11 висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Отже, рішення суду першої інстанції в незміненій рішенням суду апеляційної інстанції частині та рішення суду апеляційної інстанції ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною третьою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_9 та ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 лютого 2015 року в незміненій при апеляційному перегляді частині та рішення апеляційного суду Тернопільської області від 25 липня 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 лютого 2015 року та рішення апеляційного суду Тернопільської області від 25 липня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк