У Х В А Л А

про передачу позовної заяви за підсудністю

"20" грудня 2018 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Катющенко В.П., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бойко Людмила Леонідівна про визнання недійсним шлюбного договору, -

В С Т А Н О В И В :

13 грудня 2018 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бойко Людмила Леонідівна про визнання недійсним шлюбного договору та 19 грудня 2018 року вказану позову заяву було передано в провадження судді Катющенко В.П. на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Статтею 27 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Цивільного процесуального кодексу України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов'язані між собою позовні вимоги пред'явлені одночасно щодо декількох об'єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об'єкта, вартість якого є найвищою.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Як роз`яснено в п. 41, 42 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013р. № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність (стаття 114 ЦПК) є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

При цьому, необхідно звернути увагу на те, що визначення критерію підсудності зазначеної категорії позовів, а саме: позовів, що виникають з приводу нерухомого майна є значно ширшим, ніж критерій позовів, де предметом спору є нерухоме майно або дії сторін щодо нерухомого майна, а також позови, де нерухоме майно є об'єктом, а не предметом спірних правовідносин, у зв'язку з чим в разі звуження визначеного частиною першою статті 114 ЦПК критерію віднесення позовів до виключної підсудності шляхом обмеження його визначенням лише предмета (об'єкта) позову втрачається сама можливість чіткого застосування зазначеної частини статті 114 ЦПК та виникають умови для порушення встановлених законом правил виключної підсудності за позовами, що виникають з приводу нерухомого майна.

Отже, якщо, наприклад, пред'явлені позовні вимоги стосуються нотаріально посвідченого договору стосовно нерухомості, то позов подається з дотриманням правил про виключну підсудність, тобто до суду за місцезнаходженням майна або місцезнаходженням об'єкта, вартість якого є найвищою.

Як вбачається із заявлених позивачем позовних вимог, остання просить суд: визнати частково недійсним з моменту вчинення шлюбний договір між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який посвідчений Бойко Л.Л. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №2999 від 12 липня 2018 року, а саме пункт 4, пункт 5.

Як вбачається, зокрема, з умов п.4 шлюбного договору укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л., зареєстрований в реєстрі за №2999 від 12 липня 2018 року, про визнання недійсним яких позивачем заявлені вимоги, подружжя домовилося про непоширення дії статті 60 Сімейного Кодексу України на нерухоме майно хоч і набуте подружжям під час шлюбу, яке вважатиметься особистою приватною власністю того з подружжя, на чиє ім'я воно придбане та зареєстроване, а саме власністю чоловіка, ОСОБА_2, є: квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2; земельна ділянка що розташована за адресою: АДРЕСА_3, площею 0,25 га, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1, цільове призначення земельної ділянки: для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд; земельна ділянка що розташована за адресою: АДРЕСА_3, площею 0,21 га, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2, цільове призначення земельної ділянки: для ведення особистого підсобного господарства. Також його власністю є побутова техніка, кухонне начиння, меблі, інші речі, що будуть знаходитися за адресами вказаного нерухомого майна.

Таким чином, заявлені позовні вимоги безпосередньо пов'язані із критерієм розмежування виключної підсудності, оскільки випливають із змісту шлюбного договору, складеного відносно рухомого та нерухомого майна.

Таким чином, враховуючи предмет позову, беручи до уваги те, що спірні правовідносини допускають застосування виключної підсудності, передбаченої ч. 1 ст. 30 ЦПК України, до спірних правовідносин підлягає до застосування саме правила виключної підсудності.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 31 Цивільного процесуального кодексу України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо: справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги що позивачем не визначена вартість нерухомого майна, суддя вважає за необхідне передати позовну заяву на розгляд до Баришівського районного суду Київської області за місцезнаходженням основної частини (трьох об'єктів нерухомості із чотирьох) майна, поділ якого визначено в п. 4 шлюбного договору укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л., зареєстрований в реєстрі за №2999 від 12 липня 2018 року, про визнання недійсним якого позивачем заявлені позовні вимоги.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 27, 30, 31, 260, 353, 354 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бойко Людмила Леонідівна про визнання недійсним шлюбного договору - передати за підсудністю до Баришівського районного суду Київської області (07500, смт Баришівка, вул. Київський шлях, 61, Київська область).

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручено у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя: