Справа № 308/6268/15-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 листопада 2018 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Джуги С.Д., Собослоя Г.Г.,

за участі секретаря - Балаж Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 19 липня 2018 року (головуючий суддя Монич В.І.) у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

У червні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (після змани назва позивача - Акціонерне товаристве комерційний банк «ПриватБанк», далі - Банк) звернулося до суду із даним позовом, посилаючись на те, що між Банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № МКТ7АЕ00000075 від 21.05.2007, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 13998,53 доларів США зі сплатою 0,84% на місяць (10,08% річних) на строк до 19.05.2012.

Взяті на себе зобов'язання позичальник належним чином не виконував, унаслідок чого станом на 18.05.2015 утворилася заборгованість у розмірі 50 975,63 дол. США, з яких: 10580,49 доларів США - заборгованість за кредитом; 7588,92 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 764,40 доларів США - заборгованість по комісії; 32041,82 долари США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань.

16.10.2015 Банк, уточнивши позовні вимоги (а.с. 71-72 т. 1), вказував, що заборгованість станом на 29.09.2015 становить 54781,33 доларів США, з яких: 10580,49 доларів США - заборгованість за кредитом; 7588,92 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 764,40 доларів США - заборгованість по комісії; 35847,52 долари США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань. Від такої суми слід відняти стягнуту з ОСОБА_1 заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ від 27.10.2011 у справі №0417/2-3490/2011 заборгованість у розмірі 18977,93 доларів США - у розрахунку Банк відняв: 10580,49 доларів США - заборгованість за кредитом; 4712,35 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 607,60 доларів США - заборгованість по комісії (а.с. 76 т. 1).

Посилаючись на дані обставини, Банк остаточно станом на 29.09.2015 просив стягнути з відповідача 35 803,40 доларів США (772637,37 грн.), з яких: 2 876, 57 долари США - заборгованості за процентами; 156,80 доларів США - заборгованість з комісії; 32 770,03 долари США - пені.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.07.2018 у задоволенні позову Банку відмовлено.

На це рішення подав апеляційну скаргу Банк. Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального й процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов Банку задовольнити.

Доводи апеляційної скарги Банку зводяться до того, що переданий у заставу автомобіль позичальника було продано Банком 11.03.2015, а кошти від реалізації в сумі 4086,59 доларів США направлено на погашення заборгованості, що на думку скаржника свідчить про переривання строку позовної давності; коштів від реалізації авто було недостатньо для погашення заборгованості, а відтак Банку стало відомо про порушення свого права 11.03.2015, а тому позивач має право стягувати заборгованість станом на 29.09.2015; суд мав стягнути пеню в гривневому еквіваленті, а не відмовляти у її стягненні.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія дійшла таких висновків.

Встановлено та вбачається з матеріалів справи, що між Банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № МКТ7АЕ00000075, від 21.05.2007, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 13998,53 доларів США зі сплатою 0,84% на місяць (10,08% річних) на строк до 19.05.2012.

Згідно п. 7.3 кредитного договору, для забезпечення виконання позичальником зобов'язань за даним договором виступає автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель 112 D; шасі (кузова, рами) №WDВ9034631Р972471; реєстраційний номер: АО1985АІ.

Позичальник належним чином не виконував своїх зобов'язань за кредитним договором, внаслідок чого Банк раніше (у жовтні 2011 року) уже звертався до суду, та заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ від 27.10.2011 у справі №0417/2-3490/2011, яке набрало законної сили, із ОСОБА_1 на користь Банку стягнуто достроково заборгованість за кредитним договором №MKT7AE00000075 від 21.05.2007 у розмірі 151254,10 грн. (а.с. 73 т. 1).

У розрахунку Банк зазначає, що складовими заборгованості, стягнутої за цим судовим рішенням є: 10580,49 доларів США - заборгованість за кредитом; 4712,35 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 764,40 доларів США - заборгованість по комісії (а.с. 76 т. 1).

У зв'язку з цим Банк здійснив розрахунок станом на 29.09.2015 та остаточно просив стягнути з відповідача 35 803,40 доларів США, з яких: 2 876, 57 долари США - заборгованості за процентами; 156,80 доларів США - заборгованість з комісії; 32 770, 03 долари США - пені (а.с. 71-72 т.1).

Транспортний засіб - автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель 112 D, шасі (кузова, рами) №WDВ9034631Р972471, реєстраційний номер: АО1985АІ, від ОСОБА_1 було вилучено Банком для реалізації та погашення заборгованості по кредиту, у 2015 році - проданий Банком третій особі (т. 1, а.с.85-95, т. 2 а.с.21-26) .

Відповідно до п. 7.1 укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредитного договору №MKT7AE00000075 від 21.05.2007 строк кредитування закінчується 19.05.2012.

Враховуючи наведене, позивач, звернувшись до суду з позовом у жовтні 2011 року, використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й суд, який задовольнив позовні вимоги Банку.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий до 19 травня 2012 року.

В той же час, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Якщо за судовим рішенням заборгованість за кредитним договором стягнута у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Такий висновок викладено у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц, провадження N 14-154цс18.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Представник апелянта в судовому засіданні апеляційного суду зазначала, що пунктом 7.4 Кредитного договору № МКТ7АЕ00000075 від 21.05.2007 передбачено, що, згідно умов ст. 212 ЦК країни, при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, передбачених п.п. 1.1, 2.2.4, 2.3.3 цього Договору, позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,14 на місяць, розраховані на суму непогашеного в строк заборгованості за кредитом. Вказувала, що саме таке положення Договору кореспондується з положеннями ст. 625 ЦК України, а тому Банком відсотки правомірно нараховані.

Судова колегія з такою позицією Банку не погоджується. Положення п. 7.4 Кредитного договору № МКТ7АЕ00000075 від 21.05.2007 не містять посилання на норми ст. 625 ЦК України, а зі змісту цього пункту вбачається що він застосовуються протягом строку дії договору. Правом нарахування відсотків у розмірі 2,14 на місяць Банк скористався, проводив нарахування таких відсотків, і виходячи з відсоткової ставки 2,14 на місяць була стягнута заборгованість заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ від 27.10.2011. Позивач, звернувшись до суду з позовом у жовтні 2011 року, змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, а, відтак, і щодо інших умов цього договору, в тому числі, порядку нарахування та сплати процентів.

Домовленості про порядок повернення позики та сплати процентів поза межами строку дії договору умови Кредитного договору № МКТ7АЕ00000075 від 21.05.2007 не містять.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту, незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, про що вказано у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц.

У цій Постанові Великої Палати Верховного Суду зазначено, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні.

Оскільки право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося з пред'явлення до позичальника позову у жовтні 2011 року, то необґрунтованою є вимога позивача про стягнення нарахованої на проценти неустойки.

З вимогою про стягнення коштів відповідно до частини другої статті 625 ЦК України Банк не звертався.

Таким чином, Банком безпідставно пред'явлено вимоги про стягнення з відповідача відсотків та пені, нарахованих після звернення Банку із позовом у жовтні 2011 року про дострокове виконання зобов'язання, а відтак такі вимоги задоволенню не підлягають.

В той же час, суд першої інстанції у своєму рішенні зазначив також, що Банк звернувся до суду з позовом після спливу строку позовної давності. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України плив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Проте, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Оскільки позов є безпідставним, у ньому слід відмовити саме за безпідставністю матеріально-правової вимоги.

Відтак, судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, що, відповідно до п. ч ч. 1 ст. 376 ЦПК України, є підставою для зміни судового рішення. Відповідно до ч. 4 ст. №376 ЦПК України, зміна судового рішення може полягати, зокрема, в зміні його мотивувальної частини. При цьому резолютивну частину судового рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1, ч. 4 ст. 376 ст. ст. 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Мотивувальну частину рішення Ужгородського міськрайонного суду від 19 липня 2018 року - змінити.

Резолютивну частину рішення Ужгородського міськрайонного суду від 19 липня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 листопада 2018 року.

Головуюча: Судді: