Постанова

Іменем України

31 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 760/369/17

провадження № 61-7206св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідачі: публічне акціонерне товариство «Київенерго», комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району міста Києва»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Київенерго» на рішення Апеляційного суду міста Києва від 16 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Андрієнко А. М., Заришняк Г. М., Мараєвої М. Є.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, у якому просила зобов'язати публічне акціонерне товариство «Київенерго» (далі - ПАТ «Київенерго»), комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району міста Києва» (далі - КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району міста Києва») відновити надання послуг із централізованого опалення відповідно до обсягів і норм, затверджених чинним законодавством України, та перерахувати плату за надані послуги.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона є власником квартири № 124 у будинку № 13-е на вулиці Курській у місті Києві, в якій з листопада 2014 року відсутнє централізоване опалення, через що температура повітря у житловому приміщенні не відповідає нормативним показникам.

Починаючи з липня 2014 року, виконавцем послуг з централізованого опалення є ПАТ «Київенерго». В опалювальні періоди 2014-2016 років вона (позивач) своєчасно та у повному обсязі оплачувала послуги з централізованого опалення відповідно до отриманих рахунків.

Вказувала, що на адресу ПАТ «Київенерго» направляла акти-претензії, якими засвідчено факт ненадання послуг централізованого опалення у зазначений період, зверталася до комунального підприємства «Залізничне» з вимогою від 12 січня 2015 року здійснити перерахунок за послуги централізованого опалення та створити відповідну комісію, однак її звернення були залишені без задоволення, а надання послуг централізованого опалення не відновлено.

Посилаючись на наведені обставини, просила позов задовольнити.

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 19 липня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надала доказів, що саме з вини ПАТ «Київенерго» в її квартирі відсутнє опалення.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 16 листопада 2017 року рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 19 липня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Зобов'язано ПАТ «Київенерго» відновити надання послуг з централізованого опалення ОСОБА_3, яка проживає у квартирі № 124 на вулиці Курській, 13-е у місті Києві, та зобов'язати ПАТ «Київенерго» перерахувати розмір плати за фактично надані ОСОБА_3 послуги з центрального опалення в опалювальний період за жовтень-грудень 2016 року.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що ПАТ «Київенерго» не виконує умови договору, укладеного з позивачем, не надає їй послуги або надає неналежної якості, не вживає заходів щодо усунення цих недоліків.

У грудні 2017 року ПАТ «Київенерго» подало касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга аргументована тим, що суд неповно дослідив обставини справи, не надав їм належної правової оцінки, у зв'язку з чим дійшов помилкових висновків при вирішенні спору.

Заявник зазначав, що технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем, у тому числі і централізованого опалення, є складовою послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, виконавцем якої ПАТ «Київенерго» не є.

ОСОБА_3 подала відзив на касаційну скаргу, у якому просить залишити без змін оскаржуване судове рішення як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 760/369/17 передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Обґрунтовуючи підстави позову, ОСОБА_3 посилалась на порушення її прав із боку ПАТ «Київенерго» внаслідок неналежного надання послуг з центрального опалення в опалювальні періоди 2014-2016 роківта відмову у здійсненні перерахунку за надання неякісних послуг.

Відповідно до актів-претензій про неналежне надання послуг, складених у період з листопада 2014 року до березня 2015 року, з листопада 2015 року до березня 2016 року, з жовтня 2016 року до грудень 2016 року та наданих суду, опалення у належній їй квартирі № 24 будинку №13-е на вулиці Курській у місті Києві незадовільне, батареї холодні, температура теплоносія кімнатна.

Заперечуючи проти позову, ПАТ «Київенерго» посилалось на те, що на якість послуг також впливає готовність системи до прийняття теплоносія та рівномірний розподіл його внутрішньобудинковими мережами, що має забезпечити балансоутримувач будинку.

Невідповідність температур централізованого опалення по окремим стоякам будинку свідчить про розбалансування внутрішньобудинкових систем будинку.

Непрогрівання або нерівномірне прогрівання радіаторів у різних кімнатах квартири чи у різних квартирах / під'їздах будинку свідчить про неналагоджену роботу внутрішньобудинкових мереж.

Технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем, в тому числі і централізованого опалення, є складовою послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, виконавцем якої ПАТ «Київенерго» не є.

ПАТ «Київенерго» вказувало, що не має правових підстав втручатися в роботу внутрішньобудинкових систем, відповідальність за які несе виконавець послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Установлено, що відповідно до договору № 0910001 про співпрацю виконавця послуг централізованого опалення, послуг з централізованого постачання гарячої води з балансоутримувачем під час надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання гарячої води і розмежування відповідальності, який набрав чинності з 01 липня 2014 року, ПАТ «Київенерго» є виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в будинку №13-е на вулиці Курській у місті Києві. Балансоутримувачем будинку є КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району міста Києва».

Відповідно до частини першої статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Тлумачення як положень частини першої статті 714, так і інших норм глави 54 ЦК України дозволяє стверджувати, що по своїй суті договір, на підставі якого відбувається постачання теплової енергії споживачу, є видом договору купівлі-продажу.

Такий же висновок можливо зробити й при тлумаченні норм, закріплених в Законі України «Про теплопостачання» (в редакції, чинній на час виникнення боргу). У тексті Закону України «Про теплопостачання» (в редакції, чинній на час виникнення боргу) неодноразово вживається словосполучення «договір купівлі-продажу» (зокрема: стаття 1, частина четверта статті 19, частина перша статті 25, пункти б, 7, 8 частини першої статті 31).

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов'язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов'язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов'язання.

Частиною третьою статті 10, частиною першою статті 60 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Судом першої інстанції встановлено, що акти-претензії про неналежне надання або ненадання послуг складені лише позивачкою та іншими споживачами, які проживають у будинку, і в подальшому направлялися для відома до Центру обслуговування клієнтів ПАТ »Київенерго» після спливу місячного строку.

Представник виконавця для проведення перевірки та складання даних актів не викликався, докази про повідомлення ПАТ «Київенерго» про складання цих актів у матеріалах справи відсутні.

З урахуванням вищенаведеного, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 212 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи), зробив правильний висновок про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на недоведеність позивачем порушень її прав з боку ПАТ «Київенерго».

Та обставина, що ПАТ «Київенерго» є виконавцем послугз централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в будинку № 13-е на вулиці Курській у місті Києві, не може свідчити безспірно про його вину в неналежних температурних показниках у квартирі позивача.

Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, правильно застосовані норми матеріального закону, тому рішення суду є законним і обґрунтованим.

Водночас апеляційний суд зробив помилковий висновок про те, що саме з вини ПАТ «Київенерго» позивач не отримує в достатній кількості послуги з централізованого опалення.Будь-яких доказів порушення прав з боку ПАТ «Київенерго», як виконавця послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, позивач не надала, що є її процесуальним обов'язком (статті 10, 60 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи).

Установивши, що апеляційний суд скасував судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції відповідно до статті 413 ЦПК України скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Київенерго» задовольнити.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 16 листопада 2017 року скасувати.

Рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 19 липня 2017 рокузалишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

СуддіН. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат

В. П. Курило