Номер провадження: 22-ц/785/6306/18
Номер справи місцевого суду: 522/3361/18
Головуючий у першій інстанції Науменко А. В.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області, у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Кононенко Н.А.,

за участю:

секретаря Ющак А.Ю.,

представника Голови ОК «Тіан Конг» ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Голови Обслуговуючого кооперативу «Тіан Конг» ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 червня 2018 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до Голови Обслуговуючого кооперативу «Тіан Конг» ОСОБА_3 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

встановив:

26.02.2018 року позивач ОСОБА_6 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до голови Обслуговуючого кооперативу (далі - ОК) «Тіан Конг» ОСОБА_3 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 29.12.2017 року вона звернулася з заявою про надання вимушеної відпустки за доглядом за дитиною з 29.12.2017 року по 24.05.2020 року, яка усно була погоджена з відповідачем. У зв'язку з хворобою дитини, вона не перевіряла чи винесений наказ про відпустку за доглядом за дитиною, а поклалася на порядність керівництва. Крім того, у позові вказала, що 29.12.2017 року позивач звернулася із заявою про відпустку з подальшим звільненням її за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. У січні 2018 року з мережі Інтернет дізналась, що за її електронним банківським ключем здійснюються певні банківські операції, у зв'язку з чим направила заяву 23.01.2018 р. поштою із зворотнім повідомленням. Крім того, на протязі з 29.12.2017 року по 23.01.2018 року позивач зверталася до відповідача щодо вирішення питання про декретну відпустку з подальшим звільненням за власним бажанням. Вказала, що на момент пред'явлення позову не може надати точні відомості про середній заробіток на посаді бухгалтера, тому після витребування цих відомостей з відповідача, позивачем будуть уточнені позовні вимоги в частині суми стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з голови ОК «Тіан Конг».

Крім того, позивач вказувала, що внаслідок незаконного звільнення їй було завдано моральну шкоду, яка полягає в тому, що остання безпідставно була позбавлена права на отримання заробітку та необхідні були зусилля для організації свого життя та забезпечення дитини, яку вона виховує самостійно. Посилаючись на положення ст. 237-1 КЗпП України, позивач просила стягнути з голови ОК «Тіан Конг» моральну шкоду в сумі 50000 грн.

Позивач та її представник адвокат ОСОБА_7 у судовому засіданні наполягали на розгляді справи за наявним позовом, відмовилися від пропонування представника відповідача залучити в якості належного співвідповідача ОК «Тіан Конг», до якого пред'явлені позовні вимоги, відмовилися уточнювати позов, на задоволенні позову наполягали.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07 червня 2018 року позов ОСОБА_6 до Голови ОК «Тіан Конг» ОСОБА_3 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди було задоволено частково.

Було визнано звільнення з роботи ОСОБА_6 на підставі п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України незаконним та було поновлено її на роботі у ОК «Тіан Конг» на посаді бухгалтера.

В іншій частині позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди було відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, 06 липня 2018 року Голова ОК «Тіан Конг» ОСОБА_3 подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 червня 2018 року та закрити провадження у даній справі.

Тобто рішення суду в частині відмови в задоволенні позовної заяви ОСОБА_6 в апеляційному порядку не оскаржується.

Предметом апеляційного оскарження є рішення лише в частині визнання звільнення з роботи ОСОБА_6 на підставі п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України незаконним та поновлення її на роботі в ОК «Тіан Конг» на посаді бухгалтера.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 пред'явила позовні вимоги про поновлення на роботі в ОК «Тіан Конг», стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, обгрунтовуючи свої позовні вимоги незаконним її звільненням із вказаного ОК «Тіан Конг».

Проте, вказаний ОК «Тіан Конг» не залучений до участі у справі, а залучений в якості відповідача голова вказаного ОК «Тіан Конг», який не може нести відповідальності перед позивачем, по її позовним вимогам.

При цьому, судом першої інстанції були роз'яснені позивачу ОСОБА_6 положення ст. 12 та 13 ЦПК України щодо приведення визначеної сторони відповідача до належності з заявленими позовними вимогами, а також щодо ризиків настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій по уточненню позовних вимог та надання доказів і доведенню обставин зазначених у позові.

Відповідно до ст. 80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Згідно положень ст.92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Так, статтею 96 ЦК України передбачено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями усім належним їй майном.

Як вбачається з п. 1.2. та п. 1.7. розділу 1 Статуту ОК «Тіан Конг» Кооператив є юридичною особою та набуває права юридичної особи з моменту його державної реєстрації. Кооператив відповідає за своїми зобов'язаннями всім майном, що є в його власності.

Згідно п.10.1., п.п. 10.4.2. п. і 10.4.1, п.п. 10.4.9. п.10.4. розділу 10 Статуту виконавчим органом Кооперативу є Голова Кооперативу, який представляє Кооператив у відносинах з органами державної влади та органами місцевого самоврядування, міжнародними організаціями, юридичними та фізичними особами; розпоряджається коштами Кооперативу відповідно до затвердженого Загальними зборами Членів Кооперативу кошторису надходжень та витрат на поточний рік.

Наведені норми ЦК України та положення Статуту ОК «Тіан Конг» дають всі підстави вважати, що належним відповідачем за позовними вимогами позивача у цьому трудовому спорі повинна бути юридична особа, а не Голова цієї юридичної особи.

У відповідності до ч.2 ст. 51 ЦПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Однак, позивачка не скористалася роз'ясненням суду першої інстанції з даного питання та не побажала реалізувати своє процесуальне право на заміну неналежного відповідача у справі, як то передбачено ч.2 ст. 51 ЦПК України.

Так, в мотивувальній частині рішення, що оскаржується суд вказав, що у позові визначений відповідачем особисто Голова ОК «Тіан Конг», а вимоги щодо стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу та завданої моральної шкоди пред'явлені безпосередньо до юридичної особи ОК «Тіан Конг». Таким чином, суд вірно встановив, що дані позовні вимоги пред'явлені до сторони, яка не була залучена у якості відповідача по справі.

За вказаних обставин суд першої інстанції повинен був відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 у повному обсязі, оскільки позовні вимоги пред'явлені не до тієї особи.

Що стосується доводів заявника апеляційної скарги - голови ОК «Тіан Конг» про необхідність закриття провадження у даній справі за п.2 ст.255 ЦПК України, тобто через відсутність предмету спору, то вони є безпідставними, так як в даному випадку предмет спору є, однак вимоги пред'явлені не до тієї особи.

Зазначені обставини є підставою не для закриття провадження у справі, а для відмови в задоволенні позову.

Що стосується інших доводів щодо незаконності оскаржуваного судового рішення, то враховуючи, що до участі у справі був залучений неналежний відповідач, колегія суддів позбавлена можливості давати оцінку діям належного відповідача, який не залучений до участі у справі і своїх заперечень проти позовних вимог, або згоду з ними, суду не надав.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Разом з тим, відповідно до ч.4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його частково спростовують, оскільки рішення ухвалено не у відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

У зв'язку з цим, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване рішення суду скасувати і прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до Голови ОК «Тіан Конг» ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Голови Обслуговуючого кооперативу «Тіан Конг» ОСОБА_3задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 червня 2018 рокускасувати і прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до Голови Обслуговуючого кооперативу «Тіан Конг» ОСОБА_3 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13.11.2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Н.А. Кононенко