Ухвала

09 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 641/5888/17

провадження № 61-39449 ск 18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Хопти С. Ф. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Харківської області від 01 червня 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» (далі - ПАТ КБ «Приват Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 54 866 грн 13 коп.

Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 13 лютого 2018 року у задоволенні позову відмовлено з підстав пропуску позовної давності.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 01 червня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приват Банк» задоволено. Рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 13 лютого 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення яким позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 20 липня 2011 року в сумі 51 777 грн 27 коп., яка складається з: 4657 грн 05 коп. - заборгованість за кредитом; 43 733 грн 25 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3 386 грн 97 коп. - пені. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

У липні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Харківської області від 01 червня 2018 року, у якій заявник просить вказану постанову скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Дослідивши матеріали касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, виходячи з наступних підстав.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

У вказаній справі ціна позову становить 54 866 грн 13 коп. яка станом

на 1 січня 2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762 грн ? 100 = 176 200 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до наведених приписів ЦПК України.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Таких випадків судом не встановлено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України

суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної карги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services

v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року.

Враховуючи викладене, оскільки ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Харківської області від 01 червня 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя С. Ф. Хопта