Провадження № 6/761/955/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Фролової І.В.,
при секретарі Подоляні Ю.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за поданням головного державного виконавця Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Мороз Лесі Євгенівни про обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України боржника ОСОБА_1 , -
В С Т А Н О В И В :
09 жовтня 2018 року до суду надійшло подання головного державного виконавця Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Мороз Лесі Євгенівни про обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України боржника ОСОБА_1 .
Свою заяву обґрунтовував тим, що на виконанні у Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебуває виконавче провадження ВП №54052820, з примусового виконання виконавчого листа № 761/16424/13-ц, виданого 30 квітня 2014 року Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованості у розмірі 1 407 651,59 грн. Як зазначає державний виконавець, боржником добровільно вимоги виконавчого документа виконано не було, на виклики виконавця боржник не реагує, до Відділу пояснень щодо невиконання рішень не надавав. На думку виконавця, такі обставини у своїй сукупності свідчать про ухилення боржника від виконання рішення, на підставі чого звернувся до суду з відповідним поданням.
Ухвалою суду від 15 жовтня 2018 року справу призначено до розгляду на 16 жовтня 2018 року.
Державний виконавець про час та місце слухання повідомлявся судом належним чином, проте, у судове засідання не з`явився.
У відповідності до вимог ч. 4 ст. 441 ЦПК України сторони та інші заінтересовані особи у судове засідання не викликались.
Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, приходить до висновку, що подання не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебуває виконавче провадження ВП №54052820, з примусового виконання виконавчого листа № 761/16424/13-ц, виданого 30 квітня 2014 року Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованості у розмірі 1 407 651,59 грн.
Постановою ВП №54052820 від 01 червня 2017 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 761/16424/13-ц, виданого Шевченківським районним судом м. Києва 30 квітня 2014 року.
Вказаною постановою боржнику надано строк на добровільне виконання вимог виконавчих документів, остання направлена на адресу ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_1 , однак повернулась до державного виконавця з відміткою «за закінченням встановленого терміну зберігання».
Постановою від 01 червня 2018 року винесено постанову про арешт майна боржника.
Згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 01 червня 2018 року № 126084361 встановлено, що за боржником нерухоме майно не зареєстровано.
У відповідності до відповіді з Регіонального сервісного центру МВС у м. Києві за боржником зареєстровані автотранспортні засоби.
Згідно відповіді з Пенсійного фонду України від 11 вересня 2018 року № інформація щодо отримання боржником пенсії відсутня.
У відповідності до відповіді з ДФС України від 11 вересня 2018 року № відсутня інформація стосовно місця роботи ОСОБА_1 .
З відповіді ДФС України від 11 вересня 2018 року № 44636489 вбачається, що у боржника є відкриті розрахункові рахунки у Печерській філії ПАТ КБ «Приватбанк».
Як зазначає державний виконавець, оскільки боржником добровільно вимоги виконавчого документа виконано не було, на виклики виконавця боржник не реагує, до Відділу пояснень щодо невиконання рішень не надавав, то є підстави вважати, що ОСОБА_1 ухиляється від добровільного виконання рішення суду.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.
Згідно ч. 3 ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.
Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Крім цього, ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.
Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.
Відповідно до п. 5 ч. 1, ч. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду і в`їзду в Україну громадян України», громадянинові який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань. При цьому паспорт може бути тимчасово затримано чи вилучено у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті, або в разі використання паспорта для вчинення злочину, або виявлення у ньому підробки, а також у випадках припинення громадянства України. Тимчасове затримання або вилучення паспорта у таких випадках здійснюється судом, органами прокуратури, внутрішніх справ, служби безпеки, Державної прикордонної служби України, військовими комісаріатами та консульською службою України.
Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Подання держаного виконавця повинно бути обґрунтованим, тобто містити зазначення обставин, що підтверджують необхідність обмежити право особи на виїзд за межі України. Під час розгляду заяви про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України відповідно до ст. 441 ЦПК України доказуванню підлягають факти ухилення боржника від виконання рішення суду, можливість виїзду за межі України з метою ухилення від виконання рішення суду, вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішення суду відповідно розділам VII, VIII, IX Закону України «Про виконавче провадження».
Водночас чинне законодавство не містить визначення поняття «ухилення», практика Конституційного Суду України щодо його офіційного тлумачення відсутня.
В академічному тлумачному словнику української мови слово «ухилення» тлумачиться так: 1) відступати, відхилятися, вивертатися; 2) намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь; уникати; 3) навмисно не давати відповіді на запитання або говорити про щось інше.
Отже, з погляду значення словосполучення «ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та у п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону, позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.
Тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України - це певного виду санкція, яка може застосовуватися у зв`язку з ухиленням особи від виконання зобов`язання, зокрема виконання судового рішення.
Таким чином, особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.
Верховний Суд України у постанові від 19 травня 2015 року №667/4594/14-а дійшов висновку, що відсутність відповідного фінансового забезпечення може вважатися поважною причиною невиконання судового рішення.
Відповідно до положення ч. 3 ст. 12 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання».
Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.
На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.
У зв`язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 19 Закону, зокрема, утримання від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допуск в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; подання виконавцю декларації про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб; повідомлення виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; надання пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Хлюстов проти Росії» від 11 липня 2013 року (скарга № 28975/05), яке набуло статусу остаточного 11 жовтня 2013 року, Судом зазначено, що обмеження щодо заборони у праві виїзду за межі країни повинні бути обґрунтовані та пропорційні відповідно із частинами 2,3 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(свобода залишати свою країну та обмеження цього права лише на підставі закону та якщо це необхідно в демократичному суспільстві).
Таким чином, враховуючи, що постанова про відкриття провадження, яка направлялась боржнику, повернулась на адресу державного виконавця з відміткою «за закінченням встановленого терміну зберігання», інших доказів отримання боржником будь-яких документів в рамках виконавчого провадження до суду не надано, тобто не надано переконливих доказів на підтвердження обізнаності боржника з приводу відкриття виконавчого провадження та можливості добровільного виконання рішення, відтак відсутні підстави вважати, що боржник ухиляється від виконання рішення суду.
За таких обставин, враховуючи, що державним виконавцем не надано даних щодо вчинення боржником дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення, а також невиконання законних вимог державного виконавця, неподання або подання неправдивих відомостей про доходи та майновий стан боржника, а також неповідомлення боржником про зміну місця роботи (знаходження), з урахуванням вжитих державним виконавцем заходів примусового виконання виконавчого провадження, суд не вбачає підстав для задоволення подання державного виконавця, за відсутністю доказів, які б давали підстави вважати, що боржник може виїхати за кордон з метою ухилення від сплати боргу, та які б свідчили, що боржник ухиляється від виконання рішення суду.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що подання є необґрунтованим та недоведеним, а тому таким, що задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.6 Закону України «Про порядок виїзду і в`їзду в Україну громадян України», ст.19 Закону України «Про державну прикордонну службу України», ст. 441 ЦПК України, суд,-
У Х В А Л И В :
У задоволенні подання державного виконавця Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Мороз Лесі Євгенівни про обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України боржника ОСОБА_1 відмовити.
Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
Суддя: