Справа №242/5925/18
Провадження №6/242/197/18
УХВАЛА

Іменем України

21 листопада 2018 року Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Черкова В.Г., при секретарі Кідрон О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщення Селидівського міського суду Донецької області подання заступника начальника Селидівського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України у відношенні генерального директора підприємства боржника ОСОБА_2,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду з заявою в якій зазначив, що у відділі ДВС Селидівського міського управління юстиції на виконанні перебуває зведене виконавче провадження № 170185, де боржником є ДП «Селидіввугілля», генеральним директором якого є ОСОБА_2, про стягнення на користь фізичних осіб, юридичних осіб, ГУ ДФС Міндоходів, Селидівського обєднаного УПФУ в Донецькій області 1000 виконавчих проваджень на загальну суму 877116102,00 грн. Виконавцем на адресу боржника неодноразово надсилались виклики щодо явки для надання пояснень про причини невиконання рішення суду, однак в.о. генерального директора підприємства боржника ОСОБА_2 на виклики не зявився, про причини неявки не повідомив. На підставі електронної відповіді ДФС боржник має відкриті розрахункові рахунки, які арештовані державним виконавцем. Враховуючи викладене, те, що рішення до теперішнього часу не виконано, а боржник ухиляється від його виконання, не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належного йому майна і доходів, просив тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон в.о. генерального директора підприємства боржника ОСОБА_2 до виконання зобовязань, покладених на нього зведеним виконавчим провадженням № 170185, де боржником є ДП «Селидіввугілля» про стягнення на користь фізичних осіб, юридичних осіб, ГУ ДФС Міндоходів, Селидівського обєднаного УПФУ в Донецькій області 1000 виконавчих проваджень на загальну суму 877116102,00 грн.

Учасники судового розгляду у судове засідання не зявились. Про день слухання справи повідомлялись належним чином.

Суд вважає, що подання є необґрунтованим та не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом. Заборона виїзду за кордон є одним з найсуворіших заходів, що сприяє примусовому виконанню судових рішень, так як пов'язаний з обмеженням конституційного права людини на вільне пересування та вибір місця проживання.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території.

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

На підставі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наявність статусу боржника у виконавчому провадженні та непогашення боргу в добровільному порядку не можуть свідчити про свідоме ухиляння боржником від виконання своїх зобов»язань та бути підставами для тимчасового обмеження права на виїзд особи за межі України.

Статтею 18 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, має право звертатись до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи чи керівника боржника-юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішенням про стягнення періодичних платежів.

Таким чином, за наявності підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, до громадянина в залежності від наявності чи відсутності паспорта для виїзду за кордон застосовується: відмова у видачі паспорта; відмова у виїзді за кордон; тимчасове затримання чи вилучення паспорта для виїзду за кордон.

Слід зазначити, що у поданні не вказано підстав та доказів того, що боржник має намір виїхати за межі України, не йдеться також про наявність в нього закордонного паспорту, тобто наявність лише самого зобов'язання не наділяє ВДВС правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Крім того, як вбачається з листа ДП «Селидіввугілля» згідно наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 29.10.2018 р. № 101-к/к, ОСОБА_2 звільнено 29.10.2018 р. від виконання обовязків генерального директора ДП «Селидіввугілля» у звязку із закінченням строку трудового договору, відповідно до п.2 ст.36 КЗпП України.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що подання не обгрунтоване та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 293 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання подання заступника начальника Селидівського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України у відношенні генерального директора підприємства боржника ОСОБА_2 - відмовити.

Суддя