Справа № 401/3250/17;
Провадження № 2/401/252/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2018 року місто Світловодськ Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючий суддя Макарова Ю.І.,

з участю:

секретар Горбатюк К.А..,

позивач ОСОБА_1,

представник позивача ОСОБА_2,

третя особа ОСОБА_3,

представник відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Світловодську цивільну справу за позовом ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3, до Спільного підприємства товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» в порядку захисту прав споживача про визнання агресивною підприємницьку практику відповідача, визнання неправомірними дій відповідача щодо нарахування плати за послуги централізованого опалення місць загального користування, зобов'язання відповідача укласти з позивачем договір про надання житлово-комунальних послуг, зобов'язання щомісячно надсилати платіжні документи за надані житлово-комунальні послуги, зобов'язання анулювати нарахування плати за послуги централізованого опалення місць загального користування, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

14.12.2017 року позивач звернувся до Світловодського міськрайонного суду із позовною заявою про визнання дій відповідача щодо нарахування витрат та оплати теплової енергії на опалення місць загального користування з 2012 року по теперішній час незаконними, зобов'язати відповідача припинити дії з нарахування витрат та оплати теплової енергії на опалення місць загального користування без відповідного договору, стягнення моральної шкоди в розмірі 6447, 54 грн.

Ухвалою від 19.12.2017 року за даним позовом відкрито загальне позовне провадження, справу призначено до підготовчого провадження.

Під час підготовчого провадження 06.02.2018 року позивач подав уточнену позовну заяву, відповідно до якої просив визнати агресивною підприємницьку практику СП ТОВ «Світловодськпобут» щодо докучання та примусу його виконати вимоги по сплаті коштів за нібито надані послуги у спосіб, що суперечить чинному законодавству; визнати неправомірними дії відповідача щодо нарахування йому починаючи з 2012 року по теперішній час платежів за послугу з централізованого опалення місць загального користування будинку АДРЕСА_1 без договору про надання такої послуги і за непрозорою схемою такого нарахування та вимоги від нього сплатити кошти; зобов'язати відповідача вчинити певну дію - підготувати проект договору на надання житлово-комунальної послуги з централізованого опалення місця загального користування в будинку АДРЕСА_1 у відповідності з чинним законодавством на основі Типового договору та Методики, Затвердженої Наказом Міністерства будівництва, архітектури та ХКГ України № 359 від 31.10.2006 року і направити йому для підписання, тобто укласти договір про надання житлово-комунальної послуги з централізованого опалення місця загального користування в будинку АДРЕСА_1; зобов'язати відповідача після укладення договору на надання житлово-комунальної послуги з централізованого опалення місця загального користування в будинку АДРЕСА_1, щомісячно надсилати платіжні документи (рахунки тощо) із зазначенням в них інформації про перелік послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру тарифів, нормативи (норми) споживання, режим надання послуг, їх споживчі властивості, якісні показники надання послуг тощо, а враховуючи, що йому має надаватися послуга з централізованого опалення місць загального користування багатоквартирного будинку, в якому позивачу належить лише частка, також повний розрахунок платежу по даному будинку і під'їзду, в якому знаходиться квартира позивача, у відповідності до норм чинного законодавства; зобов'язати відповідача анулювати проведені ним нарахування позивачу плати за послугу з надання централізованого опалення місця загального користування будинку АДРЕСА_1 за період з 2012 року до дня укладення із позивачем договору про надання таких послуг; стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 7500 грн.; судові витрати покласти на відповідача.

Позовні вимоги аргументовані тим, що позивач разом із дружиною - ОСОБА_3, яка в справі є третьою особою, та не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, являються власниками квартири АДРЕСА_1. З 12.07.2004 року квартира позивача обладнана індивідуальною системою опалення. В березні місяці 2012 року від відповідача надійшов проект Договору про послуги з централізованого опалення місць загального користування, який позивач повернув відповідачу без підпису, оскільки не згоден із розрахунком вартості даної послуги та відсутністю тарифу на дану послугу. Після чого, відповідач вдруге надіслав Договір, виправивши лише декілька позицій, але через те, що даний Договір не відповідає типовому, позивач знову повернув його буз підпису. Разом з тим, відповідач без укладеного Договору, з 2012 року нараховує плату за централізоване опалення місць загального користування та надсилає повідомлення про наявну заборгованість. Вказаними діями відповідач порушує вимоги ст.ст. 16, 19, 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, водовідведення, затверджених постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 року. Вважає зазначені дії відповідача нечесною підприємницькою діяльністю та агресивною підприємницькою практикою, яка заборонена Законом. Враховуючи, що відповідач добровільно відмовляється укладати із ним Договір про житлово-комунальні послуги, просить суд зобов'язати відповідача укласти договір про надання послуги з опалення місць загального користування, та зобов'язати відповідача після укладення Договору надсилати йому щомісячно платіжні документи із зазначенням повної інформації про послугу та анулювати проведені нарахування. Вказаними діями відповідача порушено його права як споживача, що призводить до моральних страждань, тому розмір грошової компенсації заподіяної позивачу моральної шкоди в сумі 7500 грн. частково компенсує вказану шкоду.

Ухвалою Світловодського міськрайонного суду від 13.03.2018 року закінчено підготовче провадження по даній справі, та призначено судовий розгляд по суті.

Позивач та його представник під час розгляду справи позовні вимоги підтримали з підстав, викладених в позові. Об обґрунтування позовних вимог пояснили, що квартира позивача обладнана індивідуальною системою опалення відповідно до встановленого порядку. З 2012 року на адресу позивача почали надходити повідомлення від відповідача про наявну заборгованість по сплаті за централізоване опалення місць загального користування, а в березні 2012 року він отримав договір про надання відповідачем вказаних послуг. Зазначений договір він не підписав, оскільки договір не відповідає Типовому договору, про це було направлено відповідачу відповідний лист. Після чого, вже в 2014 році позивач знову отримав договір від відповідача про надання послуг з централізованого опалення місць загального користування, але не погодившись із його змістом, направив відповідачу протокол розбіжностей. При цьому, йому постійно надходять повідомлення про наявну заборгованість за опалення місць загального користування. Позивач відмовляється від підписання договору, оскільки на його думку, відповідач неправильно розраховує вартість послуги з централізованого опалення місць загального користування. Вважає, що дії відповідача свідчать про агресивну підприємницьку практику та примушують його оплатити послуги, які він не отримує. Тому, на його думку, нарахована заборгованість підлягає анулюванню через відсутність договору між ним та відповідачем. Вказаними діями відповідача порушено його права, оскільки нараховується плата за житлово-комунальні послуги без відповідного з ним договору, через що він перебуває в постійному стресі, тобто зазнає моральних страждань, що призвело до погіршення здоров'я. Розмір моральної шкоди в сумі 7500 грн. дорівнює розміру заборгованості, яку виставляє відповідач. Вважає, що вказана сума є співмірною із завданою йому шкодою.

Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала, з підстав, викладених в позові та в поясненнях позивача і його представника, просила їх задовольнити.

Представник відповідача заперечила проти задоволення позовних, вважає їх безпідставними. Суду повідомила, що СП ТОВ «Світловодськпобут» є виконавцем житлово-комунальних послуг по централізованому опаленню в м.Світловодську з використанням внутрішньо будинкових мереж. Враховуючи, що квартира позивача обладнана індивідуальною системою опалення, відповідно до п.28 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, водовідведення, він повинен оплачувати централізоване опалення місця загального користування. Розмір плати за централізоване опалення місць загального користування розраховується згідно Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місця загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення. З метою укладення Договору на зазначену житлово-комунальну послугу, враховуючи відсутність Типового договору на послугу з централізованого опалення місць загального користування, підприємством розроблено відповідний договір, який містить всі обов'язкові умови договору. Позивачу неодноразово направлявся договір надання послуг з централізованого опалення місць загального користування для підписання, але позивач його не підписав, тому нарахування плати проводиться за фактично отримані послуги. Тому, вважає, що підприємство діє в рамках Закону і не порушує права позивача, тому підстав для задоволення позовних вимог не має. Законність дій відповідача підтверджується рішеннями судів, які набрали законної сили.

Суд, заслухавши учасників справи та дослідивши письмові доказі по справі встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Позивач та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 являються співвласниками квартири АДРЕСА_1, що підтверджується копією свідоцтва про право власності. (а.с. 8)

Актом вводу в експлуатацію автономного опалення від 12.07.2004 року підтверджується, що квартира позивача обладнана індивідуальною системою опалення. (а.с. 9)

Рішенням виконкому Світловодської міської ради № 742 від 15.08.2012 року СП ТОВ «Світловодськопбут» визначено виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання для споживачів у приватних будинках, будинках садибного типу, для споживачів у багатоквартирних будинках з використанням внутрішньо будинкових теплових мереж, що обслуговуються виконавцем послуги з управління, утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Оплата споживачами вартості послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання здійснюється виконавцю послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. (а.с. 61)

На адресу позивача відповідачем направлено повідомлення про плату за послуги з централізованого опалення місць загального користування за різні періоди часу. (а.с. 10, 11, 12, 13, 14)

Згідно довідки СП ТОВ «Світловодськпобут», заборгованість позивача по оплаті послуг централізованого опалення місць загального користування за період з 01.10.2011 року по 01.04.2018 року складає 9108, 55 грн. (а.с. 149-151)

Позивачу відповідачем направлено договір від 01.03.2012 року про послуги з централізованого опалення місць загального користування для підписання. (а.с. 33, 62, 63-64)

На адресу відповідача позивачем направлено лист від 29.03.2012 року із незгодою підписання договору на оплату послуг з централізованого теплопостачання місць загального користування із зазначенням пропозицій по договору. (а.с. 15)

28.01.2014 року відповідачем повторно направлено позивачу для підписання примірник договору про надання послуг централізованого опалення місця загального користування. (а.с. 136)

Із листа від 17.03.2014 року, вбачається, що позивач на Договір № 167 від 28.01.2014 року про надання послуг з ЦО МЗК направив відповідачу протокол розбіжностей до отриманого договору. (а.с. 36, 37-39)

Позивач неодноразово звертався до Світловодської міської ради з приводу вирішення питання щодо оплати послуг централізованого опалення місця загального користування. (а.с. 18, 30, 31)

Рішенням адміністративної колегії Кіровоградського обласного територіального відділення антимонопольного комітету України № 27-р/к від 22.04.2014 року визнано дії СП ТОВ «Світловодськпобут», що полягають у необґрунтованому нарахуванні споживачам плати за послуги з централізованого опалення місць загального користування за рахунок завищення втрат теплової енергії розподільчими трубопроводами системи опалення багатоквартирного будинку, прокладеними в підвалі або на горищі, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим частиною першою статті 13, пунктом 2 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді зловживання монопольним становищем на ринку централізованого опалення, у тому числі місць загального користування багатоквартирних будинків, що призвели до ущемлення інтересів споживачів, і які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку. За вчинене порушення на СП ТОВ «Світловодськпобут» накладено штраф. (а.с.40-42)

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 16.07.2014 року визнано недійсним вищевказане рішення адміністративної колегії Кіровоградського обласного територіального відділення антимонопольного комітету України. (а.с.65-68) Зазначене рішення господарського суду Кіровоградської області залишено без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 03.11.2014 року та постановою Вищого господарського суду України від 24.12.2014 року. Даними рішенням судів встановлено правильність розрахунків вартості послуг централізованого опалення місць загального користування, які здійснюються СП ТОВ «Світловодськпобут» на підставі п. 2.1.4 Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення, затвердженої Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31.10.2006 року № 359. (а.с. 69-72, 73-75)

Рішенням Світловодського міськрайонного суду від 13.10.2014 року в задоволенні позову СП ТОВ «Світловодськпобут» про стягнення з ОСОБА_5 заборгованості за послуги з централізованого опалення місць загального користування відмовлено. (а.с. 25-29)

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 21.01.2015 року скасовано вказане рішення Світловодського міськрайонного суду від 13.10.2014 року. В даному рішенні апеляційного суду зазначено, що відповідно до ст. 630 ЦК України договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку. Якщо у договорі не міститься посилання на типові умови, такі типові умови можуть застосовуватись як звичай ділового обороту, якщо вони відповідають вимогам ст. 7 цього Кодексу. Оскільки договір про послуги централізованого опалення місця загального користування, не визнаний недійсним в судовому порядку, умови його, зокрема, щодо надання послуг виконуються, то даний договір відповідає вимогам чинного законодавства. (а.с. 76-79)

Згідно відповіді першого заступника Світловодського міського голови, тарифи на теплову енергію та на послуги з централізованого опалення прийняті рішенням виконавчого комітету Світловодської міської ради від 05.12.2017 року № 819 «Про встановлення СП ТОВ «Світловодськпобут» тарифів на теплову енергію її виробництво, транспортування та постачання для населення», з розрахунку повної собівартості за 1 кв.м - 35, 05 грн. При встановлення зазначеного тарифу для населення окремо складові тарифу на опалювальну площу квартири та сходових кліток (МЗК) не конкретизувались. (а.с. 132)

На звернення позивача директор КП «Житлосервіс 2012» повідомив, що балансова вартість будинку № 22 по вулиці Приморській не визначалась і не направлялась мешканцям будинку, оскільки такого запиту не надходило. (а.с. 133)

Відповідно до довідки КП «Житлосервіс 2012», площа квартири позивача складає 73, 80 кв.м. загальна площа квартир в будинку № 22 по вулиці Приморській складає 1161, 88 кв.м. (а.с. 134)

Згідно довідки КП «Житлосервіс 2012», площа сходових кліток в будинку № 22 по вулиці Приморській м.Світловодській складає: в першому під'їзді: 40, 3 кв.м; в другому під'їзді: 39, 8 кв.м; в третьому під'їзді: 39, 4 кв.м. У під'їздах встановлено чавунні радіатори типу МС-140-500 в кількості: по 3 шт. на кожен під'їзд . (а.с. 135)

Актами готовності до опалювального періоду, підтверджується готовність об'єкта за адресою: вул. Примосрька, 22 до опалювальних сезонів: 2012-2013, 2013-2014, 2014-2015, 2015-2016. (а.с.144, 145, 146, 147)

Згідно довідки, виданої лікарем Герасимовим А.М., ОСОБА_1, 1938 року народження знаходиться під наглядом терапевта поліклініки з причин ішемічної хвороби серця, атеросклеротичного кардіосклерозу, порушення серцевої недостатності 2 ступеня. Рекомендовано санаторне лікування кардіологічного профілю.(а.с. 141) До довідки додано рецепт лікаря із чеками про витрати на придбання ліків. (а.с. 142)

Правовідносини між позивачем та відповідачем регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630.

Так, за змістом ч.2 ст.382 ЦК України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. В зв'язку з чим, саме на власниках лежить тягар по утриманню майна в розумінні статей 319, 322 ЦК України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

За положеннями ч. 2 ст. 19 вказаного Закону учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

За таких обставин, згідно із зазначеними нормами Закону споживачі зобов'язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги.

Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого Законом обов'язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг.

Зазначені висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 25.11.2014 року по справі № 916/3566/13.

З огляду на зазначене, зобов'язання оплатити житлово-комунальні послуги виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг.

Згідно п.28 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630 передбачено, що споживачі які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства від 31.10.2006 р. № 359 затверджено Методику розрахунку кількості теплової енергії на опалення місць загального користування у багатоквартирних будинках та визначення плати за їх опалення.

Зокрема, п. 2.1.4. згаданої Методики розраховується загальна кількість теплоти, спожитої на опалення місць загального користування, формула якої включає показники кількості теплової енергії на опалення окремого приміщення МЗК (сходових клітин) та втрати теплової енергії розподільчими трубопроводами системи опалення будинку, прокладеними в підвалі та на горищі.

З описаних вище рішень господарських судів, вбачається, що відповідач проводить розрахунок плати за послугу з централізованого опалення місць загального користування відповідно до п.2.1.4 Методики, вказана обставина встановлена рішенням суду, а тому, відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, доказуванню не підлягає.

Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 Вказана квартира з 2004 року обладнана системою індивідуального опалення та відключена від внутрішньобудинкових мереж опалення.

Відповідач, як виконавець, надає послуги з теплопостачання у будинок АДРЕСА_1.

Під'їзди в будинку позивача, тобто місця загального користування, обладнані радіаторами, тобто послуга з централізованого опалення місць загального користування відповідачем надається.

Враховуючи, що відносини між сторонами по справі чітко регламентовані вищевказаними нормативними актами, суд приходить до висновку про законність дій відповідача по нарахуванню відповідачу плати за послугу з централізованого опалення місць загального користування, а відтак, підстав для визнання зазначених дій відповідача незаконними не вбачається.

Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», нечесна підприємницька практика - це будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим або іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції.

Статтею 19 наведеного Закону, якою заборонена нечесна підприємницька практика, передбачено, що нечесна підприємницька практика включає: вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції та будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

При цьому за змістом наведеної норми матеріального права підприємницька практика вводить в оману, якщо вона спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він би не погодився, а агресивною вважається підприємницька практика, яка фактично містить елементи примусу, докучання або неналежного впливу та істотно впливає чи може вплинути на свободу вибору або поведінку споживача стосовно придбання продукції.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави зробити висновок про те, що нечесною підприємницькою практикою є практика направлена на досягнення результату, яким є дія споживача, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків у правовідносинах із самим суб'єктом підприємницької діяльності або ж з третіми особами.

Закон передбачає, що правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької діяльності, є недійсними.

Судом встановлено, що позивач вважає дії відповідача по нарахуванню плати за послуги з централізованого опалення місць загального користування, тобто за послугу, яку він нібито не отримує, та надсилання йому повідомлень про наявність заборгованості за вказану послугу, агресивною підприємницькою практикою. Враховуючи попередній висновок суду про законність дій відповідача по нарахуванню плати за послугу з централізованого опалення місць загального користування, підстав для визнання агресивною підприємницьку практику СП ТОВ «Світловодськпобут» не вбачається.

При цьому суд вважає за необхідне зауважити, що питання про розмір нарахованої відповідачем позивачу плати за послугу з централізованого опалення місць загального користування, встановлюється при вирішенні іншого спору, де б вирішувалось питання про стягнення суми боргу за надані послуги. Проте, таких позовних вимог відповідач не заявляв.

Вирішуючи спір в частині зобов'язання відповідача укласти із позивачем договір про надання послуги з централізованого опалення місць загального користування суд виходить з наступного.

Стаття 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуг» передбачає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

ЦК України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. ст. 642 - 643 ЦК України.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст. 6, 627, ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Водночас ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Статті 20, 21 цього Закону визначають обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону № 1875 - IV від 24 червня 2004 року передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Разом з тим, обраний позивачем спосіб захисту у виді зобов'язання відповідача підготувати проект договору на основі Типового договору та укласти договір, не відповідає вимогам закону з огляду на наступне.

За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Серед способів захисту, передбачених ст. 16 ЦК України, не зазначено такого способу захисту, як установлення правовідносин (в тому числі шляхом зобов'язання особи до укладення відповідних договорів).

Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов'язків (ст. ст. 3, 6, 12 - 15, 20 ЦК України, ст. ст. 3-5 ЦПК України) можна дійти висновку про те, що в разі невизнання споживачем права виробника, (виконавця) послуг на укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, який відповідає вимогам типового договору, таке право підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 10.10.2012 року по справі № 6-11- цс 12.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що цій частині позов також задоволенню не підлягає.

Стосовно зобов'язання відповідача після укладення договору про надання послуги з централізованого опалення місць загального користування щомісячно надсилати на адресу позивача платіжні документи із зазначенням певної інформації, суд виходить з наступного.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 21 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги", виконавець зобов'язаний надавати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру цін/тарифів, норми споживання, режим надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо.

Аналогічне положення міститься як в Правилах надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, так і в Типовому договорі про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Таким чином, споживач у будь-який час має право звернутися до виконавця послуг щодо одержання інформації про відповідні послуги. Цьому праву споживача кореспондується безумовний обов'язок виконавця таку інформацію надати.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як зазначалося вище, виконавець зобов'язаний надавати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію споживачу, проте, чинним законодавством не передбачений обов'язок підприємства направляти письмовий рахунок на адресу споживача щомісячно без отримання запиту на надання такої інформації.

На підставі викладеного, та враховуючи, що кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Під способом захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких приводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Суд вважає, що повідомлення відповідача СП ТОВ «Світловодськпобут» про наявність заборгованості за послугу з централізованого опалення місць загального користування не встановлює для позивача будь-яких обов'язків, крім рекомендації сплатити нараховані суми, та є лише різновидом претензії, тобто в розумінні ст. 16 ЦК України не належить до актів.

Зазначене право відповідача виходь із вищеописаних нормативних актів. Враховуючи попередній висновок суду про законність дій відповідача по нарахуванню плати за послугу з централізованого опалення місць загального користування, підстав для зобов'язання відповідача анулювати проведені нарахування позивачу плати за послугу з централізованого опалення місць загального користування за період з 2012 року до дня укладення договору про надання таких послуг, не вбачається.

Вирішуючи спір в частині стягнення з відповідача на користь позивача спричиненої моральної шкоди в зв'язку з порушенням його прав споживача, суд враховує наступне.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», який регулює спірні правовідносини, передбачено право споживача на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту продукції) відповідно за закону.

Таким законом є Закон України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції», яким передбачено відшкодування завданих внаслідок дефекту в продукції каліцтва, іншого ушкодження здоров'я або смерті особи, пошкодження або знищення будь-якого об'єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект.

Оскільки у спірних правовідносинах позивач на наявність наведених обставин не посилається і такі судом не встановлені, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні наведеної позовної вимоги.

При цьому, суд вважає, що надана позивачем довідка лікаря терапевта про перебування позивача під наглядом терапевта з причин хвороб серця, не є достатнім доказом для підтвердження спричинення моральної шкоди, оскільки вказана довідка не містить інформації з якого саме часу перебуває позивач під наглядом даного лікаря і що саме від дій відповідача позивач має захворювання серця.

Таким чином, суд, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, приходить до висновку, що споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг в повному обсязі, окрім цього, позивачем не доведено того факту, що відповідачем порушено його права, тому позовні вимоги позивача не ґрунтуються на законі, та є такими, що не підлягають задоволенню.

Позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору, відповідно до ч.3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», отже, з підстав ч.7 ст. 141 ЦПК України, судові витрати належить компенсувати за рахунок держави.

Крім того, позивачем понесені судові витрати в розмірі 500 грн. (а.с. 111-112) на надання правничої допомоги, які відповідно до ч.1 ст. 137, п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача не підлягають, а тому, суд відносить вказані витрати за рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 3, 4, 6, 203, 206, 208, 215, 626, 627 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 82, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3, до Спільного підприємства товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» в порядку захисту прав споживача про визнання агресивною підприємницьку практику відповідача, визнання неправомірними дій відповідача щодо нарахування плати за послуги централізованого опалення місць загального користування, зобов'язання відповідача укласти з позивачем договір про надання житлово-комунальних послуг, зобов'язання щомісячно надсилати платіжні документи за надані житлово-комунальні послуги, зобов'язання анулювати нарахування плати за послуги централізованого опалення місць загального користування, стягнення моральної шкоди - відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави. Понесені позивачем судові витрати по оплаті правничої допомоги віднести за рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення у порядку визначеному ст. 355 ЦПК України із врахуванням п.15.5 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України.

Повний текст рішення суду складений 08.05.2018 року.

Суддя Світловодського міськрайонного суду

Кіровоградської області Ю.І. Макарова

04 травня 2018 р.