Провадження 2/127/2986/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2018 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області, в складі головуючого судді Борисюк І.Е., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на утримання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на утримання дитини.

Позов мотивований тим, 17 квітня 2007 року позивачем було укладено шлюб з відповідачем, який зареєстровано Відділом РАЦС Вінницького МУЮ Вінницької області, актовий запис № 556. В шлюбі у подружжя народився син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 Шлюб розірвано рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20.07.2015, справа № 127/13267/15-ц. Після розірвання шлюбу дитина проживає з позивачем. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 18.07.2012 по справі № 212/7164/2012, що набрало законної сили 31.07.2012, з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі 550, 00 гривень щомісячно, з 10.05.2012 до повноліття дитини. Аліменти за рішенням суду відповідач сплачує, однак участі в додаткових витратах на дитину не бере. Визначена судовим рішенням сума аліментів є недостатньою для утримання дитини. Поряд з цим відбулись зміни в законодавстві, розмір аліментів не може бути меншим за 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, тобто не меншим ніж 930, 00 гривень на місяць. Позивач зазначає, що потреби дитини з її дорослішанням значно зросли, і позивач сама належним чином не в змозі забезпечити дитину, а аліменти, які відповідач зобовязаний сплачувати на підставі рішення суду, є недостатньою допомогою для утримання дитини. Матеріальний стан відповідача покращився, він має спеціальність та фах роботи зварювальника, він проживав та працював в останній час в м. Києві. Державна виконавча служба не вправі самостійно змінити розмір аліментів, вказаний в рішенні суду. Відповідач повинен нарівні з позивачем виконувати батьківський обовязок по утриманні дитини. Проте відповідач не бажає добровільно матеріально допомагати дитині, приховує від позивача свої доходи. Відповідач фізично здоровий, працездатний, достатньо матеріально забезпечений, в тому числі і житлом, інших утриманців не має. Позивач, враховуючи мінливий характер доходів відповідача від підприємницької діяльності, вважає за доцільне ставити питання про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі.

Вищевикладене й стало підставою для звернення позивача до суду із вимогами про зміну розміру аліментів на утримання дитини, що стягуються з відповідача на користь позивача за рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 18.07.2012, з твердої грошової суми в розмірі 550, 00 гривень на тверду грошову суму в розмірі 2 000, 00 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою суду від 26.07.2018 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом.

З матеріалів справи вбачається, що 29.10.2018 відповідач отримав копію ухвали від 26.07.2018, позовну заяву та додані до неї документи після повторного направлення судом. Позивачем було отримано 13.08.2018 копію ухвали від 26.07.2018. (а.с. 19-21, 24-26).

У строк визначений судом ухвалою від 26.07.2018 відповідачем відзив не надано.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили.

Враховуючи вищенаведене та положення ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Позивач із відповідачем 17.04.2017 зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницької міського управління юстиції Вінницької області, про що того ж дня складено відповідний актовий запис № 556. (а.с. 4)

Подружжя має сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про його народження. (а.с. 5)

Ленінським районним судом м. Вінниці 18.07.2012 ухвалено заочне рішення про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 550, 00 гривень щомісячно, починаючи з 10 травня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення набрало законної сили 31.07.2012 року. (а.с. 8)

Згідно з довідкою від 09.07.20018 № 920, виданою Асоціацією органів самоорганізації населення м. Вінниці квартальний комітет «Пирогово», разом з позивачем ОСОБА_1 проживає її син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9)

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно ч. 1 ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву.

Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Крім того, будь-які інші докази, ніж ті, що були надані позивачем разом із позовом, до суду сторонами по справі подані не були. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили.

Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в звязку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися.

Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи.

Також, судом в ухвалі суду від 26.07.2018 було розяснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями.

Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд.

Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобовязані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та обєктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обовязки, визначені законом або судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення ч. 8 ст. 279 ЦПК України, судом досліджуються письмові пояснення, викладені позивачем в позовній заяві, і докази, надані разом із нею.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі від якого мають спільного сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, який проживає разом із матірю позивачем по справі. На підставі рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 18.07.2012 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 550, 00 гривень щомісячно, починаючи з 10 травня 2012 року.

Згідно з ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно з ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Судом встановлено, що дитина проживає разом із матірю позивачем по справі, якою обрано спосіб стягнення аліментів з батька дитини саме в твердій грошовій сумі.

При визначені наявності підстав для збільшення розміру аліментів, визначених рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 18.07.2012, судом враховано, що матеріальне становище платника аліментів з часу видачі судом цього судового рішення не покращилося. Разом з тим, на час ухвалення судового рішення суду не повідомлено ні позивачем, ні відповідачем відомостей щодо: наявності/відсутності рухомого та/або нерухомого майна; грошових коштів, а також інші обставини, що мають істотне значення. Належних і допустимих доказів, які б підтверджували покращення матеріального становища відповідача, що стало підставою для звернення до суду із даною позовною вимогою, позивачем не надано. Також, суду не надано й доказів погіршення матеріального становища позивача, її стану здоровя. Тобто, належних та допустимих доказів наявності обставин, визначених ст. 192 СК України, необхідних для зміни розміру аліментів, вже визначених рішенням суду, не надано.

Також, судом прийнято до уваги, що позивач просить змінити розмір аліментів, зокрема, через зміни в законодавстві України, а не лише через покращення матеріального становища відповідача.

Законом «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 №037-VIII ч. 2 ст. 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів.

Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у ст. 182 СК України, яким визначався розмір 30%).

Таким чином, зміна закону, яким установлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст. 192 СК України.

Суд не визначає мінімального розміру аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів суд ураховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема ч. 2 ст. 182 СК України.

Згідно з розясненнями, викладеними в п. 17 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 за № 3 зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Разом з тим збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів.

Вищевикладене узгоджується із правовою позицією висловленою Верховним Судом 12.09.2018 у справі № 459/2181/17.

Суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до ч. 2 ст. 184 СК України, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягав і підлягає індексації відповідно до закону. Крім того, наразі, за заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Вирішуючи питання про збільшення розміру аліментів суд виходить з того, що стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно зі становищем одержувача аліментів. Судом, також, прийнято до уваги, що обовязок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладено на обох батьків.

Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем в позовній заяві, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене та положення ч. 1 ст. 192 СК України, суд дійшов до переконання у відсутності достатніх підстав для зміни розміру аліментів, визначеного рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 18.07.2012, шляхом збільшення їх розміру.

Щодо додаткових витрат позивача повязаних із хворобою сина, то суд вважає за необхідне розяснити, що згідно ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Отже, додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. В разі спору щодо участі у додаткових витратах, такі витрати визначаються за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Суд звертає увагу сторін по справі, що ухвалення даного судового рішення не позбавляє платника або одержувача аліментів права звернутися до суду в разі зміни згодом матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України, на підставі ч. 1 ст. 192 СК України.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд прийшов до наступного висновку.

Згідно із ч. 6 і ч. 7 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що позивач на момент звернення до суду була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Враховуючи те, що позивач на момент звернення до суду була звільнена від сплати судового збору, а також положення ст. 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 704, 80 гривень слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на правничу допомогу.

Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Судом встановлено, що у звязку із зверненням до суду з даним позовом, позивач сплатила адвокату ОСОБА_4Є «за надання правової допомоги по оформленню позовної заяви про зміну розміру аліментів» 550, 00 гривень, що підтверджується договором-квитанцією № 357 від 26.06.2018, наданим разом із позовом. (а.с. 10)

Згідно Єдиного реєстру адвокатів України, ОСОБА_4 є адвокатом, здійснює адвокатську діяльність на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 48, виданим 16.12.1993 року.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, витрати на правничу допомогу в сумі 550, 00 гривень слід залишити за позивачем.

Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат, суду не надано.

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, ч. 2 ст. 141, ч. 1 ст. 180, ч. 3 ст. 181, ч. 2 с. 182, ч. 1 і ч. 2 ст. 184, ч. 1 ст. 192 СК України, ст.ст. 12, 15, 16 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 11-13, 76-83, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 267, 278, 279, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на утримання дитини визначеного рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 18.07.2012 у справі № 212/7164/2012 - відмовити.

Судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири ) гривні 80 копійок компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Витрати на правничу допомогу в сумі 550 (пятсот пятдесят) гривень 00 копійок залишити за ОСОБА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення шляхом подання апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області до апеляційного суду Вінницької області.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання, зареєстроване у встановленому законом порядку: АДРЕСА_1.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_2, місце проживання, зареєстроване у встановленому законом порядку: Вінницька область, Тульчинський район, село Печера, вул. Молодіжна, буд. 2.

Рішення суду складено 15.11.2018.

Суддя: