У Х В А Л А

8 травня 2018 року

м. Київ

Справа № 755/543/16-ц

Провадження № 14-175 цс 18

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача - Гудими Д. А.,

суддів: Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Данішевської В. І., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Ситнік О. М., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.

ознайомилася з матеріалами справи за позовом ОСОБА_3 (далі також - позивач) до Публічного акціонерного товариства «Український Професійний Банк» (далі також - відповідач), за участю третьої особи без самостійних вимог - Товариства з обмеженою відповідальністю «Логістик - Сервіс 1» (далі також - третя особа), про визнання зобов'язань за договором поруки припиненими шляхом їх повного належного виконання

за заявою відповідача про перегляд рішення Апеляційного суду міста Києва від 4 серпня 2016 року й ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 липня 2017 року (далі також - заява про перегляд судових рішень) та

в с т а н о в и л а:

30 грудня 2015 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Мотивував його тим, що 3 листопада 2008 року третя особа та відповідач уклали договір про відкриття траншевої кредитної лінії № 75 (далі - кредитний договір). Згідно з цим договором відповідач відкрив позичальнику кредитну лінію у межах суми 244 520 доларів США терміном до 17 жовтня 2016 року зі сплатою 10 відсотків річних.

Відповідно до кредитного договору виконання третьою особою зобов'язань забезпечувалось порукою позивача згідно з договором поруки № 75-6 від 27 травня 2015 року (далі - договір поруки), а також порукою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лендблокінвестмент». Після того як позивач здійснив повне дострокове погашення кредиту, а кредитний договір був розірваний, відповідач, посилаючись на пункти 5 і 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», повідомив позивача про нікчемність договору поруки, додаткового договору від 27 травня 2015 року, договору про розірвання кредитного договору від 27 травня 2015 року та всіх документів за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, пов'язаних з укладенням договору поруки та погашенням позивачем заборгованості третьої особи за кредитним договором.

30 травня 2016 року Дніпровський районний суд міста Києва ухвалив рішення про відмову у задоволенні позову.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що 29 травня 2015 року в ПАТ «Український Професійний Банк» строком на три місяці запроваджено тимчасову адміністрацію. Станом на 27 травня 2015 року залишок коштів на кореспондентських рахунках відповідача становив значно менше, аніж сума коштів, про переказ якої на рахунок третьої особи стверджував позивач. Також суд зазначив, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази проходження платежів з погашення кредитної заборгованості через кореспондентський рахунок відповідача, відкритий у Національному банку України. А умовами підписаного договору поруки взагалі не передбачена можливість дострокового повернення кредитних коштів. Вказане в сукупності стало підставою для висновку суду про відсутність фактичного погашення заборгованості за кредитним договором і для відмови у задоволенні позову.

4 серпня 2016 року Апеляційний суд міста Києва ухвалив рішення, яким скасував рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 30 травня 2016 року й ухвалив нове, яким задовольнив позовні вимоги.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що наявність на кореспондентських рахунках відповідача, відкритих в інших установах, коштів у розмірі, меншому ніж внесені позивачем для сплати кредиту, не дають підстав для висновку про те, що зобов'язання є невиконаним. Кредитний договір передбачав можливість дострокового погашення кредиту, а договір поруки, укладений з позивачем, не містив заборон з цього приводу. На думку суду апеляційної інстанції, правочини щодо перерахування коштів з рахунку на рахунок є банківськими операціями, а тому не можуть визнаватися нікчемними. Також суд зазначив, що дії позивача не суперечать вимогам пункту 8 частини другої статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахування коштів 27 травня 2015 року, і того ж дня такий перерахунок був проведений, тобто до початку процедури ліквідації відповідача, що розпочалася наступного робочого дня.

25 серпня 2016 року відповідач звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою в якій через порушення норм матеріального та процесуального права просив скасувати рішення Апеляційного суду міста Києва від 4 серпня 2016 року та залишити в силі рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 30 травня 2016 року.

19 липня 2017 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою відхилив касаційну скаргу відповідача, залишивши в силі рішення суду апеляційної інстанції.

Ухвала суду касаційної інстанції мотивована, зокрема, тим, що кредитний договір передбачав можливість дострокового погашення кредиту, і позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахування коштів до початку процедури його ліквідації, що відповідає приписам пунктів 1 і 8 частини другої статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Також суд касаційної інстанції зазначив, що у матеріалах справи відсутні відомості, про те, що внаслідок укладення угод, про нікчемність яких стверджував відповідач, останній став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим.

17 вересня 2017 року відповідно до пункту 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України в редакції, чинній на той час, позивач звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Апеляційного суду міста Києва від 4 серпня 2016 року й ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 липня 2017 року.

Підставою для перегляду цих судових рішень вважає неоднакове застосування судом касаційної інстанції статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а також норм процесуального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах. В обґрунтуванні заяви вказує про те, що суди по-різному визначали правові наслідки укладення договорів неплатоспроможним банком, а також звертає увагу на невідповідність висновків судів висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду України.

На підтвердження підстав подання заяви посилається на:

постанови Вищого господарського суду України від 14 березня 2017 року у справі № 910/10365/16, від 5 квітня 2017 року у справі № 910/10369/16, від 25 квітня 2017 року у справі № 910/8953/16, від 12 грудня 2016 року у справі № 922/2337/16, від 16 березня 2017 року у справі № 914/1316/16, від 10 травня 2017 року у справі № 910/10371/16, від 3 серпня 2017 року у справі № 910/12327/16.

постанови судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 17 травня 2017 року у справі № 910/22664/15, від 5 липня 2017 року у справі № 910/501/16, від 9 серпня 2017 року у справі № 914/1318/16, від 16 серпня 2017 року у справі № 910/1576/16;

постанову судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 9 серпня 2017 року у справі № 761/37555/15-ц.

26 вересня 2017 року Верховний Суд України ухвалою відкрив провадження у справі та витребував її матеріали з Дніпровського районного суду міста Києва.

18 жовтня 2017 року Верховний Суд України ухвалою призначив справу до розгляду судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року (далі - Закон України № 2147-VІІІ), яким ЦПК України викладений у новій редакції.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону України № 2147-VІІІ заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у цивільних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2018 року заяву про перегляд судових рішень разом із доданими до неї матеріалами передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

4 квітня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Підпункт 2 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону України № 2147-VІІІ передбачає, що якщо цивільна справа за заявою про перегляд судових рішень Верховним Судом України відповідно до правил, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу, повинна розглядатися на спільному засіданні відповідних судових палат Верховного Суду України, така справа після її отримання Касаційним цивільним судом передається на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Згідно з абзацом 2 частини другої статті 3602 ЦПК України у редакції, чинній на час подання заяви, якщо судове рішення оскаржується з підстав неоднакового застосування однієї і тієї самої норми права судами касаційної інстанції різної юрисдикції, справа розглядається на спільному засіданні відповідних судових палат Верховного Суду України.

Враховуючи, що позивач оскаржує судові рішення з підстав неоднакового застосування однієї норми матеріального права судами касаційної інстанції різної юрисдикції з посиланням на відповідні рішення цих судів, заява згідно з правилами, що діяли на час її подання, повинна була розглядатися на спільному засіданні судових палат Верховного Суду України. А тому справа на підставі підпункту 2 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону України № 2147-VІІІ була передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду приймає справу до розгляду.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Отже, справа розглядатиметься Великою Палатою Верховного Суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами та без проведення судового засідання (у письмовому провадженні).

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення (частина одинадцята статті 272 ЦПК України).

Керуючись частиною тринадцятою статті 7, підпунктом 2 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду

у х в а л и л а :

1. Прийняти до розгляду справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Український Професійний Банк», третя особа - Товариства з обмеженою відповідальністю «Логістик - Сервіс 1», про визнання зобов'язань за договором поруки припиненими шляхом їх повного належного виконання за заявою Публічного акціонерного товариства «Український ПрофесійнийБанк» про перегляд рішення Апеляційного суду міста Києва від 4 серпня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 липня 2017 року.

2. Призначити справу до розгляду Великою Палатою Верховного Суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами на 5 червня 2018 року у приміщенні Верховного Суду за адресою: м. Київ, вул. Пилипа Орлика, 8.

3. Надіслати учасникам справи копії цієї ухвали для відома.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Д. А. Гудима
Судді:Н. О. АнтонюкО. Б. Прокопенко
С. В. БакулінаЛ. І. Рогач
В. В. БританчукІ. В. Саприкіна
В. І. ДанішевськаО. М. Ситнік
В. С. КнязєвВ. Ю. Уркевич
Л. М. ЛобойкоО. Г. Яновська
Н. П. Лященко