ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С ТА Н О В А

іменем УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року

м. Харків

справа № 643/2453/16-ц

провадження № 22-ц/818/900/18

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря - Огар І.В.,

учасники справи:

позивач - Департамент економіки та комунального майна Харківської міської ради,

відповідач - ОСОБА_1,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Харківська міська рада,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 вересня 2016 року в складі судді Букреєвої І.А.,

у с т а н о в и в:

В березні 2016 року Департамент економіки та комунального майна Харківської міської ради звернувся у суд із позовом до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Харківська міська рада, про визнання укладеним договору про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Харкова.

Позов мотивовано тим, що відповідно до Декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області від 27 лютого 2015 року № ХК 60, ОСОБА_1 є замовником реконструкції нежитлових приміщень підвалу АДРЕСА_1 Загальна площа будівель складає 69,0 кв. м. Згідно з вимогами законодавства відповідач як замовник об'єкта будівництва зобов'язаний взяти участь у створенні розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту та укласти договір про пайову участь з органами місцевого самоврядування до прийняття об'єкта містобудування в експлуатацію. Пайова участь замовника полягає у перерахуванні до бюджету міста Харкова коштів на створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста у розмірі 10% загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта - для нежитлових будівель. Залучення замовників здійснюється на підставі договорів про пайову участь, які укладаються з Департаментом. Для укладення договору замовник зобов'язаний звернутися з відповідною заявою до Департаменту. Листом управління соціально-економічного розвитку, планування та обліку Департаменту від 08 травня 2015 року № 253/0/114-15 ОСОБА_1 було направлено для розгляду та підписання два оригінали договору про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Харкова. Відповіді ОСОБА_1 на вказаний лист або укладеного договору чи протоколу розбіжностей до проекту договору в управління не надійшло. Враховуючи викладене, позивач просив суд визнати укладеним договір про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Харкова між ОСОБА_1 та Департаментом у запропонованій редакції.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 27 вересня 2016 року позов Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради задоволено.

Визнано укладеним між Департаментом економіки та комунального майна Харківської міської ради та ОСОБА_1 договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова в наступній редакції:

Д О Г О В І Р №

про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова

м. Харків «___» _______________201_____року

Департамент економіки та комунального майна, іменований надалі «Департамент» в особі заступника міського голови - директора Департаменту економіки та комунального майна ОСОБА_2, що діє на підставі Положення про Департамент економіки та комунального майна, затвердженого рішенням 1 сесії Харківської міської ради У1 скликання від 24 листопада 2010 року № 07/10 «Про затвердження положень виконавчих органів Харківської міської ради У1 скликання» з однієї сторони, та з іншої сторони ОСОБА_1, іменований надалі «Замовник», що діє на підставі паспорта громадянина країни, серія та номер НОМЕР_1, виданого 01 березня 1999 року Московським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області, на виконання Порядку пайової участі замовників у розвитку інфраструктури міста Харкова, затвердженого рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 09 листопада 2011 року № 804 (із змінами), уклали цей договір про наступне.

1.Предмет договору

1.1.Цей договір регулює взаємовідносини між сторонами щодо пайової

участі «Замовника» у розвитку інфраструктури м. Харкова при реконструкції нежитлових приміщень підвалу АДРЕСА_1 під салон краси.

2.Обов'язки сторін

2.1.«Замовник»:

2.1.1. Здійснює перерахування до бюджету м. Харкова (код платежу - 24170000, рахунок - 0002, МФО - 851011, код ЄДРПОУ - 37999649, банк - ГУДКУ у Харківській області, одержувач - УДКСУ у місті Харкові Харківської області) коштів у розмірі 83 269 грн. 89 коп. (вісімдесят три тисячі двісті шістдесят дев'ять грн. 89 коп.), згідно з розрахунком величини пайової участі у розвитку інфраструктури міста Харкова, який додається.

2.1.2. Сплачує пайовий внесок в повній сумі єдиним платежем або частинами протягом десяти календарних днів з дня укладення даного договору.

2.2. «Департамент»:

2.2.1. На запит «Замовника» надає лист про підтвердження факту повної сплати пайового внеску після остаточного розрахунку по укладеним договорам про пайову участь на підставі даних Департаменту бюджету і фінансів Харківської міської ради.

3. Відповідальність

3.1. У разі невиконання або неналежного виконання «Замовником» обов'язків, передбачених п. 2.1. цього договору, «Замовник» сплачує до бюджету м. Харкова штраф у розмірі 25% від суми не перерахованих коштів у визначений термін.

4. Час та дія договору

4.1. Договір набуває чинності з часу підписання сторонами або набрання чинності судового рішення щодо укладення цього договору, та діє до повного виконання сторонами своїх обов'язків за договором.

5. Зміна та розірвання договору

5.1. Зміна та розірвання договору про пайову участь у розвитку інфраструктури в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором.

5.2. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати

договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

5.3. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання

договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

5.4. У разі, якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

5.5. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

6. Особливі умови

6.1. З питань, не передбачених цим договором, сторони керуються чинним законодавством України.

6.2. Умови договору можуть бути змінені або доповнені тільки з письмової згоди сторін і оформляються додатковою угодою до договору.

6.3. У випадку реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) будь-якої із сторін цього договору, права та обов'язки за цим договором переходять до правонаступників.

6.4. У разі зміни власника нерухомого майна, зазначеного в п. 1.1. договору, права та обов'язки щодо виконання умов договору переходять до нового власника.

6.5. Спори, що виникають між сторонами при виконанні, розірванні або припиненні договору, вирішуються у судовому порядку.

6.6. Договір набирає чинності з моменту його укладення і діє до моменту остаточного виконання сторонами своїх обов'язків за договором.

6.7. Цей договір складений у 2-х примірниках, які мають силу оригіналу.

_________________ОСОБА_2 ___________________________

(підпис)

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради 1 378 грн. 00 коп. судового збору.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що законодавством України передбачена обов'язкова участь забудовника території у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту. У зв'язку з цим, забудовник зобов'язаний укласти договір про пайову участь з органами місцевого самоврядування до прийняття об'єкта містобудування в експлуатацію.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 23 травня 2018 року заява ОСОБА_1 про скасування заочного рішення залишена без задоволення.

22 червня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Апеляційного суду Харківської області з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що заочне рішення ухвалено за наявності доказів перебування її на лікарняному. Крім того, вказує, що діючим законодавством не передбачено обов'язку укладення договору про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.

03 серпня 2018 року Кролівець Марина Олександрівна - представник Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила залишити заочне рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області в складі судді Бровченка І.О. від 11 липня 2018 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 11 липня 2018 року справу призначено для розгляду.

Згідно з підпунктом 3 пункту 3 Розділу ХП «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим законом.

Відповідно до пункту 8 розділу ХШ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-УШ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Харківської області ліквідовано та утворено Харківський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Харківську область, з місцезнаходженням у місті Харкові.

17 жовтня 2018 року вказану апеляційну скаргу передано до Харківського апеляційного суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначені вимоги закону залишились поза увагою суду першої інстанції.

Матеріали справи свідчать, що реконструйовані нежитлові приміщення підвалу АДРЕСА_1, замовником яких була ОСОБА_1, прийнято до експлуатації на підставі Декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області від 27 лютого 2015 року № ХК 60.

Відповідно о статті 4 Закону України «Про архітектурну діяльність» під будівництвом слід розуміти нове будівництво, реконструкцію, реставрацію, капітальний ремонт.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закону № 3038-У1) замовником будівництва є фізична або юридична особа, що має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала у встановленому законодавством порядку відповідну заяву.

Оскільки ОСОБА_1 була замовником будівництва, то на неї поширюється дія Закону № 3038-У1.

Відповідно до частини третьої статті 27-1 Закону України «Про планування та забудову територій» пайова участь (внесок) у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту полягає у відрахуванні замовником після прийняття об'єкта в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для забезпечення створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.

17 лютого 2011 року Верховною Радою України було прийнято Закон № 3038-У1, з набранням чинності якого (12 березня 2011 року) Закон України «Про планування та забудову територій» втратив чинність.

Згідно з частиною третьою статті 40 Закону № 3038-У1, яка набрала чинності 01 січня 2013 року, пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що різниця між правовим регулюванням питання про внесення замовником відповідних коштів до місцевого бюджету полягала в тому, що за Законом України «Про планування та забудову територій» такі кошти мали бути сплачені після прийняття об'єкта в експлуатацію, а за законом № 3038-У1 - до його прийняття.

У період з дня втрати чинності Законом України «Про планування та забудову територій» та до дня набрання чинності частиною третьою статті 40 Закону № 3038-У1 питання про час перерахування замовником пайового внеску на законодавчому рівні не було врегульовано. Однак ця обставина не звільняє замовника від сплати такого внеску взагалі. Вказаний обов'язок покладений на замовника будівництва частиною другою статті 40 Закону № 3038-У1, яка була чинною на час прийняття в експлуатацію об'єктів нерухомості відповідача (27 лютого 2015 року). Згідно із зазначеною правовою нормою замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.

Частиною першою статті 40 Закону № 3038-У1, яка також була чинності на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

На виконання зазначених вимог закону виконавчий комітет Харківської міської ради прийняв рішення від 09 листопада 2011 року № 804, зі змінами, внесеними рішенням від 22 травня 2013 року № 319, яким було затверджено Порядок пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова (далі - Порядок). Цим порядком визначено умови та встановлено процедуру залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі (внеску) замовником будівництва на території міста Харкова.

Відповідно до абзацу першого частини восьмої та абзацу першого частини дев'ятої статті 40 закону № 3038-У1, чинними на час виникнення спірних правовідносин, розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається протягом десяти робочих днів з дня реєстрації органом місцевого самоврядування звернення замовника про укладення договору про пайову участь та доданих до нього документів, що підтверджують вартість будівництва об'єкта, з техніко-економічними показниками. Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Згідно з пунктом 2.5. Порядку замовник будівництва зобов'язаний не пізніше ніж за 30 календарних днів до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію звернутися із заявою до Департаменту для укладення договору про пайову участь.

Отже, Законом № 3038-У1 та Порядком встановлено, що саме на замовника покладено обов'язок укласти договір про пайову участь та сплатити відповідні кошти. Цей обов'язок ОСОБА_1 не виконала.

Ухилення замовника будівництва від укладення договору про пайову участь до прийняття об'єкта нерухомого майна в експлуатацію є порушенням зобов'язання, прямо передбаченим чинним законодавством. Невиконання такого зобов'язання не звільняє замовника будівництва від обов'язку укласти договір про пайову участь, у тому числі й після прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

08 травня 2015 року Департамент надіслав ОСОБА_1 пропозицію щодо укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Харкова.

17 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернулася з заявами: до Департаменту, в якій просила розглянути Декларацію про готовність об'єкта до експлуатації на відповідність проектно-кошторисній документації, та до Сектору Державної регуляторної служи у Харківській області, в якій просила дати роз'яснення щодо правомірності зобов'язання укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Харкова.

З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про визнання укладеним договору про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Харкова між ОСОБА_1 та Департаментом у запропонованій позивачем редакції є обґрунтованим.

Однак з висновком суду першої інстанції про розмір оплати, необхідної для перерахування відповідачем до бюджету м. Харкова, погодитись не можна.

Відповідно до частини 6 Закону № 3038-У1 встановлений органом місцевого самоврядування для замовника розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не може перевищувати граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту з урахуванням інших передбачених законом відрахувань не може перевищувати: 10 відсотків загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта - для нежитлових будівель та споруд; 4 відсотки за загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта - для житлових будинків.

В Декларації зазначено, що кошторисна вартість будівництва за затвердженою проектною документацією складає суму в розмірі 524 170 грн. 00 коп.

Отже відповідачем надана технічна документація, яка свідчить про розмір затрат на реконструкцію, що і є базою для визначення розміру внеску.

З урахуванням граничного розміру пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, встановленого частиною 6 Закону № 3038-У1, до бюджету м. Харкова підлягає перерахуванню сума в розмірі 52 417 грн. 00 коп. із розрахунку: 524 170 грн. 00 коп. : 100 х 10%.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення розміру коштів, що підлягають перерахуванню до бюджету м. Харкова згідно з розрахунком величини пайової участі у розвитку інфраструктури міста Харкова.

Посилання на те, що на час перегляду заочного рішення відповідач перебувала на лікарняному, на правильність висновків суду першої інстанції не вливає.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, які ним обгрунтовано спростовано.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За правилами пунктів «б», «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Судові витрати, понесені позивачем, документально підтверджуються за подачу позовної заяви в розмірі 1 378 грн. 00 коп. (а. с. 1).

З урахуванням пропорційності до розміру задоволених позовних вимог судовий збір в загальному розмірі 918 грн. 67 коп. (83 269 грн. 89 коп. (заявлені позовні вимоги) : 52 417 грн. 00 коп. (задоволені позовні вимоги) = 1,5; 1 378 грн. 00 коп. : 1,5) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 374, 376 ч. 1 п. 1, п. 4, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 вересня 2016 року змінити в частині визначення розміру коштів, що підлягають перерахуванню до бюджету м. Харкова згідно з розрахунком величини пайової участі у розвитку інфраструктури міста Харкова, та судових витрат.

Пункт 2.1.1. Договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова викласти в такій редакції:

«Здійснює перерахування до бюджету м. Харкова (код платежу - 24170000, рахунок - 0002, МФО - 851011, код ЄДРПОУ - 37999649, банк - ГУДКУ у Харківській області, одержувач - УДКСУ у місті Харкові Харківської області) коштів у розмірі 52 417 грн. 00 коп. (п'ятдесят дві тисячі чотириста сімнадцять грн. 00 коп.), згідно з розрахунком величини пайової участі у розвитку інфраструктури міста Харкова, який додається».

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради 918 грн. 67 коп. (дев'ятсот вісімнадцять грн. 67 коп.) судового збору.

В іншій частині заочне рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 12 грудня 2018 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Р.М.Піддубний

О.Ю.Тичкова