АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня2018 року м. Київ

Справа № 752/28/17

Апеляційний суд м. Києва в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Білич І.М., Поліщук Н.В.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва постановленого під головуванням судді Новака А.В. 14 березня 2018 року у м. Києві, дата складення повного тексту не зазначена, у справі за позовом ОСОБА_2 до відповідачів: Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре», ОСОБА_3,

№ апеляційного провадження:22-ц/796/4007/2018
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.

В С Т А Н О В И В

У грудні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре», ОСОБА_3 про стягнення пені, майнової та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому з урахуванням уточнень, просив стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре» пеню та три відсотка річних в сумі 877, 88 грн. за період з 08.06.2016 по 26.07.2016; з ОСОБА_3 різницю між виплаченим розміром страхового відшкодування та фактичним розміром шкоди, яка становить 15763,70 грн.; моральну шкоду в розмірі 3000,00 грн.; з відповідачів судові витрати у розмірі вартості проведеного авто-товарознавчого дослідження, сума якої становить 2500,00 грн. та судовий збір у розмірі 551, 20 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 16.12. 2015 на перехресті пр. Маяковського та бул. Перова в місті Києві водій ОСОБА_3 керуючи автомобілем «Форд Сієра», р.н. НОМЕР_1 вчинив зіткнення з автомобілем «Шкода Октавія», р. н. НОМЕР_2, власником якого є ОСОБА_2 Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Форд Сієра», р.н. НОМЕР_1 була застрахована у ТзДВ «Страхова компанія «Київ Ре», у зв'язку з чим позивач звернувся до останньої із заявою про виплату страхового відшкодування, проте ТзДВ «Страхова компанія «Київ Ре» здійснила виплату страхового відшкодування з порушенням строків здійснення такої виплати. Позивач вважає, що у зв'язку з пропуском ТзДВ «Страхова компанія «Київ Ре» строків здійснення страхового відшкодування з останньої підлягають до стягнення пеня та три відсотка річних. Також з ОСОБА_3 підлягають стягненню різниця між виплаченим розміром страхового відшкодування та фактичним розміром шкоди та моральна шкода.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14.03.2018 в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре», ОСОБА_3 про стягнення пені, майнової та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовлено.

Не погодився із зазначеним судовим рішенням позивач, його представником ОСОБА_4 подано апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права у зв'язку з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи. Представник позивача вказує на те, що суд першої інстанції не дослідив належним чином Звіт №113/12/15 від 10.03.2016 стосовно вартості відновлювального ремонту КТЗ 33491,69 грн. (розмір завданої шкоди) та Висновок №1-28/11 від 28.11.2016, за яким вартість відновлювального ремонту становить 35541,10 грн., у зв'язку з чим суд першої інстанції прийняв незаконне та необгрунтоване рішення, оскільки з відповідача ОСОБА_3, як з винної особи підлягає стягненню різниця між вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу та сумою страхового відшкодування. Також вказує на те, що суд першої інстанції не з'ясовував обставини, щодо завдання моральної шкоди позивачу та порушив ст. ст. 23 і 1167 ЦК України. Також зазначає, що висновок суду першої інстанції про те, що ТзДВ «Страхова компанія «Київ Ре» своєчасно виконало свої зобов'язання щодо виплати страхового відшкодування, оскільки правомірно продовжила строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування та виплату такого з урахуванням кількості днів прострочення терміну визначеного у ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є необгрунтованим, оскільки з даного контексту не зрозуміло про яке прострочення терміну йдеться.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, просить його скасувати та постановити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В порядку п. 8 ч. 1 Розділу ХIII Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України(в редакції від 03.10.2017), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

А отже Апеляційний суд м. Києва є компетентним судом щодо розгляду даної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В порядку ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. На підставі вказаної норми процесуального законодавства розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що 16.12.2015 на перехресті пр. Маяковського - бул. Перова в м. Києві водій ОСОБА_3 керуючи автомобілем «Форд Сієра», р.н. НОМЕР_1 вчинив зіткнення з автомобілем «Шкода Октавія», р.н. НОМЕР_2, власником якого є ОСОБА_2

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Форд Сієра», р.н. НОМЕР_1 була застрахована у ТзДВ «Страхова компанія «Київ Ре», у зв'язку з чим на адресу останньої 21.12.2015 надійшло повідомлення про настання страхового випадку.

09.03.2016 ОСОБА_2 звернувся до ТДВ «Страхова компанія «Київ Ре» із заявою про виплату страхового відшкодування.

26.07.2016 ТзДВ «Страхова компанія «Київ Ре» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 17727, 99 грн., з урахуванням ПДВ на розрахунковий рахунок зазначений позивачем.

Відповідно до положень ст. 35.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Згідно з п. 36.2 ст. 36 вищевказаного Закону, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний:

у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення.

Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення пені за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування, суд першої інстанції виходив з того, що ТДВ «Страхова компанія «Київ Ре» своєчасно виконала свої зобов'язання щодо виплати страхового відшкодування ОСОБА_2, оскільки правомірно продовжила строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування та виплату такого з урахуванням кількості днів прострочення терміну подання заяви про здійснення страхового відшкодування.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з такого.

З матеріалів справи вбачається, що 21.12.2015 позивач подав до страхової компанії повідомлення про настання страхового випадку.

Із заявою про виплату страхового відшкодування ОСОБА_2 звернувся до ТзДВ «Страхова компанія «Київ Ре» 09.03.2016, тобто з порушенням строку встановленого положеннями п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У зв'язку з цим, відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату ТзДВ «Страхова компанія «Київ Ре» було збільшено на кількість днів прострочення подання вказаної заяви.

Таким чином, ТзДВ «Страхова компанія «Київ Ре» здійснила виплату страхового відшкодування 26.07.2016 з додержанням строків передбачених ст. ст. 35, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому підстави для стягнення пені за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування відсутні.

Статтею 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоду майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України, визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

У підтвердження розміру завданої йому матеріальної шкоди, позивач посилається на Звіт №113/12/15 складений 10.03.2016 згідно якого вартість відновлювального ремонту КТЗ складає 33491, 69 грн., та Висновок №1-28/11 від 28.11.2016, згідно якого вартість відновлювального ремонту КТЗ становить 35541,10 грн.

З матеріалів справи вбачається, що страховиком позивачу було відшкодовано 17727, 99 грн. страхового відшкодування, отже невідшкодованою, на думку позивача, залишається різниця між вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу та сумою страхового відшкодування, яка складає 15763, 70 грн., та підлягає стягненню із ОСОБА_3

Разом з цим, позивачем не було надано документів, які б підтверджували надання послуг з ремонту його автомобіля, тобто визначали реальну вартість виконаних робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, тобто фактичний розмір заподіяної шкоди, а тому колегія суддів вважає, що підстави для стягнення різниці між вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу та сумою страхового відшкодування з ОСОБА_3 відсутні.

Таким чином, суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення різниці між вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу та сумою страхового відшкодування правильно виходив із того, що позивачем не доведено наявність завданого йому збитку в розмірі 33491, 69 грн., а тому відсутні підстави і для стягнення різниці.

Відповідно до змісту ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», підставами задоволення судом позову про відшкодування заподіяної фізичній особі моральної шкоди є наявність моральної (немайнової) шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд першої інстанції вірно виходив з того, що позивачем до суду не надано жодного доказу на підтвердження спричинення йому шкоди та не обґрунтовано розмір цієї шкоди.

Крім того, не надано доказів наявності винних дій відповідача ОСОБА_3 в завданні такої шкоди позивачута причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням, а тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відсутності підстав для стягнення моральної шкоди.

Посилання позивача на те, що судом першої інстанції не в повній мірі досліджені матеріали справи, що призвело до прийняття необґрунтованих висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи, що в свою чергу є підставою для скасування рішення суду, не знайшли свого підтвердження.

Враховуючи вищевикладене, колегія приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 березня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: