Дата документу 13.11.2018 Справа № 2-3894/09
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 2-3894/09
Провадження №22-ц/807/297/18
Головуючий в 1-й інстанції - Добрєв М.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2018 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.
суддів:Крилової О.В.
Полякова О.З.
секретарБабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 квітня 2018 року, постановлену у м. Запоріжжі у справі за скаргою ОСОБА_5 на дії державного виконавця Олександрівського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Кулініченко О.М.,-

В С Т А Н О В И В:

Скаржник ОСОБА_5, звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Олександрівського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області, в якій зазначив, що 17.02.2010 р. Ленінським районним судом м. Запоріжжя був виданий виконавчий лист на виконання рішення суду № 2-3894/2009 від 08.12.2009 року про стягнення з ОСОБА_8 та ОСОБА_5 на користь Філії - Шевченківське відділення №7858 ВАТ «Державний ощадний банк України» суми заборгованості за кредитним договором № 401-Ф, укладеним 27.01.2006р. між філією банку та ОСОБА_8, у розмірі - 368737,54 грн., та судові витрати: держмито 1700 грн. та ІТЗ 252 грн. У 2016 році ОСОБА_5 стало відомо, що з його пенсії згідно вищевказаного виконавчого листа утримується по 260 грн. щомісячно на погашення заборгованості за кредитом. Скаржник вважає, що дії державного виконавця щодо утримання з його пенсії суми заборгованості за кредитом необґрунтовані та грубо порушують його права, в зв'язку з чим просить суд визнати дії державного виконавця Куліченко О.М. незаконними, скасувати її рішення та повернути йому суму стягнутих з нього коштів.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 квітня 2018 року відмовлено у задоволенні скарги.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нове рішення про задоволення скарги.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є: неповнота з'ясування обставин, що мають значення для справи; зазначення в судовому рішення однією з підстав відмови в задоволенні скарги, пропуск строку на оскарження дій державного виконавця, при задоволенні клопотання про поновлення пропущеного строку на оскарження; не врахування погашення основним боржником ОСОБА_8 боргу перед банком, а відповідно безпідставне стягнення частини заборгованості з скаржника, який є інвалідом ІІІ групи; неврахування тієї обставини, що пенсія скаржника після вирахування 20% складає 1169,00 грн. і є недостатньою для існування.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За положенням ч. 1 п. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 19.08.2016 року до Олександрівського ВДВС надійшла заява представника ПАТ «Державний ощадний банк» про прийняття до виконання виконавчого листа за №2-3894/09 щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_5 (а.с. 21, 22). Державним виконавцем Куліченко О.М., 23.08.2016р. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 51990217 за зазначеним виконавчим листом (а.с.24), яка була направлена боржнику рекомендованою кореспонденцією (а.с. 23, 25), що підтверджується інформацією з сайту «Укрпошта» щодо відстеження посилання поштових відправлень (а.с. 26).

Відповідно до частини 2 статті 68 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на момент вчинення виконавчих дій), державний виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника за письмовою заявою стягувача.

30.09.2016 року до відділу державної виконавчої служби надійшла заява від стягувача ПАТ «Державний ощадний банк України» про звернення стягнення на пенсію боржника ОСОБА_5 (а.с.27). Тому, в цей же день державним виконавцем було встановлено, що боржник отримує пенсію в Олександрівському УПФУ м. Запоріжжя та направлено постанову від 30.09.2016 р. № 51990217 про звернення стягнення на пенсію боржника у розмірі 20 % (а.с. 28, 28 зворот). Згідно довідки начальника Олександрівського ВДВС м. Запоріжжя № 833/7 від 12.01.2018 з боржника станом на 01.01.2018 стягнуто та перераховано 2850,23 грн.

Твердження ОСОБА_5 про те, що основним боржником у повному обсязі погашено суму заборгованості за кредитом, є необґрунтованими, надуманими, та такими, що спрямовані на введення суду в оману з метою уникнення відповідальності за невиконання умов договору поруки і ухилення від сплати заборгованості за кредитом, оскільки згідно листа № 53765 від 28.11.2017р., в.о. начальника Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя - Гнідої Ю.В., долученого до матеріалів справи (а.с.81), в Дніпровському ВДВС відкрито виконавче провадження ВП№50391016 де боржником є ОСОБА_8, а також, згідно листа № 22338 від 23.03.2018 р., начальника Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя - Проценко А.Ю., який є в матеріалах справи (а.с.79), сума боргу з боржника ОСОБА_8 стягнута частково за рахунок реалізації у розмірі 38320,89 грн. та виконавчий збір 3832,09 грн. Згідно листа № 107.20./2-408 від 14.03.2018р. представника філії-ЗОУ АТ «Ощадбанк» - Зернової К.Г., копія в матеріалах справи (а.с.80), станом на 13.03.2018р. непогашена заборгованість складає 326774,42 грн,, держмито 1700 грн. та ІТЗ 252 грн.

Враховуючи наведене суд першої інстанції прийшов до висновку, що в діях державного виконавця, не вбачається порушень вимог законодавства, його дії проведенні у чіткій відповідності до ЗУ «Про виконавче провадження», тому не має підстав для задоволення скарги.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з п. 9 ч. 1ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду, тому виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року.

В силу ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до Цивільного процесуального Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця, або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08.12.2009 року задоволено позов філії Шевченківського відділення №7858 ВАТ «Державний ощадний банк України» про солідарне стягнення з ОСОБА_8 та ОСОБА_5 заборгованості за кредитним договором №401-Ф від 27 січня 2006 року. Відповідно до матеріалів справи, рішення суду перебуває на виконанні у відділах виконавчої служби за місцем проживання боржників. Дії державного виконання з приводу виконання рішення відповідають діючому законодавству, а порушення, на які вказує скаржник ОСОБА_5 не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи в суді першої інстанції, не встановлено їх і при апеляційному розгляді.

Розглядаючи скаргу ОСОБА_5, суд першої інстанції правильно, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Щодо доводів апелянта, з приводу зазначення в судовому рішення однією з підстав відмови в задоволенні скарги, пропуск строку на оскарження дій державного виконавця, то колегія суддів зауважує, що судом першої інстанції скаргу розглянуто по суті, підставою для відмови в її задоволенні є законність дій державного виконавця, а наслідки подання скарги з пропуском строку відповідно до положень цивільного процесуального законодавства не застосовані.

Доводи ОСОБА_5 про те, що основним боржником у повному обсязі погашено суму заборгованості за кредитом, є недоведеними, оскільки відповідно до листа № 107.20./2-408 від 14.03.2018р. представника філії-ЗОУ АТ «Ощадбанк» - Зернової К.Г., станом на 13.03.2018 непогашена заборгованість за виконавчим листом №2-3894/09р. складає 326774,42 грн., держмито 1700 грн. та ІТЗ 252 грн. Вказана інформація також підтверджується, листом № 22338 від 23.03.2018, начальника Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя - Проценко А.Ю. (а.с.79), відповідно до якого сума боргу з боржника ОСОБА_8 стягнута частково за рахунок реалізації у розмірі 38320,89 грн. та виконавчий збір 3832,09 грн.

Звернення стягнення на пенсію боржника ОСОБА_5 та утримання з його пенсії 20% до повного погашення суми боргу відповідає вимогам ст. ст. 68, 69, 70 Закону України «Про виконавче провадження» (№606- XIV в редакції станом на 12.06.2016 року). А тому доводи апелянта, з цього приводу є необґрунтованими.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться лише до незгоди з рішенням суду першої інстанції, ґрунтуються фактично на тих же доводах, на які посилався апелянт в суді першої інстанції, як на підстави своїх вимог, вони фактично оцінені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні і його висновків не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 квітня 2018 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 14 листопада 2018 року.

Головуючий, суддя-доповідач С. В. Кухар

судді: О. В. Крилова

О. З. Поляков