ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Лаченкової О.В., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Василенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті»

на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 16 січня 2018 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Маринець Оксана Сергіївна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И Л А:

В червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 19 липня 2013 року між ним та ТОВ «Порше Мобіліті» було укладено кредитний договір № 50009711, відповідно до якого він отримав грошові кошти у розмірі 111 574,08 грн. зі сплатою 9,90% річних строком на 60 місяців для придбання автомобіля марки VW, модель Polo Sedan.

24 липня 2013 року зазначений транспортний засіб він передав у заставу відповідачу на підставі договору застави, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Балтакса І.В.

23 червня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маринець О.С. за зверненням відповідача було вчинено виконавчий напис № 712 про звернення стягнення на транспортний засіб Volkswagen, модель Polo, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, рік виробництва - 2013, колір - чорний, д/н НОМЕР_1, який йому належить.

Про наявність виконавчого напису він дізнався лише в квітні 2016 року, коли державним виконавцем було складено акт опису і арешту автомобіля.

Вважає, що виконавчий напис не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки неправильно розрахована сума штрафу, розмір заборгованості, який вказаний у вимозі про повернення кредиту від 04.03.2015 року, не відповідає розміру боргу, вказаному у виконавчому написі, крім того, у Тернівському міському суді Дніпропетровської області розглядається справа про стягнення з нього боргу за згаданим кредитним договором, що підтверджує факт існування спору між сторонами.

З урахуванням викладеного, просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 23 червня 2015 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маринець О.С., зареєстрований в реєстрі за № 712, про звернення стягнення на транспортний засіб Volkswagen, модель Polo, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, рік виробництва - 2013, колір - чорний, д/н НОМЕР_1, який йому належить на праві власності, переданий в заставу ТОВ «Порше Мобіліті» за договором застави транспортного засобу № 50009711 від 24 липня 2013 року.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 16 січня 2018 року позовні вимоги задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 23 червня 2015 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маринець О.С., зареєстрований в реєстрі за № 712, про звернення стягнення на транспортний засіб Volkswagen, модель Polo, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, рік виробництва - 2013, колір - чорний, д/н НОМЕР_1, який належить позивачу на праві власності, переданий в заставу ТОВ «Порше Мобіліті» за договором застави транспортного засобу № 50009711 від 24 липня 2013 року.

Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що нотаріусу були надані всі необхідні документи та підтверджено безспірність суми заборгованості, тому суд першої інстанції необґрунтовано задовольнив позовні вимоги.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він підтримує рішення суду першої інстанції та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Вислухавши учасників справи, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 19 липня 2013 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Порше Мобіліті» було укладено кредитний договір № 50009711, відповідно до якого позивач отримав грошові кошти у розмірі 111 574,08 грн., еквівалент суми кредиту в дол. США 13 680,00 доларів США, зі сплатою 9,90% річних строком на 60 місяців для придбання автомобіля марки VW, модель Polo Sedan, кузов НОМЕР_2.

24 липня 2013 року зазначений транспортний засіб позивач передав у заставу відповідачу на підставі договору застави, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Балтакса І.В.

У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором, ТОВ «Порше Мобіліті» 04.03.2015року направило ОСОБА_1 вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату відсотків за користування кредитом.

23 червня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маринець О.С. за зверненням відповідача було вчинено виконавчий напис № 712 про звернення стягнення на транспортний засіб Volkswagen, модель Polo, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, рік виробництва - 2013, колір - чорний, д/н НОМЕР_1, який належить позивачу.

За рахунок коштів отриманих від реалізації транспортного засобу запропоновано задовольнити вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» за невиплачену у період з 16 грудня 2014 року по 4 березня 2015 року заборгованість, яка станом на 4 березня 2015 року становила: 219 035,88 грн. - дострокове повернення невиплаченої суми кредиту (відповідно до обмінного курсу за безготівковими операціями ПАТ «Креді Агріколь Банк» станом на 04.03.2015 року, дату заяви про вчинення виконавчого напису), 4 822,68 грн. - несплачені чергові платежі (прострочені відсотки та прострочена сума основного боргу); 1 672,92 грн. - штрафні санкції відповідно до ст. 8.3 договору; 56 430,00 грн. - штраф за порушення вимоги щодо страхування майна в розмірі 15% від суми кредиту; 776,83 грн. - компенсація страхових платежів відповідно до ст. 5.6. договору; 22 314,82 грн. - штраф в розмірі 20% від суми кредиту за порушення терміну дострокового повернення кредиту на вимогу компанії до суми заборгованості, що разом становить 305 053,13 грн.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів встановлюється Кабінетом міністрів України.

Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» (далі - Перелік) для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.01.1992 року № 2 «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову у їх вчиненні» у п. 13 роз'яснено, що відповідно до ст. ст. 34, 36, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом лише за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, що підтверджується документами, передбаченими спеціальними нормативними актами з цього приводу, і що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у випадках, коли законом встановлено інший строк давності, не минув цей строк.

Згідно наданих третьою особою документів, які стали підставою для вчинення оспорюваного виконавчого напису, у якості підтвердження заборгованості позичальника за кредитним договором надано копії зведеної облікової виписки з рахунку клієнта від 04.03.2015 року та від 18.06.2015 року, а також копії рахунку-фактури.

У вимозі, яка була направлена на адресу позивача, ТОВ «Порше мобіліті» вимагав дострокового повернення суми кредиту у повному обсязі, що станом на 04.03.2015 року становила 349 597,70 грн., яка складалася з дострокового повернення невиплаченої суми кредиту, що становить еквівалент 10 052 доларів США і відповідно до обмінного курсу за безготівковими операціями ПАТ «Креді Агріколь Банк» складає 276 446,23 грн.; несплачених чергових платежів (прострочені відсотки та прострочена сума основного боргу) в розмірі 11 154,22 грн.; штрафних санкцій відповідно до ст.8.3 договору в розмірі 3 236,76 грн.; штраф за порушення вимог щодо страхування майна в розмірі 15% від суми кредиту в розмірі 56 430,00 грн., компенсація страхових платежів відповідно до ст..5.6 договору в розмірі 2 330,49 грн.

Однак, із зведеної облікової виписки з рахунку клієнта від 18.06.2015 року вбачається, що непогашена заборгованість ОСОБА_1 по виставленим рахункам становить 43 366,39 коп. Розрахунки щодо інших видів боргу взагалі відсутні.

Встановивши зазначені обставини суд першої інстанції, керуючись ст.34, 87, 88, 89 Закону України "Про нотаріат", Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. №1172, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. №296/5,прийшов до обґрунтованого висновку про те, що виконавчий напис не може вважатися таким, що не потребує додаткового доказування, а відтак не підлягає примусовому виконанню.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо наявності всіх необхідних документів і відомостей для вчинення виконавчого напису не відповідають матеріалам справи та нижчезазначеним положенням законодавства.

Згідно матеріалів справи, в провадженні Тернівського міського суду Дніпропетровської області з листопада 2015 року перебуває цивільна справа за позовом ТОВ «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості та збитків за кредитним договором (а.с.20), що спростовує посилання відповідача на безспірність заборгованості боржника. Посилання відповідача щодо безспірності заборгованості позивача на час звернення за вчиненням нотаріального напису зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції в цій частині.

Крім того, статтею 20 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави.

У частині першій статті 23 Закону України «Про заставу» передбачено, що відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом.

Статтею 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено позасудові способи звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, серед яких і реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Згідно із частиною першою статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Частиною першою статті 50 цього Закону визначено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду.

Отже, можливість звернення стягнення на предмет застави передбачена як загальним Законом України «Про нотаріат», так і спеціальним - Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»

При цьому частинами першою, третьою статті 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» установлено порядок звернення стягнення на предмет застави. Зокрема, звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет застави.

Така вимога узгоджується з частиною першою статті 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», згідно з якою обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов'язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Тобто законодавець визначив, що для звернення стягнення на предмет застави необхідно письмово повідомити боржника та зареєструвати в Реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Вказані вимоги є імперативними і не виконуються на розсуд стягувача.

Згідно зі статтею 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов'язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов'язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. До закінчення процедури звернення стягнення обтяжувач зобов'язаний вживати заходи щодо збереження відповідного рухомого майна згідно з вимогами, встановленими статтею 8 цього Закону.

Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» пов'язує подальші дії стягувача не лише з виконанням чи невиконанням боржником вимоги усунути порушення зобов'язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу, але й установлює відповідний строк для такого виконання - протягом 30 днів, та пов'язує початок спливу цього строку з моментом реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а отже, і подальших дій зі звернення стягнення на предмет застави.

Однак матеріали справи не містять доказів про те, що відповідач в передбаченому Законом порядку здійснював реєстрацію відомостей про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Тобто ухилення від надіслання боржнику повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання, реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а також недотримання 30-денного строку з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження вважаються порушеннями, які унеможливлюють вчинення нотаріусом виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави.

Процедуру вчинення виконавчого напису врегулювано у Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява (підпункт 2.1пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5), а нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, передбачені Переліком № 1172, та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (стаття 88 Закону України «Про нотаріат», підпункти 3.1, 3.2 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5).

Підпунктом 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5 передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку № 1172, а якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус має право витребувати їх у стягувача, а якщо для вчинення виконавчого напису, крім документа, що встановлює заборгованість, необхідно подати й інші документи, зазначені в цьому Переліку, то вони до виконавчого напису не приєднуються, а залишаються у матеріалах нотаріальної справи (підпункт 2.2 пункту 2 та підпункт 3.6 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5).

Разом з тим, відсутність у Законі України «Про нотаріат» та в Порядку № 296/5 вимоги до нотаріуса провести перевірку дотримання стягувачем норм спеціального Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» щодо реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження та спливу тридцятиденного строку з моменту реєстрації не свідчить про можливість невиконання нотаріусом цих вимог, оскільки в разі розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовими актами перевага надається спеціальному, якщо його скасовано виданим пізніше загальним актом.

Тобто, в цьому випадку необхідно дотримуватися вимог Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Встановлення нотаріусом на стадії відкриття нотаріального провадження, що заява стягувача не містить такої інформації або стягувач не надав необхідних документів, що підтверджують зазначені обставини, перешкоджає вчиненню нотаріусом виконавчого напису.

При цьому неподання стягувачем на вимогу нотаріуса на стадії підготовки до вчинення нотаріального провадження доказів реєстрації у Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет застави є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії на підставі пункту 2 частини першої статті 49 Закону України «Про нотаріат», а невчинення нотаріусом дій щодо вжиття заходів про витребування від обтяжувача згаданої інформації та документів на її підтвердження і, як наслідок, вчинення виконавчого напису без таких документів вказує на незаконність нотаріальної дії як виконаної без усіх необхідних даних.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у Постанові Великої Палати від 16.05.2018 року у справі № 320/8269/15-ц.

Таким чином, відповідачем не прийнято до уваги, що звернення стягнення на предмет застави пов'язується саме з реєстрацією у Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження та сплив тридцятиденного строку для добровільного виконання боржником свого зобов'язання.

Приватний нотаріус не перевірила реєстрації стягувачем у Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження, не врахувала, що звернення стягнення на предмет застави може бути розпочате лише в разі невиконання боржником свого зобов'язання протягом тридцяти днів з дня реєстрації у Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження.

Таким чином, суд першої інстанції правильно вирішив спір по суті та дійшов обгрунтованих висновків про відсутність підстав для вчинення спірного виконавчого напису.

Передбачених ст.376 ЦПК України порушень норм матеріального чи процесуального права, які б могли призвести до скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Судові витрати, понесені в зв'язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» - залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 16 січня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: О.В.Лаченкова

О.В.Свистунова