КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2018 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 755/6249/18

номер провадження: 22-ц/824/471/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

за участю секретаря - Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 24 травня 2018 року, ухвалене у складі судді Ластовки Н.Д., у справі за позовом ОСОБА_2 до комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Дніпровського району» міста Києва про визнання незаконними та скасування наказів про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді доган, визнання незаконними та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Дніпровського району» міста Києва (далі - КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Дніпровського району» міста Києва) про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовна заява ОСОБА_2 мотивована тим, що 12 червня 2015 року його прийнято на посаду сторожа дільниці технічного забезпечення виробництва КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Дніпровського району» міста Києва. Наказами №129 від 04 грудня 2017 року та №48 від 14 березня 2018 року до нього застосовано дисциплінарні стягнення у виді догани, а наказом №038к від 23 серпня 2018 року його звільнено з роботи за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку відповідно до п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України. Вважаючи вказані вище накази про застосування до нього дисциплінарних стягнень незаконними, позивач вказував про безпідставність його звільнення з роботи за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

З наведених підстав ОСОБА_2 просив визнати незаконними та скасувати накази № 129 від 04 грудня 2017 року та №48 від 14 березня 2018 року про застосування до нього дисциплінарних стягнень у виді догани, визнати незаконним та скасувати наказ №038к від 23 березня 2018 року про його звільнення, поновити його на роботі сторожем у дільниці технічного забезпечення виробництва КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Дніпровського району» міста Києва, стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07 березня 2018 року по день ухвалення судового рішення.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 24 травня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача - адвокат ОСОБА_3подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при розгляді справи не прийняв до уваги доводи позивача та не обґрунтував свої висновки у рішенні щодо їх відхилення. Вказує, що суд не врахував вимоги ст.149 КЗпП України та положення п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», якими передбачено, що при застосуванні до особи дисциплінарного стягнення, необхідно встановити причинний зв'язок між діями такої особи та проступку, необхідно встановити ступінь вини особи. Однак суд не звернув увагу на те, що дорожні знаки не були пошкоджені з вини позивача, а вони були повалені через сильний вітер внаслідок неякісного їх встановлення. Позивач, як сторож, не відповідає за якість дорожніх знаків, їх пакування, складання, оскільки це не входить до його обов'язків, передбачених посадовою інструкцією. Також вказує, що Інструкція та обов'язки сторожа по охороні території виробничої бази КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Дніпровського району» міста Києва не містить положень щодо необхідності здійснення сторожем закриття дверей у боксі, вимкнення світла в приміщеннях бази, періодичності обходу її території та часу, протягом якого сторож повинен вносити запис до журналу виїзду автомобілів, а тому ці обставини не можуть вважатися порушеннями позивачем обов'язків сторожа. Зазначає, що суд не звернув увагу на те, що у записі в трудовій книжці позивача не сформульовано конкретного порушення з посиланням на відповідний пункт трудового договору або Інструкції та обов'язки сторожа по охороні території виробничої бази, що на йому думку, свідчить про незаконність застосування до позивача дисциплінарних стягнень та, як наслідок, незаконність його звільнення.

Представник КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Дніпровського району» міста Києва адвокат ОСОБА_4 подала відзив на апеляційну скаргу, в якій вказує, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, судом в повному обсязі з'ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, надано належну правову оцінку поданим сторонами доказам та суд дійшов обгрунтованого висновку про відмову у позову. Вказує, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції. Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в округах» ліквідовано апеляційний суд Київської області і апеляційний суд міста Києва та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві, який розпочав свою роботу 03 жовтня 2018 року.

У зв'язку з ліквідацією суду відповідно до ч.5 ст.31 ЦПК України вказана цивільна справа передана до Київського апеляційного суду і за результатами автоматизованого розподілу справи визначено колегію суддів у складі судді-доповідача Верланова С.М., суддів Мережко М.В. та Савченка С.І.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Згідно зі ст.139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Згідно зі ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно наказу №54к від 11 червня 2015 року ОСОБА_2 був прийнятий на роботу до КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Дніпровського району» міста Києва на посаду сторожа у дільницю технічного забезпечення виробництва з 12 червня 2015 року.

04 жовтня 2011 року начальником КП ШЕУ Дніпровського району м. Києва Дрижко О.О. затверджено Інструкцію та обов'язки сторожа по охороні території виробничої бази КП ШЕУ Дніпровського району (далі - Інструкція).

Відповідно до пунктів 1.2, 1.3 Інструкції охорона приміщень, споруд, матеріальних цінностей, виробничої бази КП ШЕУ здійснюється цілодобово працівниками згідно інструкції, охорона організована шляхом добового чергування працівників, які контролюють перепускний режим, в'їзд та виїзд автотранспорту, несуть відповідальність за збереження матеріальних цінностей та майна ШЕУ.

Згідно з пунктом 1.4 Інструкції контроль пропускного режиму здійснюється на контрольно-технічному пункті, на якому перевіряється весь автотранспорт, що виїжджає з території бази, законність підстав для вивезення вантажу та матеріальних цінностей, в'їзд автотранспорту, перебування громадян на території КП ШЕУ. Періодично здійснюється обхід території бази, перевірка стану захищеності огорожі.

Особи, які порушили вимоги цієї інструкції притягуються до відповідальності згідно чинного законодавства (пункт 1.6 Інструкції).

Пунктом 3.1 Інструкції встановлено, що обхід території об'єкту, що охороняється, за розробленим маршрутом, в нічний час користуватися електроліхтарями.

Під час роботи сторож приймає під охорону службові та виробничі приміщення після закінчення роботи, їх охорону та збереження (пункт 3.7 Інструкції).

Відповідно до пунктів 7.1, 7.5 Інструкції сторож зобов'язаний охороняти всі без винятку матеріальні цінності на території виробничої бази ШЕУ, автозаправочну станцію, склади, адміністративно-побутовий корпус, криту стоянку машин, механічні майстерні, а також зобов'язаний вести журнали: обліку роботи у вихідні, святкові дні та надурочний час, реєстрація вивозу матеріальних цінностей сторонніми особами та організаціями, а також службами КП ШЕУ та чергування, передача зміни.

Як вбачається з рапорту провідного інженера ОСОБА_1 від 01 грудня 2017 року, вранці 01 грудня 2017 року під час добового чергування ОСОБА_2 встановлено, що дорожні знаки, привезенні комунальною корпорацією «Київавтодор» для виставки, були пошкоджені і розкидані біля ангару для збереження технічної солі, що свідчить про халатне відношення ОСОБА_2 до виконання своїх посадових обов'язків сторожа.

Згідно акту від 04 грудня 2017 року, складеного комісією підприємства, ОСОБА_2 відмовився написати пояснювальну записку по факту обставин, викладених в рапорті провідного інженера ОСОБА_1 від 01 грудня 2017 року (а.с.58).

За вказаний проступок наказом відповідача №129 від 04 грудня 2017 року ОСОБА_2 був притягнутий до дисциплінарної відповідальності у виді доганиза невиконання трудових обов'язків (а.с.59). Позивач відмовився від ознайомлення з даним наказом, про що комісією складено акт від 07 грудня 2017 року (а.с.60).

Установивши вказані обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вказаний вище наказ про оголошення догани позивачу прийнятий правомірно та з дотриманням строку і порядку застосування, оскільки ОСОБА_2 01 грудня 2017 року під час добового чергування на своїй робочій зміні не виконав покладених на нього посадових обов'язків сторожа щодо охорони, нагляду та збереження майна, матеріальних цінностей, що перебувають на балансі у відповідача.

Також судом першої інстанції встановлено та вбачається з доповідної записки механіка дільниці технічного забезпечення виробництва ОСОБА_7 від 18 лютого 2018 року, що 18 лютого 208 року після перевірки ним автомобілів і огляду території бази було встановлено, що ОСОБА_2 не вимкнув освітлення в ангарі для стоянки автомобілів, в якому було увімкнене опалення та двері в якому були відчинені при температурі мінус 5 градусів цельсія. На території сторож не з'явився, обхід бази не проводив, журнал виїзду та заїзду автомобілів не вів, фактичні годити виїзду та заїзду автомобілів відсутні (а.с.61).

У своїх письмових поясненнях від 06 березня 2018 року ОСОБА_2 зазначив, що 18 лютого 2018 року він працював на зміні один, в процесі роботи ним було допущено порушення щодо не вимкнення світла та не закриття дверей у боксі, визнав свою провину та запевнив про недопущення подібного у подальшому (а.с.62).

За вказані порушення наказом відповідача №48 від 14 березня 2018 року до ОСОБА_2 було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани за невиконання прокладених на нього трудових обов'язків. На підставі доповідної записки заступника головного механіка ОСОБА_8 наказано не допускати ОСОБА_2 до роботи в період з 07 березня 2018 року по 23 березня 2018 року (а.с.11, 66).

Враховуючи вимоги закону та встановлені обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої істанції дійшов вірного висновку, що вказаний наказ про оголошення догани позивачу прийнятий правомірно та з дотриманням строку і порядку застосування, оскільки ОСОБА_2 допустив порушення покладених на нього посадових обов'язків сторожа по охороні території 18 лютого 2018 року по обходу території об'єкту, що охороняється, та здійснюється за розробленим маршрутом; ведення журналів обліку роботи у вихідні, святкові дні та надурочний час, реєстрації вивозу матеріальних цінностей сторонніми особами та організаціями, а також службами КП ШЕУ та чергування, передачі зміни, а саме, пунктів 3.1, 7.5 Інструкції.

Тому доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував вимоги ст.149 КЗпП України та положення п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», якими передбачено, що при застосуванні до особи дисциплінарного стягнення, необхідно встановити причинний зв'язок між діями такої особи та проступку, необхідно встановити ступінь вини особи, є необґрунтованими з наведених вище підстав.

З наведених підстав також не заслуговують на уваги і доводи апеляційної скарги про те, що посадова інструкція сторожа не містить положень щодо необхідності здійснення сторожем закриття дверей у боксі, вимкнення світла в приміщеннях бази, періодичності обходу її території та часу, протягом якого сторож повинен вносити запис до журналу виїзду автомобілів.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 березня 2018 року начальник КП ШЕУ Дніпровського району Дрижко О.О. звернувся з поданням до голови профспілкового комітету КП ШЕУ Дніпровського району про надання згоди на звільнення ОСОБА_2 за систематичне невиконання ним обов'язків без поважних причин.

Профспілковий комітет КП ШЕУ Дніпровського району за результатами розгляду вказаного подання 22 березня 2018 року прийняв рішення (протокол №1) про надання згоди на звільнення ОСОБА_2 за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку п.3 ст. 40 КЗпП України (а.с.63-65).

Наказом відповідача №038к від 23 березня 2018 року ОСОБА_2 звільнено з роботи 23 березня 2018 року за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку відповідно до п.3 ст. 40 КЗпП України (а.с.9).

Встановлено, що 23 березня 2018 року позивача ознайомлено з даним наказом. В день звільнення з позивачем проведено розрахунок та йому видано трудову книжку.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» за передбаченими п.3 ст. 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст. 151 КЗпП), і ті громадські стягнення , які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минуло не більше одного року.

Тобто, систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, надає роботодавцю право розірвати трудовий договір за умови, якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного стягнення. Дана норма застосовується для звільнення працівника, який неодноразово, без поважних причин, припускався навмисного невиконання (чи неналежного виконання) покладених на нього трудових функцій та до якого вже були застосовані дисциплінарні або громадські стягнення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги закону та встановлені обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, установивши характер спірних правовідносин та дослідивши наявні в справі докази, дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач мав передбачені законодавством підстави для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за невиконання трудових обов'язків та дотримався порядку і строків застосування дисциплінарного стягнення, звільнивши позивача за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України, оскільки позивач раніше притягувався до дисциплінарної відповідальності.

Оскільки позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимог про поновлення на роботі, у задоволенні яких судом відмовлено, то суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні цих вимог.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не звернув увагу на те, що дорожні знаки не були пошкоджені з вини позивача, а вони були повалені через сильний вітер внаслідок неякісного їх встановлення, є необґрунтованими, оскільки позивачем та його представником не надано доказів на підтвердження вказаних обставин відповідно до вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України і таких доказів матеріали справи не містять.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що сторож не відповідає за збереження дорожніх знаків, оскільки це не входить до його обов'язків, передбачених посадовою інструкцією, є необґрунтованими, оскільки відповідно до пунктів 3.7, 7.1 Інструкції під час роботи сторож приймає під охорону службові та виробничі приміщення після закінчення роботи, їх охорону та збереження, а також зобов'язаний охороняти всі без винятку матеріальні цінності на території виробничої бази ШЕУ.

Інші доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, не дають підстав для висновку про невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 24 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді