Справа № 751/1710/17 Провадження № 22-ц/795/268/2018 Головуючий у I інстанції ОСОБА_1 Доповідач - Губар В. С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді Губар В.С.,

суддів Вінгаль В.М., Онищенко О.І.

із секретарем судового засідання Шапко В.М.

Позивач ОСОБА_2

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4

Треті особи приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_5, приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_6

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 21 грудня 2017 року, суддя Цибенко І.В.; час, місце ухвалення і дата складання повного тексту: 22 грудня 2017 року, м. Чернігів,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати недійсним договір купівлі-продажу 9/10 частин будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою м. Чернігів, вул. Московська, 51, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 від 06.03.2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за № 931 та просила визнати недійсним договір купівлі - продажу 1/10 частини будинку з господарськими будівлями та спорудами від 06.03.2017, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за № 1544.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилалась на те, що їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 17.05.2012 року належить житловий будинок по вул. Московська, 51 в м. Чернігові, який придбала у своєї сестри ОСОБА_3, тимчасово дозволивши їй проживати разом з сином в належному їй будинку.

Як зазначає ОСОБА_2, 10 березня 2017 року їй стало відомо, що на підставі дублікату свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 грудня 2011 року її сестра ОСОБА_3 уклала з ОСОБА_4 два нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу та продала належний їй, ОСОБА_2, житловий будинок по вул.Московській, 51 у м.Чернігові ОСОБА_4

Посилаючись на ст.ст. 215, 216 ЦК України, ОСОБА_2 вказує, що оспорювати правочин закон наділяє не лише сторону правочину, але й інших заінтересованих осіб, що не є сторонами правочину, а оспорюваними договорами від 06 березня 2017 року були порушені її права та законні інтереси як власника, тому вважає, що договори купівлі-продажу належного їй будинку були укладені під впливом обману зі сторони ОСОБА_3, яка приховала, що даний будинок на праві власності їй, ОСОБА_3, не належить і договори купівлі-продажу від 06 березня 2017 року, укладені між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, підлягають визнанню недійсними.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 21 грудня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вона не набувала права власності на спірний будинок. Посилається на положення ст.ст. 182, 210, 328, 331, 640 ЦК України, оскільки право власності їй, ОСОБА_2, на спірний будинок належить на підставі договору купівлі-продажу від 17 травня 2012р., який посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрований в реєстрі за № 585, що підтверджується матеріалами справи. є реєстрація договору купівлі-продажу № 585 від 17 травня 2012 року. Висновок суду про те, що право власності виникає з моменту державної реєстрації згідно до ст. 331 ЦК України, вважає помилковим.

Апелянт не згода з висновком суду першої інстанції про те, що позов може бути задоволено лише на вимогу сторони, яка вчинила правочин під впливом обману. На думку ОСОБА_2, хоча вона і не є стороною оспорюваних договорів купівлі-продажу, але має право оспорювати їх, що випливає з розяснення п. 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до якого заінтересованою особою в контексті ч. 3 ст. 215 ЦК України є будь-яка особа, яка має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання договору недійсним, повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів. Враховуючи зазначене, апелянт вважає, що вона особою, права та законні інтереси якої були порушення укладенням оспорюваних договорів.

Апелянт посилається на порушення судом першої інстанції вимог ст. 264, п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦК України та вказує, що судом не вирішено питання, чи належав спірний будинок на праві власності саме ОСОБА_3 на момент вчиненні спірних правочинів та не надав належної оцінки тому, що всі сторони в судовому засіданні вказали на те, що спірні договори є такими, що вчинені під впливом обману.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_4 ОСОБА_9 просить відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_2, а рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 21 грудня 2017 року залишити без змін, посилаючись на те, що рішення судом першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права. ОСОБА_9 стверджує, що право власності на нерухоме майно ОСОБА_2 зареєстровано не було, а відтак вона не вважається власником спірного будинку і ОСОБА_3 правомірно уклала догвори купівлі-продажу цього будинку із ОСОБА_4 Посилання апелянта на вчинення оспорюваних договорів під впливом обману є необґрунтованими.

Відзиви на апеляційну скаргу ОСОБА_3, приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області ОСОБА_5, приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області ОСОБА_6 у встановлений термін не подавались.

Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області ОСОБА_5, приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області ОСОБА_6 в судове засідання не зявились, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до положень ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторони, належним чином повідомленої про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, відтак апеляційний суд ухвалив розглядати справу у відсутність нез»явившихся учасників справи.

В апеляційному суді ОСОБА_2 та її представник апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

ОСОБА_2 пояснила, що належний їй спірний будинок не мала намірів продавати. Про продаж будинку невідомій їй, ОСОБА_2, особі позивач дізналась лише від сусідів, які зателефонували та повідомили, що у дворі знаходяться якісь невідомі люди.

Вона приїхала до свого будинку та довідалась, що будинок купила ОСОБА_4 Продаж належного їй, ОСОБА_2, будинку здійснений без її відома та згоди, поза її волею, тому вона 22.03.2017р. звернулась до суду та зверталась до міліції. З проданого будинку зникли належні їй, ОСОБА_2, меблі та речі. Усі правовстановлюючі документи на будинок, зокрема і технічний паспорт, знаходились у неї з часу купівлі у 2012 році будинку у ОСОБА_3 Після покупки будинку у 2012 р. державну реєстрацію не здійснила, оскільки вважала, що достатньо укладеного договору купівлі-продажу, який нотаріально посвідчений та зареєстрований у реєстрі. Наполягала, що ОСОБА_3 не мала права продавати будинок, який вже належав їй, ОСОБА_2

ОСОБА_3 в апеляційному суді апеляційну скаргу визнала та просила її задовольнити.

Пояснила, що оголошень про продаж спірного будинку вона ніде не розміщувала і продавати будинок не бажала.

Стверджувала, що у спірний будинок по вул..Московська,51 у м.Чернігові, де вона проживала зі своїм сином, приїхали незнайомі люди та запропонували продати будинок. Вона підписала довіреність і усі питання щодо продажу будинку вирішувала незнайома їй до продажу будинку жінка на прізвище ОСОБА_10. Стверджувала, що будинок продавала і діяла та підписувала документи під впливом незнайомих їй людей, які збирали та оформили усі документи для продажу будинку, бо у неї ніяких документів не було. Пояснювала, що її чимось поїли і вона, ОСОБА_3, їздила куди її возили та підписувала усі документи, що їй говорили. Стверджувала, що її та її сина тримали у якомусь готелі під Черніговом, а потім повезли у село у будинок, де вони мали жити, але той будинок майже розвалювався. Після приїзду до того села, сусіди у тому селі дали їй грошей на дорогу та порадили якнайшвидше поїхати, бо у тому будинку, до якого її та сина привезли, коїлись якісь недобрі речі. Злякавшись, вона із сином з того села одразу ж поїхали. Наполягала, що грошей за будинок № 51 по вул.Московська у м.Чернігові не отримувала, гроші їй лише показали перед підписанням договорів купівлі-продажу.

ОСОБА_4 та її представник у судовому засіданні апеляційну скаргу не визнали та просили рішення суду першої інстанції залишити в силі як законне і обґрунтоване. Пояснила, що із сином мешкала у однокімнатній квартирі і мала намір придбати житло. Звернулась до агенства з нерухомості «Практик, де їй запропонували купити будинок ОСОБА_3, який вона подивилась і погодилась купити. Наголошувала, що ОСОБА_3 продала їй спірний будинок, вони уклали нотаріально посвідчені договори і вона за будинок заплатила ОСОБА_3 218400 гривень, що становило на час продажу 8000 доларів США, враховуючи суму завдатку у 1000 доларів США. Наполягала, що не знала про сестру ОСОБА_3 та про те, що ОСОБА_3 продавала тій будинок. Пояснила, що зясовувала дані щодо будинку, який мала купувати, та їй у БТІ та паспортній службі неофіційно усно повідомили, що спірний будинок належить ОСОБА_3 і вона там зареєстрована. Наголошувала, що речі та меблі, які знаходились у будинку, були непридатні для користування і вона їх позбавилась.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали кримінального провадження № 0002178 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, матеріали цивільної справи і обговоривши доводи скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно із ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції, посилаючись на положення ч. 1 ст. 230 ЦК України, виходив з того, що ОСОБА_2 не набула право власності на будинок № 51 по вул. Московська в м. Чернігові, оскільки не здійснила державну реєстрацію права власності на спірний будинок, а також виходив з того, що ОСОБА_11 не є стороною договорів купівлі-продажу від 06.03.2017, а тому не може їх оспорювати з підстав вчинення їх під впливом обману.

З рішенням суду першої інстанції не погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено такі фактичні обставини справи.

17 травня 2012 року ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) уклали нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_12 та зареєстрований у реєстрі за № 585 договір купівлі-продажу житлового будинку № 51 з надвірними будівлями та спорудами, що розташовані на земельній ділянці площею 608 кв.м по вулиці Московська у місті Чернігові. За цим договором купівлі-продажу продавець ОСОБА_3 передає у власність покупця ОСОБА_2 нерухоме майно у вигляді житлового будинку № 51 з відповідною кількістю надвірних будівель і споруд, який знаходиться по вулиці Московська у місті Чернігові та розташований на земельній ділянці площею 608 кв.м. Продаж будинку вчинено за 50811 грн. Вказаний житловий будинок має житлову площу 38,5 кв.м та загальну площу 46,6 кв.м. З надвірних будівель та споруд є: погребиця деревяна, сарай деревяний, погріб із шлакобетону та убиральня деревяна.

Відповідно до приписів ст.ст. 638, 639, 640 ЦК України зазначений договір купівлі-продажу житлового будинку № 51 з надвірними будівлями та спорудами, що розташовані на земельній ділянці площею 608 кв.м по вулиці Московська у місті Чернігові, є укладеним з 17 травня 2012 року (а.с.73-79).

Виходячи з презумпції правомірності правочину згідно до ст. 204 ЦК України, цей укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договір купівлі-продажу від 17.05.2012 р. є чинним та підтверджує факт набуття ОСОБА_2 вказаного будинку № 51 по вулиці Московській у м.Чернігові у власність на законних підставах у відповідності до ст. 382 ЦК України.

Відповідно до чинного станом на 17.05.2012 р. п.2.1 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом Мінюсту від 07.02.2002 р. № 715, здійснення державної реєстрації прав на нерухоме майно - це право власника, а не його обовязок, яке на законодавчому рівні не обмежувалось у часі.

Отже, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 17.05.2012 р. та нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу житлового будинку відбувся, є укладеним і не є нікчемним та не є недійсним.

Відповідно до статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відтак, належність житлового будинку № 51 з надвірними будівлями та спорудами, що розташовані на земельній ділянці площею 608 кв.м по вулиці Московська у місті Чернігові ОСОБА_2 і законність набуття цього нерухомого майна ОСОБА_2 у власність достовірно і безсумнівно підтверджується правовстановлюючим правочином - чинним нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу, укладеним 17.05.2012 р. між продавцем ОСОБА_3 та покупцем ОСОБА_2

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що придбавши вищевказаний будинок, ОСОБА_2 розпорядилась придбаним будинком та дозволила своїй сестрі ОСОБА_3 з її, ОСОБА_3, хворим сином ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_1, який потребував лікування, проживати та не зніматися з реєстрації у придбаному нею, ОСОБА_2, будинку.

Отже, проданий ОСОБА_3 будинок № 51 з надвірними будівлями та спорудами, по вулиці Московська у місті Чернігові, вибув з її, ОСОБА_3, власності.

Зазначені обставини в апеляційному суді ніким не спростовані.

Як встановлено апеляційним судом, 18.2017р. ОСОБА_3, проживаючи у проданому нею ОСОБА_2 житловому будинку № 51 по вул.Московській у м.Чернігові, за наявності виданої 18.02.2018 р. Новозаводським РВ у місті Чернігові УДМС України в Чернігівській області на час оформлення нового паспорта громадянина України довідки № 5, надала зареєстрованій у м.Києві ОСОБА_10 посвідчену приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_6 довіреність на представництво її, ОСОБА_3, інтересів з повноваженями щодо отримання документів та вчинення юридично значимих дій від імені довірителя (т. 1, а.с.247).

22 лютого 2017 р. ОСОБА_3 отримала паспорт громадянина України (а.с.124).

22 лютого 2017 р. у газеті «Обявления» розміщено повідомлення про втрату свідоцтва про право на спадщину за адресою: м.Чернігів, вул.Московська,51 на імя ОСОБА_3 (т.1 а.с.141).

23 лютого 2017 р. на будинок № 51 по вул.Московській у м. Чернігові Чернігівським МБТІ виготовлений технічний паспорт на імя ОСОБА_3 (т.1 а.с.112-116).

23 лютого 2017 р. КП Чернігівським МБТІ на вхідний документ без номера від 23.02.2017 р. видана інформаційна довідка № 620 про те, що станом на 31.12.2012 р. за ОСОБА_3Ф зареєстровано право власності на будинок № 51 по вул.Московська, 51 вцілому на підставі свідоцтва про право на спадщину від 27.12.2011 р. № 3-2348 (т.1 а.с. 107)

28 лютого 2017 р. ОСОБА_10 отримала дублікат Свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 грудня 2011 року, згідно якому ОСОБА_3 успадкувала житловий будинок № 51 з відповідними надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по вулиці Московській у м.Чернігові після смерті своєї матері ОСОБА_14, померлої 27 червня 2006 р. (а.с. 109-111, 138-140 т. 1).

02 березня 2017 р. субєктом оціночної діяльності визначена ринкова вартість спірного будинку у розмірі 99000 грн. станом на 02 березня 2017 р. (т.1 а.с. 121-122).

З наявної у справі довідки управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 02 березня 2017 р. убачається, що ОСОБА_3 02.03.2017 р. знята з реєстрації за адресою м. Чернігів, вул. Московська, 51 у звязку із вибуттям до нового місця проживання з 02.03.2017 р. у село Радомка Семенівського району Чернігівської області (т. 1, а.с.246 на звороті).

06 березня 2017 р. на імя ОСОБА_3 видана довідка Новозаводською районною у м. Чернігові радою про те, що ОСОБА_3 дійсно проживає у селі Радомка. В належному їй будинку № 51 по вул.Московській у м.Чернігові зареєстрованих немає (т. 1 а.с. 123).

06 березня 2017 р. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу частини житлового будинку, згідно до якого продавець ОСОБА_3 передає 9/10 частин житлового будинку № 51 з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться у м.Чернігові по вул. Московська у власність покупця ОСОБА_4, а покупець ОСОБА_4 приймає частину житлового будинку та сплачує за неї обговорену грошову суму. Відчужувана частина житлового будинку оглянута покупцем. Недоліків, які перешкоджають використанню частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за цільовим призначенням, на момент огляду не виявлено.

Претензій до продавця щодо якісних характеристик відчужуваної частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами покупець не має.

Згідно п.п. 2.1, 2.2 цього договору купівлі-продажу, продаж частини будинку вчинено за 89100 грн.00 коп., а розрахунок між сторонами, за їх повідомленням, відбувся до підписання цього договору у передбачений законом спосіб, зважаючи, що ціна продажу перевищує 50000 грн. Цей договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований у реєстрі за № 931 (а.с.103-106).

Також 06 березня 2017 р. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу частини житлового будинку, згідно до якого продавець ОСОБА_3 передає 1/10 частину житлового будинку № 51 з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться у м.Чернігові по вул. Московська у власність покупця ОСОБА_4, а покупець ОСОБА_4 приймає частину житлового будинку та сплачує за неї обговорену грошову суму. Відчужувана частина житлового будинку оглянута покупцем. Недоліків, які перешкоджають використанню частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за цільовим призначенням, на момент огляду не виявлено. Претензій до продавця щодо якісних характеристик відчужуваної частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами покупець не має.

Згідно п.п. 2.1, 2.2 цього договору купівлі-продажу, продаж частини будинку вчинено за 9900 грн.00 коп., які отримані продавцем від покупця до підписання даного договору. Цей договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за № 1544 (а.с.83-101).

Разом з тим, у матеріалах справи наявна розписка ОСОБА_3 від 06.03.2017 р. про те, що ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_4 218400,00 гривень, що еквівалентно 8000 тис.доларів США за продаж належного їй житлового будинку за адресою м.Чернігів, вул.Московська, буд.51 (т. 1а.с.242 на звороті). В апеляційному суді ОСОБА_4 не пояснила, що означає існування цієї розписки за наявності укладених між нею та ОСОБА_3 договорів купівлі продажу частин спірного будинку, зважаючи, що у нотаріально посвідчених договорах купівлі продажу від 06.03.2017 р. вказана зовсім інша вартість будинку.

Встановлено, що 06.03.2017 р. на підставі зазначених вище договорів купівлі-продажу відбулась державна реєстрація права власності ОСОБА_4 на житловий будинок № 51 по вулиці Московській у місті Чернігові, загальною площею 46,6 кв.м, житловою площею 38,5 кв.м.

Відтак, зважаючи на сукупність обставин цієї конкретної справи, доводи ОСОБА_4 про те, що укладені нею з ОСОБА_3 договори купівлі-продажу спірного будинку не порушують права та інтереси ОСОБА_2, апеляційний суд не бере до уваги як такі, що є юридично неспроможними.

Підставою для визнання недійсними договорів щодо нерухомого майна, право на яке має ОСОБА_2 згідно договору купівлі-продажу від 12.05.2015 р., є порушення як таких речових прав ОСОБА_2 в результаті укладення 06.03.2017 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 договорів купівлі-продажу належного ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 17.05.2012 р. житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по вул.Московська,51 у м.Чернігові.

Сам по собі факт відсутності державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на цей спірний будинок не може бути підставою для відмови їй у захисті її порушеного права на житловий будинок. № 51 з надвірними будівлями і спорудами по вул.Московська у м.Чернігові, придбаний нею 17.05.2012 р. на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу.

Зазначені обставини не були належним чином досліджені і не узяті до уваги судом першої інстанції, що призвело до помилкового вирішення справи.

Правомірність укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 цього договору купівлі-продажу від 17.05.2012 р., а отже і правомірність набуття ОСОБА_2 спірного будинку у власність, підтверджується також постановою Апеляційного суду Чернігівської області від 16 березня 2018 року у цивільній справі № 751/7374/17 і встановлені цим судовим рішенням обставини є преюдиціальними при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 21 грудня 2017 року.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільнихз прав і обовязків.

Відповідно до положень статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Отже, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією із сторін правочину, так так і іншою заінтересованю особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Сукупність досліджених обставин та наявних у справі доказів приводить апеляційний суд до переконання, що дії як ОСОБА_3, яка усвідомлювала, що будинок їй не належить, так і ОСОБА_4, яка не виявила належної обачності під час укладення 06.03.2017 р. договорів купівлі-продажу житлового будинку № 51 з надвірними будівлями і спорудами по вул.Московська у м.Чернігові, який уже був 17.05.2012 р. ОСОБА_3 проданий ОСОБА_2, не можуть вважатися добросовісними та суперечать інтересам суспільства та його моральним засадам.

Зважаючи на сукупність обставин справи та наявних у справі доказів, апеляційний суд не знаходить переконливими аргументи ОСОБА_4 про те, що вона не знала і не могла знати, що спірний будинок не належить ОСОБА_3

Відсутність у ОСОБА_3 паспорту громадянина України та правовстановлюючих документів на житловий будинок, не могли не викликати у ОСОБА_4 перестороги та обережності, які вона мала проявити, обравши та погодившись купити житловий будинок, який, як вона зазначила, був схожий на «бомжатник». З метою уникнення негативних наслідків при купівлі спірного будинку, ОСОБА_4 мала можливість звернутися хоча б до найближчих сусідів, які знали ОСОБА_2 як власника спірного будинку, мали і номер телефону ОСОБА_2 та які повідомили ОСОБА_2 про наявність сторонніх осіб у спірному обійсті.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.Право приватної власності є непорушним.

Частиною першою статті 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За приписами статті 334 раво власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимізовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об'єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України (абзац 2 підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 (справа N 1-33/2004).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави (абзац 15 підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини).

Внаслідок укладення спірних договорів і проведеної на їх підставі державної реєстрації, що здійснені усупереч волі позивача та без її відома, ОСОБА_2 неправомірно позбавлена належного їй на законних підставах житлового будинку № 51 з надвірними будівлями і спорудами по вул.Московська у м.Чернігові, належного їй з 17.05.2012 р. на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу.

У статті 1 першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Принцип непорушності права власності (недоторканності) закріплений і у статтях 319, 321 ЦК України.

За змістом статті 16 ЦК України, звертаючись до суду з позовом, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту. Порушене право може бути захищено у спосіб, хоча і непередбачений зазначеною нормою, законом чи договором, але такий, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим порушенням.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його, справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто, Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Згідно частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відтак, ОСОБА_2 правомірно звернулась до суду і її порушені права підлягають судовому захисту у обраний нею спосіб, який не суперечить приписам статтей 15,16 ЦК України і апеляційний суд дійшов висновку про те, що порушене право позивача може бути захищене в обраний нею спосіб та є ефективним з огляду на обставини цієї конкретної цивільної справи.

На підставі ч.ч. 1,4 ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов»язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною 1 пунктом 4 та частиною 2 статті 376 ЦПК України, окрім іншого, підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Зважаючи на викладене, у звязку з неправильними застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права, що вказані вище, апеляційний суд приходить до висновку про вихід за межі доводів апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення (постанови) про задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 необхідно стягнути по 1280 грн. судових витрат за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 21 грудня 2017 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу 9/10 частин житлового будинку № 51 по вул. Московська в м. Чернігів від 06 березня 2017 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за № 931.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу 1/10 частини житлового будинку № 51 по вул. Московська в м. Чернігів від 06 березня 2017 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за № 1544.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 по 1280 грн. у відшкодування понесених судових витрат за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий:Судді: