Справа №489/2931/17
Провадження №2/489/314/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2018 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста ОСОБА_1 у складі:

головуючого судді Румянцевої Н.О.,

із секретарем судових засідань ОСОБА_2,

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 в інтересах якого діє Орган опіки та піклування ОСОБА_6 міської ради, ОСОБА_6 міська рада про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

Позивач просить встановити факт прийняття ним спадщини після смерті дружини ОСОБА_7, яка померла 13 травня 2016 року та визнати за ним право власності на 2/3 частки квартири АДРЕСА_1. Посилаючись на те, що вищезазначена квартира була придбана ним з дружиною в період шлюбних відносин, але у звязку з тим, що оригінал правовстановлюючого документу було втрачено, а тому він не має можливості оформити свої спадкові права.

26 березня 2018 року від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог. Відповідно до якої, позивач просить визнати за ним право власності у спільній сумісній власності подружжя на ? частки квартири за адресою: м. Миколаїв, пр.-т Миру, 17, кВ. 96; визнати за ним право власності на 1/6 частки квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, яка померла 13 травня 2016 року.

26.березная 2018 року від позивача надійшла заява про заміну неналежного відповідача ОСОБА_6 міську раду на належних ОСОБА_4 та Орган опіки та піклування ОСОБА_6 міської ради який діє в інтересах ОСОБА_5.

Ухвалою суду проголошеною у судовому засіданні 06.09.2018 року клопотання задоволено, проведено заміну відповідачів.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнає та просить його задовольнити.

Від представника ОСОБА_6 міської ради надійшла заява про слухання справи за його відсутністю, просить прийняти рішення відповідно до норм чинного законодавства.

Від Першої ОСОБА_6 державної нотаріальної контори надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, заперечення по справі відсутні.

Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення.

Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Зясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ФП № 261453 між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зареєстровано шлюб 28 липня 1995 року.

Як вбачається з копії договору № 155 купівлі продажу нерухомого майна від 05.06.1996 року, на Товарній біржі «Нерухомість-Південь» був зареєстрований договір купівлі-продажу нерухомого майна № 155, укладений між ОСОБА_9 з одного боку та ОСОБА_7, з іншого боку, відповідно до якого ОСОБА_7 купила квартиру АДРЕСА_1, яка належала на праві власності ОСОБА_9 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів за № 155 від 21.08.1992 року.

За змістом статті 392 Цивільного кодексу України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Частиною 1 статті 356 Цивільного кодексу України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 357 Цивільного кодексу України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 367 Цивільного кодексу України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Приписами ч. 1 ст. 368 Цивільного кодексу України встановлено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

У відповідності з ч. 1, ч. 2 та ч. 3 ст. 372 Цивільного кодексу України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 71 Сімейного кодексу України, майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Нотаріус позбавлений можливості видати свідоцтво про право власності на частку у спільному майні подружжя у звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу.

Враховуючи, що спірна квартира була придбана у період шлюбу, вона належить позивачу та його померлій дружині на праві спільної часткової власності подружжя відповідно й вимога про визнання за позивачем права власності на частку у спільному майні обґрунтована та підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом на 1/6 частку вказаної вище квартири, суд приходить до наступного.

13 травня 2016 року померла дружина позивача та мати відповідачів - ОСОБА_7, свідченням чого є свідоцтва про смерть серії І-ФП № 242561.

Позивач посилається на те, що після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина у вигляді ? частки квартири АДРЕСА_2, на підставі договору купівлі продажу нерухомого майна № 155 від 05.06.1996 р. на Товарній біржі «Нерухомість-Південь».

Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_7. є позивач як її чоловік, та відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5, як діти.

ОСОБА_7 у січня 2017 року подав заяву про прийняття спадщини за законом до першої ОСОБА_6 державної нотаріальної контори інші спадкоємці не звертались.

Постановою державного виконавця першої ОСОБА_6 державної нотаріальної контори ОСОБА_10 від 21.02.2017 року відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, після смерті ОСОБА_7., померлої 13.05.2016 року, у звязку з тим, що позивачем не надано правовстановлюючих документів про право власності спадкодавиці.

Вказане підтверджується матеріалами спадкової справи 23/2017 до майна померлої 13 травня 2016 року ОСОБА_7.

Позивач зазначає що оригінал договору купівлі-продажу спірної квартири було втрачено.

Відповідно до довідки комунального підприємства «ОСОБА_6 міжміське бюро технічної інвентаризації» від 07.02.2017 р. станом на 28.12.2012 р. за адресою: м. Миколаїв, пр.-т Миру, 17, кВ. 96 право власності зареєстровано за ОСОБА_7 на підставі договору купівлі продажу нерухомого майна № 155 від 05.06.1996 р. на Товарній біржі «Нерухомість-Південь».

Позивач, у відповідності з вимогами ст. 1269 Цивільного кодексу України, подав до державного нотаріуса заяву про прийняття спадщини, свідченням чого є наявна в матеріалах справи копія спадкової справи № 23/2017 до майна померлої 13 травня 2016 року ОСОБА_7.

Положеннями статті 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За статтею 1217 цього Кодексу, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 Цивільного кодексу України передбачено, що до складу спадщини входить усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно із ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 141, 259, 263-265, Цивільного процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 в інтересах якого діє Орган опіки та піклування ОСОБА_6 міської ради, ОСОБА_6 міська рада про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_3 порядку поділу спільного майна подружжя.

Визнати за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом на 1/6 частки квартири АДРЕСА_3 після смерті дружини ОСОБА_7, яка померла 13 травня 2016 року.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд міста ОСОБА_1 або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: м. Миколаїв, пр.-т Миру, 17, кВ. 96, паспорт серії ЕО 251320.

Відповідач: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: м. Миколаїв, пр.-т Миру, 17, кВ. 96, паспорт серії ЕР 442976.

Відповідач: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_3, зареєстрований за адресою: м. Миколаїв, пр.-т Миру, 17, кВ. 96, в інтересах якого діє Орган опіки та піклування ОСОБА_6 міської ради, юридична адреса: м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20.

Суддя Ленінського районного

суду міста ОСОБА_1 Румянцева

Повний текст судового рішення складено «20» грудня 2018 року.