Справа № 161/843/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Олексюк А.В.
Провадження № 22-ц/773/7/18 Категорія: 27 Доповідач: Матвійчук Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів Русинчука М.М., Федонюк С.Ю.,

з участю секретаря - Лимаря Р.С.,

представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 квітня 2016 року,

В С Т А Н О В И В:

26 січня 2016 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулось до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 07 грудня 2006 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 22 688 доларів США, а відповідач зобов'язувалась повернути банку кредит у повному обсязі не пізніше 07 грудня 2027 року та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 12,30% річних.

У зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань за кредитним договором станом на 20 січня 2016 року у неї перед ПАТ «УкрСиббанк» виникла заборгованість в розмірі 13 875,81 доларів США, з яких: 13 824,04 доларів США - кредитна заборгованість; 51,77 доларів США - заборгованість по процентам, а також 4 409,62 грн - заборгованість по сплаті пені за несвоєчасне погашення кредиту, яка складається з 4 408,38 грн пені за прострочення сплати кредиту та 1,24 грн пені за прострочення сплати процентів.

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь вказаний розмір кредитної заборгованості та понесені судові витрати.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 квітня 2016 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 13 875,93 доларів США, 4 409,62 грн пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит, а також понесені витрати пов'язані зі сплатою судового збору в розмірі 5 237,16 грн.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 вересня 2016 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення цього суду від 21 квітня 2016 року відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просила скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову банку, з підстав неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також через порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з таких мотивів.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Згідно з ст. 536 цього Кодексу за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На відміну від процентів, які є платою за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобов'язання і одночасно способом цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України).

Судом першої інстанції встановлено, що 07 грудня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 22 688 доларів США (а.с.5-7).

Відповідно до п. 1.2.2. кредитного договору терміни повернення встановлені в графіку погашення кредиту згідно додатку №1 до договору, але в будь-якому випадку не пізніше 07 грудня 2027 року (а.с.5).

Пунктом 1.3.1. даного договору передбачено, що за використання кредитних коштів процентна ставка встановлюється в розмірі 12,30% річних (а.с.5).

Згідно з п. 7.3. кредитного договору при порушенні позичальником вимог п. п. 2.3., 4.9., 5.3., 5.5., 5.6., 5.8., 5.10., 7.4., 9.2., 9.14. цього Договору банк набуває право вимоги дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів у порядку встановленому розділом 11 цього договору (а.с.6 зворот).

Проте, відповідач ОСОБА_2 належним чином не виконувала своїх зобов'язань за вказаним кредитним договором, унаслідок чого за розрахунками позивача (а.с.14-24) у неї станом на 20 січня 2016 року виникла заборгованість в розмірі 13 875,81 доларів США, з яких: 13 824,04 доларів США - кредитна заборгованість; 51,77 доларів США - заборгованість по процентам; 4 409,62 грн - заборгованість по сплаті пені за несвоєчасне погашення кредиту, яка складається з: 4 408,38 грн пені за прострочення сплати кредиту та 1,24 грн пені за прострочення сплати процентів.

З огляду на те, що відповідачем умови кредитного договору належним чином не виконувались, висновок суду про стягнення з неї на користь банку вказаного розміру кредитної заборгованості є правильним, підтверджується наявними у справі доказами та узгоджується з нормами матеріального права.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України в редакції від 18 березня 2004 року, чинній на час розгляду даної справи, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Під час апеляційного розгляду справи відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 не погоджуючись із розміром кредитної заборгованості, заявили клопотання про призначення в даній справі судово-економічної експертизи (а.с.140-141).

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 06 грудня 2016 року зазначене клопотання було задоволено та призначено судово-економічну експертизу на вирішення якої було поставлено питання про те, чи відповідає наявний у справі розрахунок заборгованості позичальника станом на 20 січня 2016 року умовам кредитного договору та платежам, що підтверджують погашення кредиту за цим договором, а також, яка загальна сума заборгованості відповідача ОСОБА_2 по даному кредитному договору станом на 20 січня 2016 року (а.с.156).

Зазначена ухвала апеляційного суду разом із матеріалами справи 08 грудня 2016 року була направлена для виконання до Волинського відділення Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз, проте повернулася до суду невиконаною у зв'язку з тим, що відповідач не оплатила вартість зазначеної експертизи в розмірі 22 880 грн.

Отже, відповідач ОСОБА_2 всупереч положенням ст. 60 ЦПК України в редакції від 18 березня 2004 року не довела та не надала належних та допустимих доказів, які б підтверджували інший розмір кредитної заборгованості або неправильність проведеного банком розрахунку заборгованості за кредитним договором.

На підставі наведеного, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалене судом рішення про задоволення позову ПАТ «УкрСиббанк» відповідає вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 здійснювалося погашення кредитної заборгованості у період з 01 січня 2016 року по 30 червня 2016 року на суму 337,77 доларів США, на яку позивач мав би зменшити позовні вимоги, не заслуговують на увагу, оскільки рішенням суду стягнуто заборгованість відповідача за кредитним договором, яка виникла станом на 20 січня 2016 року відповідно до заявлених позовних вимог. Здійснені відповідачем платежі на погашення кредиту 11 січня 2016 року в сумі 134,50 доларів США зараховані банком на погашення відсотків за користування кредитом і відображені в розрахунку заборгованості по процентам за користування кредитом (а.с.23) та не включені до суми заборгованості. За час розгляду справи судом першої інстанції банком не було збільшено позовні вимоги, а тому всі наступні платежі здійснені відповідачем з лютого 2016 року не є предметом доказування в даній справі.

Таким чином, у суду першої інстанції не було передбачених законом підстав для зменшення розміру кредитної заборгованості, який був визначений банком станом на 20 січня 2016 року.

Покликання відповідача в апеляційній скарзі на неповідомлення її про день, час та місце розгляду справи не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки в матеріалах справи наявні докази повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи 23 березня 2016 року та 21 квітня 2016 року належним чином (а.с.47, 50).

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не містять підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, яке ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 374, 375, 381-382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 квітня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: