Постанова

Іменем України

03 травня 2018 року

м. Київ

справа № 643/14368/15-ц

провадження № 61-5023св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - товариствоз обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

представник позивача - Жила Павло Сергійович,

відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду м. Харкова у складі судді Короткого І. П. від 10 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області у складі колегії суддів: Кірсанової Л. І., Трішкової І. Ю., Пилипчук Н. П. від 23 червня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2015 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4про стягнення суми боргу.

Позовна заява мотивована тим, що 22 вересня 2008 року ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 уклали кредитний договір, відповідно до умов якого ПАТ «ОТП Банк» надав їй кредит у сумі 64 тис. доларів США строком до 22 вересня 2022 року зі сплатою процентів за користування кредитом.

Цього ж дня ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 уклали договір поруки, за умовами якого ОСОБА_4 зобов'язався нести відповідальність як солідарний боржник за виконання ОСОБА_3 зазначеного кредитного договору.

Зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_3 не виконувала, у зв'язку з чим виникла заборгованість у сумі899 тис. 133 грн 79 коп., яку позивач відповідно до договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12 листопада 2010 року купив у ПАТ «ОТП Банк», та просить солідарно стягнути з відповідачів.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова у складі судді Короткого І. П. від 10 лютого 2016 року провадження у справі в частині стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості в розмірі 494 тис. 644 грн закрито.

Постановляючи ухвалу про закриття провадження в цій частині, суд першої інстанції виходив із того, що набрало законної сили рішення Московського районного суду м. Харкова від 20 липня 2011 року за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу, яким з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» вже стягнуто 494 тис. 644 грн. боргу, що виник саме у зв'язку з невиконанням спірного кредитного договору.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 10 лютого 2016 року позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 404 тис. 489 грн 79 коп. боргу. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанціївиходив із того, що зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_3 не виконувала, а порука за вказаним договором є припиненою за рішенням суду, тому заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню з ОСОБА_3

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 23 червня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3. відхилено. Рішення районного суду залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції виходив із того, що розмір заборгованостіОСОБА_3 за кредитним договором становить 404 тис. 489 грн 79 коп., який підлягає стягненню з останньої, оскільки порука за договором поруки, яким забезпечено виконання кредитного зобов'язання, є припиненою.

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що, звертаючись до суду з позовом, банк навмисно не вказав про мирову угоду, укладену між позивачем та ОСОБА_3, на виконання рішення Московського районного суду м. Харкова від 20 липня 2011 року, яке суди не дослідили належним чином. За умовами вказаної мирової угоди щомісячний платіж дорівнював 249 доларів США 77 центів, за несплату якого розмір пені не може становити 41 тис. 947 грн 14 коп.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

1 лютого 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з частиною першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди встановили, що 22 вересня 2008 року ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 уклали кредитний договір, відповідно до умов якого ПАТ «ОТП Банк» надав ОСОБА_3 кредит у сумі 64 тис. доларів США строком до 22 вересня 2022 року зі сплатою процентів за користування кредитом.

Цього ж дня ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 уклали договір поруки, за умовами якого ОСОБА_4 зобов'язався нести відповідальність як солідарний боржник за виконання ОСОБА_3 зазначеного кредитного договору. Зобов'язання за кредитним договором відповідач ОСОБА_3 не виконала.

Відповідно до договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12 листопада 2010 року ПАТ «ОТП Банк» відступив позивачу право вимоги до ОСОБА_3 щодо сплати заборгованості за вказаним кредитним договором.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 20 липня 2011 року, яке набрало законної сили, з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» стягнуто 494 тис. 644 грн боргу, що виник саме у зв'язку з невиконанням кредитного договору від 22 вересня 2008 року. Крім того, вказаним рішенням суду визнано таким, що припинив свою дію, договір поруки, укладений між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4

З метою врегулювання спору на виконання зазначеного рішення суду 17 лютого 2014 року між сторонами укладено мирову угоду, згідно з якою сторонами було погоджено заборгованість за кредитом в розмірі 48 тис. 709 доларів США 52 центи та складено відповідний графік погашення.

ОСОБА_3 не виконувала умови мирової угоди, у зв'язку з чим утворилася вказана заборгованість у розмірі 404 тис. 489 грн 79 коп. (з урахуванням рішення суду від 20 липня 2011 року), що підтверджується розрахунком заборгованостінаданим позивачем.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк ( частина перша статті 530 ЦК України ).

Стаття 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Згідно з частиною першою статті 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У частині першій статті 626 ЦК України закріплено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини другої статті1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати відсотків, належних йому відповідно до статті1048 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої та другої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Зважаючи на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій, установивши характер спірних правовідносин та дослідивши наявні в справі докази, дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення лише з ОСОБА_3 заборгованості за вказаним кредитним договором.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_3 щодо розміру її заборгованості не можуть бути взяті до уваги з огляду на принцип змагальності, оскільки доказів на спростування її розміру до суду першої інстанції вона не надала.

Інші доводи касаційної скарги ОСОБА_3 висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Таким чином, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 10 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 23 червня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк