Судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду
07 листопада 2018 року
справа № 212/1927/16-ц
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (головуючого), Антоненко Н. О. Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач), касаційну скаргу ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишив без задоволення, а рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2016 року без змін.
При цьому колегія суддів вказала, що вказала, що «[…] Згідно з пунктом 22 укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 та ОСОБА_7 договору купівлі-продажу спірної квартири, заборгованість продавця із сплати за комунальні послуги та інші обов'язкових платежів за квартиру беруть на себе покупці.
[…] Таким чином, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що передбачивши умовами договору купівлі-продажу квартири (статті 627-629 ЦК України) обов'язок покупців сплатити заборгованість продавця за житлово-комунальні послуги, відповідачі зобов'язалися виконати його без обмеження певним періодом у часі, а тому позовна давність не може бути застосована».
Не можу погодитися з цим рішенням колегії суддів з таких причин.
1. Європейський суд з прав людини вказує, що «принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником» (MALA v. UKRAINE, № 4436/07, § 48, ЄСПЛ, від 03 липня 2014 року).
2. У касаційній скарзі акцентувалася увага на тому, що відповідачі передбачили умовами договору купівлі-продажу квартири обов'язок погашення заборгованості за комунальні послуги попереднього власника, однак це не змінює порядок обчислення та перебігу позовної давності і не перериває позовну давність.
3. Аналіз норм глави 19 ЦК України дозволяє стверджувати, що законодавець надає можливість учасникам цивільного обороту за допомогою договору збільшувати позовну давність (частина перша статті 259 ЦК України).
Проте забороняє скорочувати позовну давність (частина друга статті 259 ЦК України) чи змінювати порядок обчислення позовної давності (частина друга статті 260 ЦК України).
4. Тлумачення статті 268 ЦК України свідчить, що учасники цивільного обороту в договорі не можуть встановити виключення щодо непоширення позовної давності на ту чи іншу вимогу, на яку, за загальним правилом, поширюється позовна давність.
5. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2018 року у справі № 641/76/17зроблено висновок, що: «у цивільному законодавстві закріплено об'єктивні межі застосування позовної давності. Об'єктивні межі застосування позовної давності встановлюються:
(а) прямо (стаття 268 ЦК України). Серед переліку вимоги, на які позовна давність не поширюється (стаття 268 ЦК України) відсутня вимога про стягнення надмірно виплаченої субсидії;
б) опосередковано (із врахуванням сутності заявленої вимоги). Зокрема, у пункті 96 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц зроблено висновок про незастосування позовної давності до негаторного позову. Не поширюється позовна давність на вимогу про визнання нікчемного правочину недійсним, оскільки рішення суду прийняте за таким позовом тільки констатує нікчемність правочину, адже його нікчемність встановлена в нормі закону. Натомість сутність вимоги про стягнення надмірно виплаченої субсидії не виключає застосування до неї позовної давності».
6. По своїй суті вимога про сплату боргу за здійснене постачання централізованого опалення та гарячої води не є такою, що виключає застосування до неї позовної давності.
7. Тому колегії суддів слід було касаційну скаргу задовольнити, рішення апеляційного суду скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.
Суддя В. І. Крат