Житомирський апеляційний суд
Справа №274/3407/15-ц Головуючий у 1-й інст. Замега О.В.
Категорія 59 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2018 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.

з участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 274/3407/15 за позовом ОСОБА_1 до Бердичівської міської ради Житомирської області, третя особа - ОСОБА_2, про визнання частково недійсним рішення

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 11 вересня 2018 року про відмову у забезпеченні позову, постановлену під головуванням судді Замеги О.В. у м. Бердичеві,

в с т а н о в и в:

В ході розгляду вказаної цивільної справи, 11 вересня 2018 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав заяву про забезпечення позову, в обґрунтування якої зазначив, що в провадженні Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області перебуває цивільна справа №274/3407/15-ц за позовом ОСОБА_1 до Бердичівської міської ради Житомирської області, третя особа - ОСОБА_2, про визнання частково недійсним рішення Бердичівської міської ради №962 від 18.12.2014 в частині надання в оренду земельної ділянки, що за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд. 24 липня 2015 року судом винесено ухвалу, відповідно до якої ОСОБА_2 заборонено вчиняти будь-які дії щодо вказаної земельної ділянки. В порушення вимог вказаної ухвали ОСОБА_2 на даній земельній ділянці збудував фундамент будинку та зареєстрував його як об'єкт незавершений будівництвом. 26 жовтня 2016 року останній відчужив збудований ним на спірній ділянці незавершений будівництвом житловий будинок з прибудованим гаражем (фундамент). Заявник вважає, що подальші відчуження даного незавершеного будівництвом житлового будинку та/або продовження будівництва відповідного об'єкту в подальшому ускладнюватимуть виконання рішення суду та розгляд даної справи.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на незавершений будівництвом житловий будинок з прибудованим гаражем (фундамент), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 шляхом заборони його відчуження, до набрання рішенням по справі законної сили; заборони будь-кому здійснювати будь-які будівельні роботи на земельній ділянці загальною площею 0, 0612 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1, з метою добудови незавершеного будівництвом житлового будинку з прибудованим гаражем (фундамент), що розташований за вищевказаною адресою.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 11 вересня 2018 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, незаконність та необґрунтованість ухвали суду, просить її скасувати в частині відмови позивачу у вжитті заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на незавершений будівництвом житловий будинок з прибудованим гаражем (фундамент), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 шляхом заборони його відчуження, до набрання рішенням по справі законної сили та винести у цій частині нову ухвалу, якою вжити заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на незавершений будівництвом житловий будинок з прибудованим гаражем (фундамент), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 шляхом заборони його відчуження, до набрання рішенням по справі законної сили.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про можливість накладення арешту лише на майно відповідача, оскільки приписами ст. 150 ЦПК України допускається забезпечення позову іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів. Інші доводи апеляційної скарги аналогічні тим, що викладені у заяві про забезпечення позову.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову належить розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Частина 1 ст. 150 ЦПК України передбачає такі види забезпечення позову: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Згідно з ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Таким чином, забезпечення позову спрямоване перш за все проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи, зокрема може відчужити майно, а тому підставою забезпечення позову є саме обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 2 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

При апеляційному розгляді справи встановлено, що ОСОБА_2 згідно договору дарування незавершеного будівництвом житлового будинку від 26 жовтня 2016 року подарував належний йому на праві власності незавершений будівництвом житловий будинок з прибудованим гаражем (фундамент) за адресою: АДРЕСА_1 - ОСОБА_4. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу Житомирської області Литвином О.С. та зареєстрований в реєстрі за № 3525 (а.с. 14-15 Том № 2).

Відмовляючи з задоволенні заяви позивача про забезпечення позову у зазначеній частині, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 не є стороною у справі.

Проте, зазначена обставина не має вирішального значення. Окрім того в матеріалах справи міститься клопотання представника позивача адвоката ОСОБА_3 про залучення до розгляду справи як третьої особи , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_4 (а.с.115-116 Том № 2).

З позовної заяви вбачається, що предметом спору є рішення Бердичівської міської ради № 962 від 18.12.2014 року та договір оренди землі від 17.02.2015 року, укладений між ОСОБА_2 та Бердичівською міською радою.

Незважаючи на наявність спору щодо земельної ділянки, ОСОБА_2 розпочав на ній будівництво житлового будинку та гаражу, а в подальшому відчужив шляхом дарування.

Подальші дії щодо використання спірної земельної ділянки, майбутнє ведення на ній будівництва та наступне відчуження, можуть призвести до невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду на користь позивача, а тому колегія суддів вважає, що заява про забезпечення позову в частині накладення арешту на незавершений будівництвом житловий будинок з прибудованим гаражем (фундамент), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 шляхом заборони його відчуження, до набрання рішенням по справі законної сили, підлягає до задоволення.

З огляду на наведене ухвала суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову у вигляді накладення арешту на незавершений будівництвом житловий будинок з прибудованим гаражем (фундамент), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 шляхом заборони його відчуження, до набрання рішенням по справі законної сили, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення в цій частині про задоволення заяви.

В решті ухвала суду першої інстанції не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 11 вересня 2018 року в частині відмови позивачу у вжитті заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на незавершений будівництвом житловий будинок з прибудованим гаражем (фундамент), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 шляхом заборони його відчуження, до набрання рішенням по справі законної сили скасувати та винести у цій частині нову постанову, якою вжити заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на незавершений будівництвом житловий будинок з прибудованим гаражем (фундамент), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 шляхом заборони його відчуження, до набрання рішенням по справі законної сили.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 15.11.2018 року.

Головуючий Судді