Справа № 161/6661/18
Провадження № 2-о/161/133/18
У Х В А Л А

07 травня 2018 року суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Крупінська С.С., вивчивши матеріали заяви ОСОБА_1 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У п. 1 постанови пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз'яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов'язується із наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Верховний суд України у своєму узагальненні «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 р. виклав наступну позицію.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов'язаний з'ясувати питання про підсудність та юрисдикційність.

Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Так, ч. 3 ст. 315 ЦПК України визначено, що справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в обєднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягаю.

Таким чином, юридичні факти щодо належності правовстановлюючого документа - свідоцтва про укладення шлюбу не підлягають встановленню в судовому порядку, оскільки спосіб відновлення порушеного права, якщо воно мало місце, вирішується шляхом звернення до відповідного відділу РАЦС, а у разі відмови - оскарження у судовому порядку, в порядку адміністративного судочинства.

Тобто, справа про встановлення факту належності ОСОБА_1 свідоцтва про укладення шлюбу не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження по справі якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.186 ч.1 п.1, 258, 315 ч. 3 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

Ухвала може бути оскаржена протягом 15 днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 15 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Луцького міськрайонного суду С.С. Крупінська