Провадження № 2-о/127/786/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2018 м. Вінниця Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Дернової В.В.,

секретаря Тронт М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці цивільну справу за заявоюОСОБА_1, за участю заінтересованої особи: Вінницького міського відділу ДРАЦС ГТУЮ у Вінницькій області, про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України та просила встановити факт народження на тимчасово окупованій території України її онука ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який народився в м. Сімферополі АР Крим, батьками якого є ОСОБА_3, яка народилася 12 червня 1987 року в м. Вінниці, та ОСОБА_4, який народився 14 червня 1980 року в с. Медведки Демидівського району Смоленської області Російської Федерації.

У судове засідання заявник ОСОБА_1 не зявилася, на адресу суду надала заяву про розгляд заяви про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України у її відсутності, вимоги заяви просила задовольнити.

Представник заінтересованої особи Вінницького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області - у судове засідання не зявився з невідомих суду причин, повідомлявся належним чином (телефонограмою).

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Згідно п.7 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Відповідно до ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника; у рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків.

З матеріалів справи вбачається, що заявниця ОСОБА_1 є бабою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, а тому є уповноваженою особою для звернення до суду із заявою про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України.

Згідно ч. 2 ст. 319 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Судом встановлено, що, як вбачається з медичного свідоцтва про народження серії 35 №033376, виданого 30 жовтня 2018 року ДБОЗ РК «Сімферопольським клінічним пологовим будинком №1, 29 жовтня 2018 року в м. Сімферополі народилася дитина, матірю якої є ОСОБА_3. ІНФОРМАЦІЯ_2.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-АМ №121002, виданим 25.08.2012 року Відділом ДРАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області.

Згідно ч. 1 ст. 122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя.

Відповідно до ч. ч. 1,2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом; Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсними і не створює правових наслідків.

Отже, медичне свідоцтво про народження серії 35 №033376, видане 30 жовтня 2018 року ДБОЗ РК «Сімферопольським клінічним пологовим будинком №1, не створює правових наслідків.

Разом з тим, оцінюючи надані заявником докази, суд враховує те, що народження особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації особою своїх прав.

Відповідно до ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Практикою Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці, зокрема в рішеннях ЄСПЛ «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). Зокрема, ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документу про народження особи, виданого закладом, що знаходиться на окупованій території, як доказу, оскільки розуміє, що можливості збору доказів народження особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини.

На підставі вищевикладеного, суд вважає факт народження дитини чоловічої статі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце народження Україна, Автономна Республіка Крим, м. Сімферополь, матір'ю якого є ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, встановленим.

Керуючись ст. ст. 81, 263-265, 315, 317, 319 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1, за участю заінтересованої особи: Вінницького міського відділу ДРАЦС ГТУЮ у Вінницькій області, про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України - задовольнити.

Встановити факт народження на тимчасово окупованій території України дитини чоловічої статі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, місце народження Україна, Автономна Республіка Крим, м. Сімферополь, матір'ю якого є ОСОБА_3 ( народилася 12 червня 1987 року в м. Вінниці), та батьком якого є ОСОБА_4 (народився 14 червня 1980 року в с. Медведки Демидівського району Смоленської області Російської Федерації).

Рішення підлягає негайному виконанню.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення (складення) рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя:

,