Дата документу 05.11.2018
Справа № 320/2233/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2018 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Редько О.В.,

за участі секретаря - Колеснікової Л.В.,

представника позивачів ОСОБА_1,

представника відповідачів ОСОБА_2В,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про стягнення грошових коштів подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до Мелітопольського міськрайонного суду запорізької області з позовом до Відповідачів про стягнення грошових коштів подружжя.

Позовні вимоги обґрунтовують тим, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 уклали 20 лютого 2017 р. договір про взаємні зобовязання, відповідно якого останній зокрема повинен був за 3 000 000 доларів США до 15 березня 2018 р. продати свою частку в статутному капіталі ТОВ «БІОЛ» та внесок у цей статутний капітал у розмірі 1 653 700,00 грн. Однак як вказано у позові, ОСОБА_5, отримавши грошові кошти у розмірі 3 036 500 доларів США, про що склав розписки, відмовився укладати договір куплі- продажу вказаної частки в статутному капіталі та внеску до нього. У звязку з чим, позивачі просять розірвати зазначений договір та стягнути з подружжя відповідачів, як солідарних боржників, 78 979 365 грн. (еквівалентно 3 036 500 доларів США).

Відповідач ОСОБА_5 через свого представника адвоката ОСОБА_2 надав відзив, в якому просив відмовити у позові в повному обсязі, мотивуючи, зокрема тим, що саме ОСОБА_3 ухиляється від укладання договору куплі-продажу частки.

Позивачі у судове засідання не зявилися, однак направили уповноваженого представника. В судовому засіданні представник Позивачів адвокат ОСОБА_1 повністю підтримала позовні вимоги з підстав, що зазначені у позові.

Відповідачі у судове засідання не зявились, однак направили уповноваженого представника. У судовому засіданні представник відповідачів адвокат ОСОБА_2 заперечив проти позову з підстав, зазначених у відзиві.

Суд, безпосередньо дослідивши докази надані сторонами на підтвердження обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог та заперечень, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ч.1 та ч.2 ст.509ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виконують з підстав, встановлених ст.. 11 цього Кодексу. Відповідно ж до ст.. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобовязання є договір.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 20 лютого 2017 р. уклали договір про взаємні зобовязання, за умовами п. 2 якого ОСОБА_5 зобовязався за три мільйони доларів США продати за договором куплі-продажу ОСОБА_3 свою частку у статутному капіталі ТОВ «БІОЛ» ідентифікаційний номер 30086036, місцезнаходження: м. Мелітополь Запорізька обл., вул. Мічуріна,21 та розмір внеску в статутний капітал 1653700,00 грн.

Крім того, відповідно до змісту договору ОСОБА_5, зокрема також зобовязався у строк до 15.03.2019 року за три мільйони доларів США переоформити на імя ОСОБА_3 на підставі договорів куплі-продажу належне йому на праві приватної власності наступне нерухоме майно:

- 1/2 частина нежитлової будівлі, розташованої за адресою: Запорізька обл., м. Мелітополь, вул. Індустріальна, буд. 59, позначена літерою «П-1» загальною площею 2489, 7 кв. м., основною площею 2026, 6 кв. м., реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 07, що належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 15.02.2007 року № 1149;

- 1/2 частина земельної ділянки площею 0,845 га, кадастровий номер :02:003:0146, розташована за адресою: Запорізька обл., м. Мелітополь, вул. Мічуріна, 13/1, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 07, що належить відповідачу на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09.11.2015 року;

- 1/2 частина комплексу будівель, розташованого за адресою: Запорізька обл., м. Мелітополь, вул. Індустріальна, буд. 59, позначена літерами «А-1/4», «Б-1». Будівля «А-1/4» загальною площею 1727, 1 кв. м., основною площею 1401,8 кв. м., сарай Б-1, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 07, яка належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 31.01.2015 року;

- 1/2 частина будівлі, розташованої за адресою Запорізька обл., м. Мелітополь, вул. Індустріальна, буд. 59, позначена літерою «А-1» загальною площею 1154, 9 кв. м., реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 07, яка належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 31.01.2015 року;

- 1/2 частина нежитлового комплексу будівель та споруд, який складається з будівлі «А-1» (загальною площею 828, 4 кв. м. та основною площею 663, 4 кв. м.), будівлі «Б-1» (загальною площею 2548, 7 кв. м. та основною площею 2316, 9 кв. м.), розташоване за адресою: Запорізька обл., м. Мелітополь, вул. Мічуріна, 13/1, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 07, яке належить відповідачу на підставі свідоцтва про право власності від 15.04.2014 року;

- 1/2 частина нежитлової будівлі загальною площею 1744, 2 кв.м., опис: двоповерхова нежитлова будівля «А-2», основною площею 1091,8 кв. м., реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 07, яка розташована за адресою: Запорізька обл., м. Мелітополь, вул. Мічуріна, 23, яка належить відповідачу на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.08.2013 року;

- 1/2 частина земельної ділянки площею 0,3312 га, кадастровий номер :02:003:0132, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 7, розташована за адресою: Запорізька обл., м. Мелітополь, вул. Мічуріна, 23, яка належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 07.08.2013 року;

- 1/2 частина нежитлової будівлі загальною площею 1957, 6 кв.м., основною площею 1919, 9 кв.м., реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 34245281, розташована за адресою: Запорізька обл., м. Мелітополь, вул. Мічуріна, буд. 21/5, яка належить Відповідачу на підставі свідоцтва про право власності від 27.07.2011 року;

- нежитлове приміщення загальною площею 1093, 4 кв. м., технічний опис майна: навіс а3-1, розташоване за адресою: Запорізька обл., м. Мелітополь, вул. Мічуріна, 15, яке належить Відповідачу на підставі свідоцтва про право власності від 28.08.2010 року, реєстраційний номер майна 31345588;

- 1/2 частина комплексу, який складається з будівель «А-1» загальною площею 2928, 3 кв. м., основною площею 2784,5 кв.м., «Б-1» загальною площею 422, 3 кв. м., основною площею 422, 3 кв. м., розташований за адресою: Запорізька обл., м. Мелітополь, вул. Мічуріна, буд. 21/2, реєстраційний номер майна 9751179, яке належить Відповідачу на підставі свідоцтва про право власності від 28.12.2012 року;

- 1/2 частина нежитлової будівлі загальною площею 1673, 5 кв.м., реєстраційний номер майна 18683005, яке розташоване за адресою: Запорізька обл., м. Мелітополь, вул. Мічуріна, буд. 21/3, яке належить Відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 24.11.2010 року;

- нежитлова будівля загальною площею 438, 3 кв.м., основою площею 427, 9 кв.м., розташована за адресою: Запорізька обл., м. Мелітополь, вул. Мічуріна, 21/1, реєстраційний номер майна 9750676, яка належить Відповідачу на підставі свідоцтва про право власності від 25.02.2006 року;

- нежитлова будівля котельної загальною площею 781, кв.м., реєстраційний номер майна 15235478, розташована за адресою: Запорізька обл., м. Мелітополь, вул. Індустріальна, буд. 59, яка належить Відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 03.07.2006 року, вартістю 17612 грн;

- нежитлова будівля загальною площею 85, 1 кв.м., основною площею 85, 1 кв. м., реєстраційний номер майна: 22438973, розташоване за адресою: Запорізька обл., м. Мелітополь, вул. Мічуріна, буд. 21/4, яке належить Відповідачу на підставі свідоцтва про право власності від 11.03.2008 року;

- 1/2 частина приміщень, які складаються з будівель «А2-1» загальною площею 36, 4 кв. м., будівлі «А3/1» загальною площею 111, 1 кв. м., розташованих за адресою: Запорізька обл., м. Мелітополь, вул. Індустріальна, 59, що належить Відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 31.01.2015 року за № 534;

- 1/2 частина земельної ділянки площею 1,9997 га, розташована за адресою: Запорізька обл., м. Мелітополь, вул. Мічуріна, 15, 21/1, 21/2, 21/3, 21/4, кадастровий номер :02:003:0088, яка належить на праві спільної часткової власності Позивачу1 та Відповідачу на підставі державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯИ № 860932 та ЯИ 860931 від 11.04.2012 року;

- нежитлова будівля за адресою: м. Мелітополь, вул. Мічуріна, 21;

- 1/2 частина нежитлових будівель, позначених літерами «К-1», «Л-1», розташовані за адресою: Запорізька обл., м. Мелітополь, вул. Мічуріна, 23, реєстраційний номер майна: 8972226;

- 1/2 частина Нежитлової будівлі, позначеної літерою «П-1/2» загальною площею 1889, 5 кв. м., розташована за адресою: Запорізька обл., м. Мелітополь, вул. Індустріальна, буд. 59, реєстраційний номер майна 17685536;

- 1/2 частина Нежитлової будівлі, розташованої за адресою: Запорізька обл., м. Мелітополь, вул. Мічуріна, буд. 13/1 загальною площею 819, 7 кв. м., основною площею 663, 4 кв. м., реєстраційний номер майна 24122431.

Сторони вказаного договору обумовили, що продаж частки має відбутись в строк до 15.03.2018 року (п.2).

Відповідно до ст.ст. 525,526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст.. 629 ЦК України договір є обовязковим для сторін.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 посилаються на те, що ОСОБА_5, як учасник ТОВ «БІОЛ», не виконував зобовязання з продажу належної йому частки у статутному капіталі названого товариства іншому його учаснику ОСОБА_3 за письмовою угодою від 20 лютого 2017 року, ухилившись від нотаріального посвідчення цього договору після отримання грошей за належну йому у статутному капіталі частку і припинити свою участь у товаристві, просять розірвати цей договір про взаємні зобовязання та сягнути з ОСОБА_5 та його дружини ОСОБА_6, яка не є учасником ТОВ, сплачені за частку кошти у сумі, еквівалентній 3 000 000 доларів США, та суму, 36 500 доларів США, яка безпідставно сплачена за частку.

Між тим, предметом договору були не лише зобовязання щодо куплі-продажу частки у статутному капіталі товариства «БІОЛ», але й інші зобовязання, зокрема, щодо відчуження обєктів нерухомості, нотаріальне посвідчення угод щодо яких є обовязковим і строк виконання яких встановлений до 15.03.2019 року, тобто ще не настав. Заявляючи вимоги про стягнення сплачених за частку коштів, позивачі просять повністю розірвати договір, отже не лише у частині купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «БІОЛ», при цьому передбачених законом підстав для його розірвання щодо інших зобовязань взагалі не наводять.

Зважаючи на п. 1 ст. 147 ЦК України та інші загальні норми цивільного законодавства, частка у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю може відчужуватися на підставі договору купівлі-продажу, дарування, міни та інших правочинів, наслідком яких є перехід права на відчужувану частку від однієї особи до іншої.

Для договорів купівлі-продажу, міни, дарування частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю закон прямо не вимагає дотримання певної форми, але виходячи із загальних норм цивільного законодавства, зокрема, п. 3 ч.1 ст. 208 ЦК України, правочин , який укладається між двома фізичними особами на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, належить вчиняти у письмовій формі. Правочин, який у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню у випадках, встановлених законодавством або домовленістю сторін. Закон не вимагає нотаріального посвідчення договорів про відчуження частки у статутному капіталі ОСОБА_7 з тим, відчуження частки у статутному капіталі тягне за собою внесення та державну реєстрацію відповідних змін до статуту товариства, а також відомості про товариство, що містяться у Єдиному державному реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців. У відповідності до ст.. 29 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємств» для реєстрації правових наслідків такому правочину державному реєстратору подається нотаріально засвідчена копія документу про перехід частки учаснику у статутному капіталі товариства до нового власника чи нотаріально посвідчених договорів про такий перехід чи передання.

Таким чином, вказаний закон «Про державну реєстрацію» не містить вичерпаного переліку документів, якими може засвідчуватись вчинення правочину про відчуження частки у статутному капіталі ТОВ, однак дає підстави вважати, що крім нотаріально посвідченого договору це можуть бути і інші документи.

Крім того, укладання договору про відчуження частки у статутному капіталі не є достатньою умовою для переходу права на частку до іншої особи. Фактично, належність частки у статутному капіталі ТОВ певній особі засвідчується відомостями про товариство, що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб підприємців, а також належним чином зареєстрованому статуті товариства. Тому перехід права до іншої особи можна вважати завершеним з моменту внесення та державної реєстрації відповідних змін до Статуту товариства, а також відомостей про товариства, що містяться у Державному реєстрі.

У відповідності зі ст. 145 ЦК України та ст. 59 Закону України «Про господарські товариства» зміни до Статуту ТОВ підлягають затвердженню загальними зборами учасників. Ця обставина дає підстави вважати, що правочин про відчуження частки не є завершеним, доки загальними зборами учасників не буде затверджено та подано державному реєстратору разом із документами, що засвідчують відчуження частки, ще й зміни до Статуту товариства,належним чином оформлені та підписані учасниками, у яких відображено наслідки відчуження частки.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та з інших підстав, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні правочину.

Мотивуючи позовні вимоги, позивачі посилаються на те, що істотним порушенням умов письмового договору від 20.02.2017 року, дію якого вони не заперечують, стало ухилення ОСОБА_5 від нотаріального посвідчення зазначеної письмової угоди в частині купівлі-продажу частки статутного капіталу ТОВ «БІОЛ» і не здійснення ним дій для прийняття рішення про внесення змін до статуту товариства.

Однак переконливих доказів на підтвердження істотного порушення відповідачем ОСОБА_5 умов договору від 20.02.2017 року, які до речі, в самому договорі конкретно не обумовлені, позивачі не надали. Зокрема, встановлені по справі обставини не доводять, що відповідач виявляв бездіяльність чи активно протидіяв як посвідченню договору, так і проведенню загальних зборів.

Так, надані позивачами письмові докази про те, що 24.11.2017 року ОСОБА_5 не зявився до приватного нотаріуса ОСОБА_8 для нотаріального оформлення угоди купівлі-продажу, як доведення умисного ухилення відповідача від нотаріального посвідчення купівлі-продажу частки статутного капіталу, спростовуються, письмовою заявою повідомленням представника ОСОБА_5, про виклик на 12.03.2018 року який був направлений приватним нотаріусом ОСОБА_9 вже на адресу ОСОБА_3 про необхідність виконання домовленостей за договором від 20.02.2017 року щодо оформлення договору, а також участю представника учасника Товариства ОСОБА_5 у загальних зборах ТОВ «БІОЛ», які були призначені та проведені 23 липні 2018 року.

Крім того, судом встановлено що, 20 грудня 2017 р. Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області по справі № 320/9370/17 за заявою ОСОБА_3 ухвалою про забезпечення позову був накладений арешт, зокрема на частку ОСОБА_5 в статутному капіталі ТОВ «БІОЛ» та його внесок до статутного капіталу. Апеляційний суд Запорізької області постановою від 12 березня 2018 р. № 320/9370/17 арешт вказаної частки та внеску у статутний капітал залишив в силі. Судом встановлено, що як станом до 15 березня 2018 р., так і станом на момент відкриття провадження по цій справі, арешт частки ОСОБА_5 в статутному капіталі ТОВ «БІОЛ» та внеску до нього зберігав свою чинність і ця обставина за будь-яких умов не давала можливості оформити договір купівлі-продажу. При цьому, суд звертає увагу на те, що арешт був накладений саме за заявою ОСОБА_3 за таких умов, не укладання договору купівлі-продажу до 15 березня 2018 р. не можна розцінювати як ухилення ОСОБА_5 від цього, натомість саме активні дії позивача ОСОБА_3 призвели до неможливості виконання п. 2 договору від 20 лютого 2017 р. в погоджений сторонами строк.

За змістом ст.. ст.. 665, 620 ЦК України, у разі невиконання боржником обовязку передати кредиторові у власність або у користування річ, визначену індивідуальними ознаками, а у даному випадку це 50-відсоткова частка статутного капіталу ТОВ «БІОЛ», то кредитор має право витребувати цю річ у боржника та вимагати її передання відповідно до умов зобовязання або вимог закону.

Зі змісту та з результатів розгляду питань, розглянутих на загальних зборах 23.07.2018 року, вбачається, що причиною відсутності правового оформлення припинення ОСОБА_5 своєї участі у ТОВ «БІОЛ» та відмови ОСОБА_3 прийняти запропоноване відповідачем виконання угоди від 20.02.2017 року з цього питання стала, зокрема, відсутність між сторонами, як учасниками товариства, згоди з питання розподілу дивідендів, що не було предметом як договору від 20.02.2017 року, так і даного спору, і може бути предметом іншого судового спору.

Як передбачено ч. 2 ст. 613 ЦК України, якщо сам кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обовязок, виконання зобовязання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Отже неявка позивача ОСОБА_3 в. до нотаріуса ОСОБА_9 за викликом відповідача не дає підстав вважати доведеним порушення саме ОСОБА_5 умов щодо припинення його участі у ТОВ «БІОЛ», встановлені обставини не дають достатніх підстав для розривання угоди в порядку ст.. 651 ЦК України та стягнення з відповідача будь-яких коштів.

Також, суд вважає за необхідним відзначити наступне.

Підставою для стягнення грошових коштів у розмірі 78 979 365 грн. (еквівалентно 3 036 500 доларів США) позивачами зазначено те, що ними сплачена ця сума на підставі договору про взаємні зобовязання від 20 лютого 2017 року за частку в статутному капіталі ТОВ «БІОЛ», про що свідчать складені ОСОБА_5 розписки, копії яких долучені разом з позовом.

Водночас, зі змісту вказаних розписок не слідує та обставина, що грошові кошти ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 було сплачено саме за частку ОСОБА_5 в статутному капіталі ТОВ «БІОЛ» на підставі договору про взаємні зобовязання від 20 лютого 2017 року.

Так, в якості доказів сплати 3 мл. Доларів за частку ОСОБА_5 в. в ТОВ «БІОЛ» надано 5 розписок: від 13.03.2017 р.; 24.04.2017.; 13.07.2017 р.; 04.09.2017 р.; 14.10.2017 р.

Однак, в розписці від 13.03.2017 р. вказано, що ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_3 в. 192 500 доларів США «согласно соглашения от 20.02.2017 г.». Водночас, суд звертає увагу, що в договорі від 20.02.2017 р., окрім продажу частки в статутному капіталі ТОВ «БІОЛ» мова йде також і про відсудження ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 цілого ряду обєктів нерухомого майна. А тому не доведеним є той факт, кошти сплачені за цією розпискою сплачені саме за частку в статутному капіталі, а не за нерухоме майно.

В розписці від 24.04.2017 р. зазначено, що ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_3 330 000 доларів США «согласно предворительной договоренности». Однак, за що саме отримані кошти і про яку домовленість йде мова не можна встановити з тексту цієї розписки.

В розписці від 13.07.2017 р. вказано, що ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_3 450 000 доларів США «согласно нашей договоренности о разделе имущества». Між тим, суд зазначає, що предметом договору від 20 лютого 2017 р. є продаж частки в статутному капіталі ТОВ «БІОЛ» та нерухомості ОСОБА_5, а не поділ будь-якого майна.

В розписці від 04.09.2017 р. вказано, що відповідач отримав від Позивача 500 000 доларів США «в расчет соглашения, ранее заключенного нами». В цій розписці взагалі відсутні посилання на те, що кошти перераховуються саме за договором від 20 лютого 2017 р. і саме за частку в статутному капіталі.

В розписці від 14.10.2017 р. вказано, що Відповідач отримав від Позивача 1 564 000 доларів США «в сет ранее достигнутых договореностей». В цій розписці взагалі відсутні посилання на те, що кошти перераховуються саме за договором від 20 лютого 2017 р. і саме за частку в статутному капіталі.

Між тим положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Пояснення допитаних за ініціативою кожної із сторін свідків щодо розрахунків між сторонами за час продажу ОСОБА_5 частки у статутному капіталі суд не приймає до уваги, враховуючи, що в ст.. 545 ЦК України закріплена низка правил, спрямованих на отримання боржником письмових доказів, що підтверджують часткове або повне виконання свого обовязку перед кредитором, тобто у даному випадку, виконання позивачем грошових зобовязань з купівлі частки перед відповідачем. Необхідність наявності письмових доказів повязана з тим, що виконання зобовязання є правочином, на який поширюються вимоги щодо його форми. Саме тому, відповідно до вимог ст.. 218 ЦК України заперечення кредитором факту виконання боржником свого обовязку може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо, - відеозапису та іншими доказами, крім свідчень свідків.

Щодо заявлення вимог до ОСОБА_6, як відповідача, що несе субсидіарну відповідальність з ОСОБА_5 при розірванні договору в частині виплати учасником товариства ОСОБА_10 грошей за частку іншого учасника товариства, то суд вважає їх безпідставними, оскільки приймає до уваги висновок постанови Верховного Суду України від 03.07.2013 року, згідно якого з моменту внесення грошових коштів до статутного капіталу господарського товариства вони є власністю самого товариства, втрачають ознаки обєкта права спільного сумісного майна.

Учасник товариства має право розпоряджатися належною йому часткою у статутному капіталі товариства без другого чоловіка.

Відповідно до ст.. 542 ЦК України, солідарний обовязок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобовязання.

Суд зазначає, що в даному випадку відсутні обставини визначені цією статтею. Так, ОСОБА_6 не є стороною договору про взаємні зобовязання від 20 лютого 2017 р.

Щодо вимог позивачів про стягнення коштів на підставі ст.. 1212 ЦК України, то суд виходить з того, що загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобовязальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобовязанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст.. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Вказана норма закону застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливості застосування до них положень ч. 1 ст. 1212 ЦК, у тому числі і щодо зобовязання повернути майно потерпілому.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 29.09.2017 року № 6-122-це та у постанові Верховного Суду від 18.04.2018 року у справі № 668/7704/15 це за позовом про стягнення безпідставного отримання коштів.

Крім того, суд вважає, що переконливих доказів на підтвердження обставин, якими позивачі обґрунтовують вимоги про розірвання договору, по справі не надано, у звязку з чим позов не можна вважати доведеним.

На підставі викладеного, ст.. ст.. 1-4,5,12,13,76-81,89,258,263-265,280-283 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про стягнення грошових коштів подружжя - відмовити у повному обсязі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного рішення.

Суддя Мелітопольського

міськрайонного суду

Запорізької області: ОСОБА_11