Постанова

Іменем України

20 листопада 2018 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/1688/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Махлай Л.Д., Кравець В.А.,

за участю секретаря: Синявського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2,

на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва

в складі судді Таран Н.Г.

від 21 серпня 2018 року

про забезпечення позову

у справі №754/10714/17 Деснянського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_3

до ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_5,

третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Козаєва НаталіяМихайлівна,

про визнання договору дарування недійсним з підстав фіктивності, та скасування державної реєстрації права власності

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року позивач - ОСОБА_3 звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з вищевказаним позовом, в якому просила визнати недійсним договір дарування, укладений 17.04.2018 між ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 та скасувати в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію права власності №25758050 від 17.04.2018 та №25758477 від 17.04.2018 на квартиру №51, що знаходиться в м. Києві по вул. Драйзера Теодора, 46.

Одночасно з позовом ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 65,1 кв.м., яка належить ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності на підставі договору дарування від 17.04.2018, посилаючись на те, що існує загроза відчуження спірної квартири відповідачами, що може призвести до утруднення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 21 серпня 2018 року задоволено заяву про забезпечення позову та накладено арешт на вказану квартиру.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду відповідач - ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з'ясування обставин, які мають суттєве значення при вирішенні питання про забезпечення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що суд першої інстанції не пересвідчився в тому, що між сторонам дійсно виник спір, оскільки, право вимоги за кредитним договором де у забезпечені є інша квартира повністю покриває заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 147 841, 82 грн.

Судом не враховано, що заходи забезпечення позову не є співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вказував, що заборгованість за кредитним договором складає 1 147 841, 82 грн., а право вимоги складає 937 310, 00 грн., де у забезпеченні є інша квартира, таким чином відсутня необхідність у накладенні арешту на спірну квартиру відповідачів.

Вважав, що іпотекодержателем є позивач, який може у законному порядку відчужити квартиру за адресою: м. Київ, вул. Княжий Затон, 2/30 на свою користь, а тому забезпечення позову жодним чином не відновить право позивача.

За вказаних обставин просив скасувати ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 21.08.2018 та постановити ухвалу, якою відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Заперечуючи проти апеляційної скарги позивач ОСОБА_3 подала відзив.

Вказувала, що ухвалу про забезпечення позову в частині накладення арешту на квартиру судом першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та такими, що не підтверджуються жодними належними доказами.

Інші учасники справи не скористались своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу.

Представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав з підстав, наведених в ній та просив задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_7 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила ухвалу залишити без змін.

Відповідачі - ОСОБА_4, ОСОБА_5, належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Третя особа - приватний нотаріус КМНО Козаєва Н.М., належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, надіславши на адресу суду лист, в якому просила розглядати справу без її участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з'явилися в судове засідання.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання , перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову.

Як вбачається з матеріалів справи рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26.02.2015 у цивільній справі № 754/149972/14-ц стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_8 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором №49.28/26/07-Zn в розмірі 1 147 841, 82 грн.

09.10.2015 на виконання вказаного рішення видано виконавчий лист.

05.04.2016 Деснянським районним відділом державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м Києві відкрито виконавче провадження № 50266751 з примусового виконання виконавчого листа.

17.04.2018 між ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 укладено договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського округу Козаєвою Н.М., за умовами якого ОСОБА_4 відчужила 1/10 частки на користь ОСОБА_1 та 9/10 частки ОСОБА_5 квартири АДРЕСА_1

З матеріалів справи також вбачається, що на підставі оспорюваного договору проведена державна реєстрація права власності на квартиру за ОСОБА_1 та ОСОБА_5, на підставі якої до державного реєстру речових прав на нерухоме майно були внесені записи про право власності за ОСОБА_1 № 25758050 та ОСОБА_5 № 25758477, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 133920814 від 10.08.2018.

18.04.2018 між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу майнових прав № 387К згідно якого позивачка набула статусу нового кредитора за кредитним договором 49.28/26/07-Zn від 11.10.2007.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_3 зазначала, що відповідачі обізнані про наявність рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки ОСОБА_4 зверталась до Деснянського районного суду м. Києва про перегляд заочного рішення.

Зазначала, що оспорюваний правочин є фіктивним оскільки не спрямований на реальне настання правових наслідків, а укладений ОСОБА_4 з метою ухилення від виконання зобов'язань за кредитним договором.

Також у своєму відзиві на апеляційну скаргу позивачка вказувала, що загальна заборгованість за кредитним договором №49.28/26/07-Zn від 11.10.2007 станом на дату укладення договору купівлі-продажу майнових прав № 387/К від 18.04.2018 складає 4 264 749, 49 гривень, а тому набула право вимоги до боржника в межах суми заборгованості за кредитним договором.

Таким чином, позивачка, вважаючи, що вказаними діями, а саме укладенням договору дарування, відповідачі порушили її права як нового кредитора, що свідчить про ухиляння від виконання обов'язку за кредитним договором.

Так, як вбачається з матеріалів справи, відповідачі тривалий час не виконують рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором №49.28/26/07-Zn від 11.10.2007.

Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду щодо наявності правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки встановлені судом обставини та наявні в матеріалах справи докази, дають підстави вважати, що між сторонами існує спір про право, а невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити виконання судового рішення.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що заходи забезпечення позову не є співмірними із заявленими позивачем вимогами, оскільки як вбачається з матеріалів справи позивачка оспорює договір дарування квартири №51 в м. Києві по вул. Драйзера, 46, за яким зареєстровано право власності за відповідачами, і судом забезпечено позов та накладено арешт саме на квартиру, яка є предметом оспорюваного договору.

Отже, судом при постановлені оскаржуваної ухвали дотримано вимоги закону щодо співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що позивач має право вимоги за кредитним договором, де в забезпеченні є квартира по вул. Княжий Затон, 2/30, вартість якої покриває заборгованість, колегія суддів вважає, що такі доводи не мають правового значення при вирішенні процесуального питання про забезпечення позову, оскільки стосуються вирішення спору про стягнення заборгованості за кредитним договором.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалу судом першої інстанції постановлено з дотриманням норм процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 376, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, - залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 21 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 21 листопада 2018 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді Л.Д. Махлай

В.А. Кравець