Постанова

Іменем України

02 травня 2018 року

м. Київ

справа № 611/477/16-ц

провадження № 61-12387св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

відповідачі: Ізюмське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 24 листопада 2016 року у складі судді Коптєва Ю. А. та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 26 січня 2017 року у складі суддів: Шаповал Н. М., Кіпенка І. С., Хорошевського О. М.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулись до суду з позовом до Ізюмського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області про стягнення невиплаченої пенсії та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що згідно з довідками наданими управлінням Пенсійного фонду України в Барвінківському районі Харківської області (далі - управління ПФУ в Барвінківському районі Харківської області) від 03 грудня 2012 року № 4812/13/02-02 та № 4811/13/02-02 заборгованість з виконання судових рішень за період з 01 листопада 2011 року до 30 листопада 2012 року щодо ОСОБА_4 становить 29 672,66 грн, щодо до ОСОБА_5 - 57 508,68 грн.

Указуючи на те, що до теперішнього часу постанови судів не виконані ОСОБА_4 та ОСОБА_5 просили стягнути з відповідачів відповідно до статті 56 Конституції України, статті 107 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на користь ОСОБА_4 - 29 672,66 грн, на користь ОСОБА_5 - 57 508,68 грн.

Позивачі також зазначали про те, що їм завдана моральна шкода внаслідок порушення прав, свобод та законних інтересів, що полягає в незаконному позбавленні права на невиплачену пенсію, втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, що призвело до погіршення стану здоров'я, позбавлення нормальних життєвих можливостей та інших негативних наслідків морального характеру.

У зв'язку із цим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 просили стягнути з відповідачів на користь кожного по 10 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Барвінківського районного суду Харківської області від 24 листопада 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що невиплачена на користь позивачів пенсія за своєю правовою природою є сумою, яка підлягає виплаті відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Пенсія ОСОБА_4 та ОСОБА_5 призначена та виплачується згідно із Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Докази завдання відповідачами саме матеріальної шкоди позивачам відсутні, оскільки нараховані, але невиплачені на користь позивачів грошові кошти за своєю правовою природою не є шкодою в розумінні статті 22 ЦК України, а сумами нарахованих пенсій, які підлягають виплаті в порядку виконання судових рішень. Також відсутні й докази на підтвердження факту заподіяння позивачам моральних страждань з боку Ізюмського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Харківській області та Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 26 січня 2017 року рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 24 листопада 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Суд апеляційної інстанції повністю погодився з висновками суду першої інстанції.

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просив скасувати зазначені судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга ОСОБА_4 мотивована тим, що предметом спору у цій справі є невиплата нарахованих пенсій, що підтверджується відповідними довідками, а не невиконання судових рішень і тим більше грошового зобов'язання, яке відсутнє у справі. Оскаржуваними рішеннями порушено його право на розгляд справи незалежним і безстороннім судом та ефективний спосіб захисту відповідно до статей 6, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Заперечення на касаційну скаргу відповідачем не подано.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

27 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов такого висновку.

Відповідно до частини третьої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 48 Конституції України передбачено, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Судами встановлено, що постановою Барвінківського районного суду Харківської області від 04 грудня 2009 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2010 року у справі № 2-а-889/09 Управління ПФУ в Барвінківському районі Харківської області зобов'язано провести перерахунок призначеної ОСОБА_4 пенсії, виходячи із 8 мінімальних розмірів пенсій за віком відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як інваліду другої групи, починаючи з 01 жовтня 2009 року з урахуванням раніше сплачених сум.

Постановою Барвінківського районного суду Харківської області від 11 березня 2010 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 18 травня 2011 року, у справі № 2-а-175/10 зобов'язано Управління ПФУ в Барвінківському районі Харківської області провести відповідно до статті 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», здійснити перерахунок призначеної ОСОБА_4 додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, з 01 лютого 2010 року в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Постановою Барвінківського районного суду Харківської області від 01 квітня 2009 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 25 серпня 2009 року, у справі № 2-а-9/09 зобов'язано Управління ПФУ в Барвінківському районі Харківської області провести перерахунок призначеної ОСОБА_5 державної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 6,5 мінімальних пенсій за віком відповідно до статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, як інваліду третьої групи, починаючи з грудня 2006 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16 вересня 2010 року касаційна скарга Управління ПФУ в Барвінківському районі Харківської області відхилена, постанова Барвінківського районного суду Харківської області від 01 квітня 2009 року та ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду від 25 серпня 2009 року залишені без змін.

Заборгованість з виконання зазначених судових рішень за період з 01 листопада 2011 року до 30 листопада 2012 року щодо ОСОБА_4 складає 29 672 ,66 грн, щодо ОСОБА_5 - 57 508,68 грн, що підтверджується довідками Управління ПФУ в Барвінківському районі Харківської області від 03 грудня 2012 року № 4812/13/02-02 та від 03 грудня 2012 року № 4811/13/02-02.

Згідно зі статтею 107 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обов'язків з адміністративного управління Накопичувальним фондом несуть відповідальність згідно із законом.

За змістом частини першої статті 1166 ЦК України шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Положеннями статті 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, які особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

При вирішенні спору про відшкодування шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Судами встановлено, що як на підставу своїх позовних вимог позивачі посилаються на положення статей 48, 56 Конституції України та статей 105, 107 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Пенсія ОСОБА_4 та ОСОБА_5 призначена та виплачується згідно із Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, урегульовані Законом України «Про виконавче провадження», а тому несплачена позивачам сума пенсії, що підлягає стягненню на їх користь за рішенням суду, не може вважатися майновою шкодою чи збитками, а є сумою нарахованої пенсії, яка підлягає виплаті в порядку виконання постанов адміністративного суду, відтак зазначені норми права не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлені гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», а також особливості їх виконання.

Статтею 3 цього Закону встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником яких є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2014 року № 440.

Рішення про стягнення коштів з державного та місцевого бюджетів або з боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами казначейської служби у порядку черговості надходження таких документів з попереднім інформуванням Міністерства фінансів України у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет на 2011 рік»» у 2011 році норми і положення статей 39, 50-51, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

На виконання цього закону Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 06 липня 2011 року № 745, якою врегульовано окремі питання захисту соціальних прав громадян, у тому числі, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, в межах наявності фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України.

Аналогічні положення містяться у законах України про державний бюджет на 2012-2014 роки.

На теперішній час соціальне забезпечення осіб, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, відбувається відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Отже, починаючи з 2011 року розмір виплат основної та додаткової пенсії особам, які мають статус постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи та є інвалідами визначається відповідно до урядових постанов.

Порушені права позивачів відновлено постановами судів про зобов'язання нарахувати та виплатити призначену пенсію, які знаходяться на виконанні, а тому стягнення заявленої суми у цьому спорі є подвійною відповідальністю за одне і те ж зобов'язання, що відповідно до положень Конституції України є недопустимим.

Відповідно до частини другої статті 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1388цс17.

Отже, з урахуванням вимог закону та заявлених позовних вимог суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України2004 року суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом статті 10 ЦПК України 2004 рокуцивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Частиною першою статті 60 ЦПК України 2004 рокупередбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 212 ЦПК України 2004 рокувизначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Оскаржувані судові рішення містять висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, відповідають вимогам статей 213-215, 315 ЦПК України 2004 року щодо законності й обґрунтованості.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

З урахуванням наведеного Верховний Суд дійшов висновку, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, про незаконність судових рішень не свідчать, а стосуються переоцінки доказів, що перебуває поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 24 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 26 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий СуддіВ. С. Висоцька А. О. Лесько С. Ю. Мартєв В. В. Пророк І. М. Фаловська