Ухвала

07 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 752/18292/17

провадження № 61-46552ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Журавель В. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 19 липня 2018 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 20 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та Голосіївського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві про встановлення батьківства,

встановив:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1, у якому просив встановити факт його батьківства щодо малолітнього ОСОБА_3 і внести зміни в актовий запис про його народження, зазначивши в графі «батько» - ОСОБА_2

19 липня 2018 року ОСОБА_2 подав клопотання про призначення судово-генетичної експертизи, яке ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 19 липня 2018 року задоволено, призначено у справі судово-медичну експертизу та зупинено провадження у справі на час проведення цієї експертизи.

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 20 вересня 2018 року ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 19 липня 2018 року змінено. Виключено із резолютивної частини ухвали пункт 6, згідно якого суд першої інстанції поклав на експерта Київського міського бюро судово-медичної експертизи, на виконання якому передана ухвала, обов'язок завчасно повідомити суд про дату та час відібрання зразків крові ОСОБА_2 з метою забезпечення судом явки ОСОБА_4 до експертної установи шляхом постановлення ухвали в порядку примусового приводу. В іншій частині ухвалу залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати ухвалу та постанову судів попередніх інстанцій і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6-8, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскарження ухвал суду першої інстанції про зупинення провадження у справі, після їх перегляду в апеляційному суді (пункт 14 частини першої статті 353 ЦПК України), у наведеній вище статті 389 ЦПК України, яка є спеціальною нормою процесуального права, що регламентує право касаційного оскарження судових рішень у касаційному порядку, не передбачено.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Отже, враховуючи норми ЦПК України та компетенційну складову у понятті «судом, встановленим законом», Верховний Суд встановив, що повноваження розглядати питання, які виходять за межі компетенції суду касаційної інстанції є помилковим (Рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2012 року ТОВ «Фірма Верітас» проти України).

Ураховуючи те, що ухвала суду першої інстанції про зупинення провадження у справі, яка переглянута в апеляційному порядку, не входить до переліку ухвал, які можуть бути предметом касаційного оскарження, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 19 липня 2018 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 20 вересня 2018 року слід відмовити з вищенаведених підстав.

Керуючись пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

ухвалив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 19 липня 2018 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 20 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та Голосіївського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві про встановлення батьківства відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Журавель