Постанова

Іменем України

03 травня 2018 року

м. Київ

справа № 686/6910/16

провадження № 61-1747св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - відділ капітального будівництва управління Міністерства внутрішніх справ України у Хмельницькій області,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Хмельницької області від 14 грудня 2017 року у складі суддів: Талалай О. І., Корніюк А. П., П'єнти І. В.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Відділу капітального будівництва управління Міністерства внутрішніх справ України у Хмельницькій області (далі - ВКБ УМВСУ в Хмельницькій області) про стягнення коштів.

Позовна заява мотивована тим, що 16 листопада 2006 року між нею і ВКБ УМВСУ в Хмельницькій області був укладений договір № 4/1211 на дольову участь в будівництві житлового будинку по АДРЕСА_1. Згідно з пунктом 1.1. предметом договору було фінансування будівництва однокімнатної квартири № НОМЕР_1 загальною площею 39,3 кв. м на восьмому поверсі будинку. Відповідно до умов договору вона сплатила загальну вартість квартири, яка станом на 16 листопада 2006 року складала 103909,20 грн, що підтверджується квитанціями про оплату та довідкою відповідача № 38/429 від 15 грудня 2015 року. У 2008 році будівництво будинку зупинено.

У зв'язку з ліквідацією УМВС України в Хмельницькій області і ВКБ УМВСУ в Хмельницькій області відповідно до постанови Кабінету Міністрів України звернулася з письмовими заявами до ліквідаційної комісії про включення її грошових вимог до переліку вимог кредиторів, які підлягають відшкодуванню в процесі здійснення ліквідаційної процедури.

26 лютого 2016 року позивач надіслала відповідачу заяву про розірвання договору № 4/1211 від 16 листопада 2006 року на дольову участь в будівництві житлового будинку у зв'язку з невиконанням умов договору та повернення коштів на її рахунок протягом 10 днів з дня отримання заяви. Договір розірвано шляхом укладення угоди № 4/1-16 від 26 лютого 2016 року про розірвання договору № 4/1211 на дольову участь в будівництві житла від 16 листопада 2006 року. 29 лютого 2016 року відповідач листом за № 38/83 повідомив, що за даними бухгалтерської звітності ВКБ УМВСУ в Хмельницькій області щодо неї зареєстровано кредиторську заборгованість у сумі 103909,27 грн.

Впродовж 9 років по вині відповідача позивач не змогла отримати у власність житло, у зв'язку з чим їй заподіяно збитки у розмірі затрат, які вона має зробити для відновлення свого порушеного права, тобто затрат на придбання однокімнатної квартири за ринковою вартістю на теперішній час.

Позивач просила стягнути з відповідача сплачені на будівництво будинку кошти у сумі 32270,97 грн, збитки у сумі 227159,70 грн, пеню у розмірі 1137806,51 грн відповідно до статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 вересня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ВКБ УМВСУ в Хмельницькій області на користь ОСОБА_2 220430,67 грн (внесок 12270,97 грн + збитки 220430,67 грн + пеня 1000 грн). В решті позову відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 14 грудня 2017 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 вересня 2017 року в частині стягнення збитків, пені і судових витрат скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. В позові ОСОБА_2 до ВКБ УМВСУ в Хмельницькій області про стягнення збитків і пені відмовлено. Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 вересня 2017 року змінено щодо зазначення суми, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, і зменшено її до 12270,97 грн. В решті рішення суду залишено без змін. Судові витрати ВКБ УМВСУ в Хмельницькій області у сумі 8307,20 грн компенсовано за рахунок держави.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що договір на дольову участь у будівництві квартири розірваний за згодою сторін, а не внаслідок істотного порушення договору відповідачем, а тому позивач не вправі вимагати відшкодування збитків. Позивач не є споживачем, а відповідач не є виконавцем, що надає послуги, в розумінні вимог Закону України «Про захист прав споживачів», яким передбачена сплата пені за прострочення виконання зобов'язання. Витрати ОСОБА_2, пов'язані з оплатою послуг експерта, не підлягають стягненню з відповідача, так як експертиза призначалася для визначення розміру збитків, а в позові в цій частині відмовлено.

У січні 2018 року ОСОБА_2 подала касаційну скаргу у якій просить рішення апеляційного суду Хмельницької області від 14 грудня 2017 року скасувати і залишити в силі рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 вересня 2017 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушені норми процесуального права. Суд апеляційної інстанції при вирішенні справи в повному обсязі не дослідив докази, проігнорував ряд обставин, а саме: в суді апеляційної інстанції брав участь інший відповідач - ліквідаційна комісія ВКБ УМВСУ в Хмельницькій області; договір було розірвано через істотні порушення з боку відповідача; будівництво житла, це послуга, тому на відносини з відповідачем поширюється законодавство про захист прав споживачів; збитки їй було завдано.

В березні 2018 року від відповідача надійшов відзив на касаційну скаргу. Відзив мотивовано тим, що зобов'язання припинено ліквідацією юридичної особи відповідача; позивачу було сплачено 103 909,27 грн, чим повністю виконано зобов'язання про розірвання договору; коштів на рахунку відповідача не має.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Апеляційним судом встановлено, що 16 листопада 2006 року між ВКБ УМВСУ в Хмельницькій області та ОСОБА_2 було укладено договір № 4/1211 на дольову участь у будівництві житлового по АДРЕСА_1. Відповідно до п. 1.1. предметом вказаного договору було фінансування будівництва однокімнатної квартири загальною площею 39,3 кв. м., на восьмому поверсі за № НОМЕР_1 в житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 було перераховано кошти на рахунок ВКБ УМВСУ в Хмельницькій області на загальну суму 103 909,27 грн., що відповідає 100 % вартості квартири, площею 39,3 кв. м.

Апеляційним судом встановлено, що за згодою сторін відповідно до угоди № 4/1-16 від 26 лютого 2016 року договір № 4/1211 на дольову участь в будівництві житла від 16 листопада 2006 року розірвано. Згідно з пунктом 2.1. цієї угоди виконавець, керуючись статтею 609 ЦК України припиняє дію договору на дольову участь відповідно до наказу МВС від 24 листопада 2015 року № 1510 «Про ліквідацію підрозділів (юридичних осіб) МВС України в Хмельницькій області» і зобов'язується повернути дольовику внесок у сумі 103 909,27 грн. На виконання угоди про розірвання договору від 26 лютого 2016 року відповідач повернув ОСОБА_2 91 638,30 грн.

Тлумачення частини четвертої статті 653 ЦК України дозволяє зробити висновок, що сторони договору при розірванні договору можуть встановити правові наслідки розірвання відповідного договору, в тому числі й щодо повернення виконаного на підставі цього договору.

Цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов'язання (статті 526 ЦК України), що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов'язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов'язання.

Сторони в угоді № 4/1-16 від 26 лютого 2016 року про розірвання договору № 4/1211 на дольову участь в будівництві житла від 16 листопада 2006 року визначили правові наслідки розірвання у вигляді повернення позивачу внеску у сумі 103 909,27 грн. Але відповідач не повернув частину внеску у сумі 12 270,97 грн. Тому апеляційний суд зробив правильний висновок про їх стягнення на користь ОСОБА_2

Аналіз положень частини п'ятої статті 653 ЦК України свідчить, що тільки при розірванні договору у зв'язку з істотним його порушенням однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих розірванням договору.

Встановивши, що договір № 4/1211 на дольову участь в будівництві житла від 16 листопада 2006 року на дольову участь у будівництві квартири розірваний за домовленістю сторін, апеляційний суд обґрунтовано відмовив у відшкодуванні збитків відповідно до вимог частини п'ятої статті 653 ЦК України.

Тлумачення частини п'ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» дозволяє стверджувати, що вона поширюється на договори підряду та договори про надання послуг. Відповідно прострочення зобов'язань, що виникли із договору підряду або договору про надання послуг зумовлює нарахування пені у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги) або в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Встановивши, що договір № 4/1211 на дольову участь в будівництві житла від 16 листопада 2006 року на дольову участь у будівництві квартири не відноситься до договору підряду або про надання послуг, апеляційний суд обґрунтовано відмовив у стягненні пені.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Хмельницької області від 14 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: В. І. Журавель

В.М. Коротун

В. І.Крат

В. П.Курило