Постанова

Іменем України

31 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 755/2016/17

провадження № 61-21424св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: АнтоненкоН. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2016 року в складі судді Безкровного Я. В. та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 16 лютого 2017 року в складі колегії суддів: Калараш А. А., Заїкіна А. П., Сегеди С. М.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на автомобіль, визнання недійсними свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та договору купівлі-продажу автомобіля.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2016 року позовну заяву ОСОБА_4 залишено без розгляду з підстав, передбачених частиною третьою статті 169 ЦПК України (в редакції станом на час постановлення ухвали).

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду справи позивач повторно не з'явився у судове засідання, призначене на 02 грудня 2016 року.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16 лютого 2017 року ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції під час розгляду справи не допустив порушень норм процесуального права. Висновок суду підтверджується матеріалами справи, яким районний суд надав правильну оцінку.

У касаційній скарзі, поданій 09 березня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 16 лютого 2017 року і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані ухвали судів першої та апеляційної інстанцій є незаконними та необґрунтованими, постановлені з порушенням норм процесуального права. Неявка його та його представника у судове засідання, призначене 02 грудня 2016 року, була зумовлена погіршенням стану їх здоров'я, що не дозволило їм прийняти участь у розгляді справи. Однак на ці обставини суди уваги не звернули та не вирішили питання про відкладення розгляду справи на іншу дату.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Київського районного суду м. Одеси.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК Українисудом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

25 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

На час розгляду справи Верховним Судом заперечень/відзивів на касаційну скаргу не надійшло.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди встановили, що 09 серпня 2016 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на автомобіль, визнання недійсними свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та договору купівлі-продажу автомобіля.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 25 серпня 2016 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду на 22 вересня 2016 року.

Судове засідання, призначене на 22 вересня 2016 року, відкладено на 25 жовтня 2016 року у зв'язку з клопотанням представника позивача ОСОБА_7 про перенесення розгляду справи.

25 жовтня 2016 року до суду від ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_7 надійшли заяви про відкладення розгляду справи у зв'язку з погіршенням стану їх здоров'я.

Судове засідання, призначене на 25 жовтня 2016 року, відкладено на 02 грудня 2016 року у зв'язку з неявкою належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи позивача та його представника ОСОБА_7 Про судове засідання призначене на 02 грудня 2016 року позивач повідомлений належним чином.

01 грудня 2016 року ОСОБА_7 як представник ОСОБА_4 особисто подала до районного суду клопотання, підписане ОСОБА_4, про відкладення розгляду справи, призначеного на 02 грудня 2016 року, на іншу дату, оскільки вони не можуть бути присутніми у судовому засіданні у зв'язку з погіршенням стану здоров'я.

Заяву про розгляд справи за відсутності позивача ні ОСОБА_4, ні його представник ОСОБА_7 до суду не подавали.

За змістом вимог частини третьої статті 169 ЦПК України та пункту третього частини першої статті 207 ЦПК України (в редакції, чинній на час постановлення оскаржуваних ухвал), законом надано суду право залишити позовну заяву без розгляду за наявності таких умов у сукупності: позивача належним чином було повідомлено про час і місце розгляду справи; позивач повторно не з'явився в судове засідання без поважних причин; від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Системний аналіз вищевказаних норм процесуального права свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто процесуальний закон не вказував на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов'язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Права особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

Залишаючи без розгляду позовну заяву ОСОБА_4, суди, правильно застосувавши положення статті 169, пункт третій частини першої статті 207 ЦПК України (в редакції, чинній на час постановлення оскаржуваних ухвал), дійшли обґрунтованого висновку про те, що позивач, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду справи, повторно не з'явився у судове засідання та від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Закон надає право суду залишати позов без розгляду у випадку повторної неявки позивача в судове засідання незалежно від причин його неявки.

За таких обставин оскаржувані ухвали постановлені з додержанням норм процесуального права, передбачені законом підстави для їх скасування відсутні.

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду стосовно застосування норм процесуального права, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами першої та апеляційної інстанцій, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані ухвали судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 16 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.І. Крат